Справа № 819/661/16
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 р. Справа № 876/5616/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Кухтея Р.В., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.07.2016 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) звернувся в суд з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - Тернопільська ОДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень № від 06.05.2016 р., від 06.05.2016 р., № від 09.03.2016 р., № від 10.03.2016 р.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення вважає протиправними та просять їх скасувати з огляду на те, що податковою інспекцією зроблено хибні висновки щодо не використання в господарських операціях техсировини дуба за листопад 2015 року та за відсутність на залишку придбаної техсировини у грудні 2015 року, поскільки дана техсировина була використана для виготовлення заготовок (виробів), на які було видано сертифікати про проходження лісоматеріалів та виготовлення з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій, дані сертифікати видані державним агентством лісових ресурсів України.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.07.2016 року адміністративний позов задоволено повністю, оскільки суд погодився з доводами позивача.

Тернопільська ОДПІ, не погодившись з прийнятим рішення, оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що висновок суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не відповідає фактичним обставинам справи та ряду норм чинного на момент проведення перевірки законодавства. Судом при винесенні оскаржуваної постанови не надано належної оцінки представленим податковим органом доказам, а тому просить її скасувати та винести нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує аналогічно заперечення на адміністративний позов, при тому наводить, що судове рішення ґрунтується на не оспорюванні сторонами факту реалізації платником податку продукції за кордоном. Проте вважає такий висновок невірним, оскільки згідно матеріалів перевірок господарські операції щодо реалізації продукції за кордон не були предметом перевірки. Зазначає, що контролюючий орган не ставив під сумнів при проведенні перевірки факт наявності у позивача тих чи інших ТМЦ - суть порушення зводилась до того, що позивач зобов'язаний був нарахувати податкові зобов'язання, виходячи з бази оподаткування на ті ТМЦ, які починають використовуватися: «в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку».

Відповідно до ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи, а також може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції та дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Тернопільською ОДПІ проведено позапланові перевірки правомірності нарахувань ФОП ОСОБА_2 від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість за листопад, грудень 2015 року та складено акти перевірки № 688/19-15-17-02-23/НОМЕР_5 від 18.02.2016 року та № 1541/19-15-13-02-22/НОМЕР_5 від 21.04.2016 року.

На підставі зазначених актів перевірки Тернопільською ОДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 09.03.2016 року на суму 741,00 грн; № від 10.03.2016 року на суму 4548,00 грн; № від 06.05.2016 року на суму 5786,00 грн; № від 06.05.2016 року на суму 10334,00 грн.

ФОП ОСОБА_2, не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що податковою інспекцією визнається факт реалізації позивачем продукції за кордон і дана господарська операція не оспорюється, а тому підстав для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень і донарахування податку на додану вартість позивачу не було.

Наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає такими, що узгоджуються з фактичними обставинами справи і відповідають нормам чинного законодавства з наступних причин.

Як свідчать матеріали справи, в акті перевірки № 688/19-15-17-02-23/НОМЕР_5 від 18.02.2016 року податковий орган зазначає, що в листопаді 2015 року ФОП ОСОБА_2 було закуплено техсировину дуба згідно із податковими накладними: № 2720 від 03.11.2015 р., виданої ДП «Тернопільське ЛГ», в кількості 9,950 м3; № 2782 від 11.11.2015 р., виданої ДП «Тернопільське ЛГ», в кількості 2,435 м3; № 2790 від 12.11.2015 р., виданої ДП «Тернопільське ЛГ», в кількості 3,535 м3; № 221 від 17.11.2015 р., виданої ДП «Кременецьке ЛГ», в кількості 3,252 м3.

Згідно матеріалів перевірки № 1541/19-15-13-02-22/НОМЕР_5 від 21.04.2016 року, позивачем в грудні 2015 року придбано техсировину дуба згідно податкових накладних, а саме: № 3917 від 01.12.2015 р., виданої ДП «Тернопільський ЛГ», кількість: 3350 м3; №2139 від 08.12.2015 р., виданої ДП «Бучаїгьке ЛГ», кількість: 14,09 м3; № 4020 від 14.12.2015 р., виданої ДП «Тернопітьськтт ЛГ», кількість: 0,85 м3; № 4096 від 17.12.2015 р., виданої ДП «Терношльський ЛГ», кількість: 2,575 м3.

Згідно довідки наданої позивачем «Про проведення інвентаризації ТМЦ станом на 01.12.2015року» - залишок техсировини дуба 9,222 м3 на суму 11245,46 грн.

Згідно довідки наданої позивачем «Про проведення інвентаризації ТМЦ станом на 31.12.2015 року» - залишок техсировини дуба 0,00 м3.

На переконання податкового органу дана техсировина ФОП ОСОБА_2 не використовувалась в господарських операціях, а тому зайво включена до податкового кредиту за листопад-грудень 2015 року.

Отже, податковий орган дійшов висновку про те, що техсировина - ТМЦ в періоді, що перевірявся, не використовувалися платником податків ФОП ОСОБА_2 в операціях, що пов'язані з його господарською діяльністю.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є доведеність того факту, що платник податків, використовуючи товари/послуги, за рахунок яких було сформовано податковий кредит, у господарській діяльності з метою отримання доходу.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 14.1.36 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

В силу п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пп. « г» п. 198.5 ст. 198 ПК кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до положень пп. 198.1 - 198.3 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем. Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, підставою для застосування відповідачем в даних правовідносинах положення пп. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України є доведеність того факту, що платник податків, використовуючи товари/послуги, за рахунок яких було сформовано податковий кредит не здійснював (і не мав на меті здійснювати) діяльність, пов'язану з виробництвом (виготовленням) товарів/послуг з метою отримання доходу.

Відповідно до статі 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_2 з метою здійснення своєї діяльності в листопаді-грудні 2015 року було закуплено в постачальників техсировину дуба.

В подальшому із даної техсировини було виготовлені заготовки (вироби), на які видано сертифікати про походження лісоматеріалів та виготовлення з них пиломатеріалів для здійснення експортних операцій відповідно серія ТР №»042759, серія ТР №»043001 та серія ТР №042973, серія ТР № 042973, серія ТР №043001, видані державним агентством лісових ресурсів України, про що були проставленні відповідні відмітки на ТТН із зазначенням відповідного сертифікату.

На підставі митних декларацій: № 403000009/2015/011164, № 403000009/2015/012694, № 403000009/2015/01251 дані заготовки із зазначенням найменування та розмірів були замитнені та відвантажені на експорт, а також було зазначено в графі 44 під кодом 5220 номер сертифіката із якої сировини були виготовлені заготовки.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доведеним факт, що продукція, яка виготовлялась позивачем, продавалась на експорт, що підтверджується митними деклараціями, контрактами на поставку продукції і такі обставини не заперечуються податковим органом.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає хибними доводи апеляційної скарги про те, що позивач не має права на податковий кредит з суми понесених витрат на придбання техсировини, адже така була використана ФОП ОСОБА_2 у господарській діяльності підприємства, оскільки такі доводи спростовано обставинами, встановленими судом та доказами наявними в матеріалах справи.

У відповідності до вимог ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. А згідно ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, визнаючи протиправними та скасовуючи оскаржувані податкові повідомлення № від 09.03.2016 року, № від 10.03.2016 року, № від 06.05.2016 року, № від 06.05.2016 року, оскільки позивач надав достатні та без запереченні докази в обґрунтування обставин на спростування прийнятих оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в повному обсязі. У свою чергу відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, що дає підстав вважати неправомірними прийняті оскаржувані рішення.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.07.2016 року у справі № 819/661/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвалив повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Р.В. Кухтей

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 27.09.2016р.