Справа № 822/860/16
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/860/16

Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

13 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Рудницького Віталія Олександровича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прокуратури Хмельницької області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2016 року позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2016 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 26 листопада 2012 року по 21 липня 2015 року займав посаду старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області.

З 21 липня 2015 року по 14 січня 2016 року займав посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області.

З 14 січня 2016 року по теперішній час займає посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розвідування територіальним органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Хмельницької області.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, згідно зі ст. 81 якого посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат, з 01 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат, з січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до розрахунокових листів ОСОБА_2 його посадовий оклад за липень та серпень 2015 року становив 1529,00 грн, з січня 2016 року по квітень 2016 року - 1996,00 грн. (а.с. 8).

Не погодившись з нарахуванням йому заробітної плати всупереч положенням ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_2 за період з 15.07.2015 року по 30.04.2016 року відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням вже здійснених виплат за цей період підлягають задоволенню, оскільки в Законі України "Про прокуратуру" відсутні посилання щодо застосування його норм з урахуванням обмежень, які містить Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", зміни в Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII не вносились.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи також з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (в ред., чинній на час виникнення спірних правовідносин) заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислуги років; 2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Частиною 3 статті 81 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Згідно з ч. 4 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" посадові оклади прокурора регіональної прокуратури установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом 1,2.

Відповідно до ч. 9 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" визначено, що норми і положення ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, які не відповідають вимогам ст. 81 Закону України "Про прокуратуру".

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" визначено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисі прокуратури, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" встановлено порядок нарахування заробітної плати на виконання вимог ч. 1 ст. 49 Закону України "Про прокуратуру " № 1789-XII від 05.11.1991 року, а Постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" регулює питання виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, та премій.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про відсутність у спірних правовідносинах нормативного регулювання порядку реалізації права працівників прокуратури на отримання заробітної плати в розмірі, встановленому Законом, колегія суддів зазначає, що невнесення відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки Закон України має вищу юридичну силу відносно акту Кабінету Міністрів України.

При вирішенні судом справи суд застосовує нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, керуючись вимогами ч.ч. 1, 4 ст. 8, ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року зазначено, що Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що згідно з пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", норми положень ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року на 2015 рік застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявних фінансових ресурсів державного бюджету, з огляду на наступне.

На час виникнення спріних правовідносин Кабінетом Міністрів України не визначено порядок виконання положень ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року, а відповідно до ч. 1, 2 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач також зазначає, що Законом України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14.10.2014 року прийнято ст. 81, та залишено чинною ч. 1 ст. 49 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII від 05.11.1991 року, що унеможливлює реалізацію права працівника прокуратури на отримання заробітної плати в розмірі, встановленому Законом.

Таким чином, станом на час виникнення спірних правовідносин є чинними дві норми, які регулюють спірні правовідносини та передбачають можливість різного тлумачення чинного законодавства щодо нарахування заробітної плати прокурорам.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі Щокін проти України (рішення від 14 жовтня 2010 року п. 56-58) Європейський суд з прав людини зазначив, що на думку Суду, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у справах "Pine Valley Developments Ltd. and Others v. Ireland" та "Fedorenko v. Ukraine" констатував, що право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймі "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", у контексті ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини це поняття охоплює як "існуюче майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має, принаймі, законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності".

Таким чином, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей, оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Правомірні очікування виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому особа мала всі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Колегія суддів зазначає, що ч. 1 ст. 49 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII від 05.11.1991 року, яка є чинною на час виникнення спірних правовідносин, встановлено складові заробітної плати та передбачено, що остання виплачується в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Водночас, ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року передбачено, що заробітна плата працівникам прокуратури регулюється цим Законом, складається з посадового окладу, премій і надбавок, та цією статтею також встановлено розміри посадових окладів.

Колегія суддів бере до уваги те, що станом на час виникнення спірних правовідносин, у період, за який позивач оспорює розмір нарахованої йому заробітної плати, норми ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року були чинними, дія статті не зупинялась, а тому суд вважає, що позивач мав обгрунтовані сподівання щодо застосування її положень.

З цього приводу Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним ("Кечко проти України", № 63134/00, § 23, рішення від 08 листопада 2005 року, "Сук проти України", № 10972/05, § 24, рішення від 10 березня 2011 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що відсутність у спірних правовідносинах чіткого порядку реалізації права працівника прокуратури на отримання заробітної плати є підставою для відмови позивачу у здійсненні перерахунку та виплати заробітної плати відповідно до ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14.10.2014 року.

На підставі вищевикладеного, доводів апеляційної скарги, рішень конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що ненарахування заробітної плати позивачу відповідно до вимог ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" є порушенням основних конституційних засад та європейської правової позиції, а отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог по суті заявленого спору.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2016 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Прокуратури Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 20 вересня 2016 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А. Матохнюк Д.Б.