Справа № 808/4757/15
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 808/4757/15

14 вересня 2016 року 14год. 55хв. м. Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Дуляницької С.М., за участю секретаря судового засідання Філоненко Ю.М., та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не прибув;

відповідача: представник не прибув;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області
про визнання протиправним та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, ДПІ у Заводському районі м.Запоріжжя), в якому просить:

- скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 23.07.2015 № ;

- скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 23.07.2015 № ;

- скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 23.07.2015 № ;

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.07.2015 № Ф-;

- скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.07.2015 № .

Позивач в обґрунтування своєї позиції зазначає, що невиконання протягом певного періоду обов'язку щодня друкувати фіскальний звітний чек є продовжуваним порушенням, і тому фінансова санкція повинна була застосовуватися за одне порушення, а не за кожен день невиконання щоденного друку фіскального звітного чека. Позивач в 2012 році перебував на спрощеній системі оподаткування ІІ група та не допускав перевищення граничної суми доходу, який дає право платникам єдиного податку ІІ групи перебувати на спрощеній системі оподаткування. Твердження відповідача стосовно перевищення позивачем граничної суми доходу в 2012 році є помилковим та не відповідає закону. Позивач повністю відповідав критеріям, що дозволяють перебувати на спрощеній системі оподаткування в 2013 році, а отже у вказаному періоді був платником єдиного податку ІІ групи та, відповідно, не був платником податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності. Враховуючи зазначене нарахування платнику податків суми ПДФО за 2013 рік є безпідставним та незаконним. Крім того, твердження акта перевірки щодо заниження позивачем в 2013 році суми доходу (виручки) в частині 464100,00 грн. не відповідає дійсності та є безпідставним. В 2013 році позивачем також не перевищено граничну суму доходу для перебування на спрощеній системі оподаткування, а відтак в І кварталі 2014 позивач правомірно перебував на спрощеній системі оподаткування. Відповідач вказуючи про завищення позивачем у податковій декларації про майновий стан та доходи за 2014 р. витрат на оплату праці - на 1595,58 грн. та інших витрат на 36350,49 грн., в акті перевірки не зазначив, які саме суми та за якими операціями були безпідставно віднесені платником податків до складу витрат, не зазначено сутність вказаних порушень, не зазначено первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Рішення щодо донарахування суми єдиного внеску ґрунтується виключно на твердженні акта перевірки відносно перебування позивача в періоді з 01.01.2013 по 31.03.2014 на загальній системі оподаткування, а також відносно заниження позивачем в 2013-2014 р.р. суми чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, і одночасно є базою для нарахування єдиного внеску. Однак, такі твердження акта є помилковими та не відповідають діючому законодавству. Виходячи з цього, помилковим є також висновок акта перевірки щодо заниження позивачем суми єдиного внеску 2013-2014 роках.

Позивач був платником єдиного податку ІІ групи і як такий не мав обов'язку стосовно обов'язкової реєстрації в якості платника ПДВ. Таким чином, донарахування позивачу сум ПДВ з посиланням на п. 183.10 ст. 183 Податкового кодексу України (далі - ПК України) здійснено безпідставно та суперечить діючому законодавству.

Представник позивача просить позовні вимоги задовольнити повністю, справу розглянути без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від відповідача надійшли письмові заперечення, в яких відповідач зазначає, що позивачем перевищено граничний розмір доходів, дозволених для платників єдиного податку ІІ групи за 2012 рік, внаслідок чого позивач повинен був перебувати на загальній системі оподаткування. Крім того, в декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік встановлено завищення витрат на 37946,07 грн. внаслідок включення позивачем до складу витрат сум, які прямо не пов'язані з отриманням оподатковуваного доходу. Вказані порушення також призвели до заниження позивачем сум сплаченого єдиного внеску та до того, що позивач не зареєструвався платником податку на додану вартість та не сплатив суму такого податку. В ході перевірки встановлено 16 випадків несвоєчасного роздрукування щоденних фіскальних звітних чеків (Z-звітів), за що до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 340 грн. за кожен такий випадок. Відповідач просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В ході розгляду справи призначалася судово-економічна експертиза. Висновком № 4511/4512-15 судово-економічної експертизи встановлено: не відображення в повному обсязі в книзі обліку доходів грошових коштів від реалізації кабельно-провідникової продукції на суму 19468,48 грн., але це не призвело до перевищення граничного обсягу доходу за 2012 рік, який дозволяє застосовувати спрощену систему оподаткування; за результатами дослідження не встановлено перевищення позивачем граничного обсягу доходу за 2013 рік, який дозволяє застосовувати спрощену систему оподаткування - платник єдиного податку ІІ групи; витрати на проведення поточного ремонту системи опалення на загальну суму 33689,30 грн. позивачем відображені у складі витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, відповідно до вимог ст. 138 ПК України.

Розглянувши позовну заяву, заперечення, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково. При цьому суд враховує таке.

В період з 08.06.2015 по 26.06.2015 р. Державною податковою інспекцією у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області була проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р., дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої був складений акт від 06.07.2015 № 520/08-25-17-020/НОМЕР_1 (а.с.54-85 том 1).

Висновками акта перевірки (а.с.84, 85 том 1) було встановлено порушення позивачем вимог:

1) п. 164.1 ст. 164, п. 177.2, п.п. 177.5.1 п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу, в частині заниження сум чистого оподатковуваного доходу за 2013-2014 р.р., в результаті чого донарахований податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2011-2013 р. на загальну суму 93 177,68 грн.

2). п. 4 ст. 1, п.п. 1, 2, 4 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 та ч. 4 ст. 7 ч. 1, абз. 4 ч. 5 ст. 8 , ч.ч. 2, 3 та абз. 1 ч. 5 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-ІV в частині неповного нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з чистого оподатковуваного доходу за 2013-2014 р.р., в результаті чого донараховано єдиного соціального внеску в сумі 84 858,31грн., в тому числі:

- за 2013 р. - 76 811,87 грн.,

- за 2014 р. - 8 046,44 грн.,

3) п.п. 6, 9 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95) в частині відсутності книги обліку розрахункових операцій № /1 від 03.04.2014 р. та фіскальних звітних чеків (Z-звітів) за період з 30.04.2014 р. по 21.05.2014 р.;

4) п. 9 ст. 3 Закону № 265/95 в частині несвоєчасного роздрукування фіскальних звітних чеків (Z-звітів) за 02.06.2014 р., 24.06.2014 р., 25.06.2014 р., 11.11.2014 р., 12.11.2014 р., 25.11.2014 р., 29.11.2014 р., 30.11.2014 р., 15.12.2014 р., 16.12.2014 р., 17.12.2014 р., 18.12.2014 р., 19.12.2014 р., 20.12.2014 р., 21.12.2014 р.;

5) п. 10 ст. 3 Закону № 265/95 в частині відсутності контрольних стрічок за період з 22.05.2014 р. по 31.05.2014 р. включно;

6) п. 292.16 ст. 292, п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298, п.п.2 п. 293.8 ст. 293, п.п. 296.5.1-296.5.2 п. 296.5 ст. 296 Податкового кодексу, в частині перевищення граничного обсягу сум доходу, який дає право платникам ІІ групи єдиного податку перебувати на спрощеній системі оподаткування, в результаті чого донарахований податок на доходи фізичних осіб в сумі 24 168,96 грн.

7) п.п. 183.1, 183.2,183.7, 183.10 ст. 183, п.п. 203.1, 203.2 ст. 203 п.п. 200.1, 200.2 ст. 200, п. 10 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу в частині несвоєчасної реєстрації платником податку на додану вартість у зв'язку з перевищення граничного обсягу сум доходу, який дає право платникам ІІ групи єдиного податку перебувати на спрощеній системі оподаткування, а також не нарахування та неперерахування до бюджету сум ПДВ за період з 11.01.2013 р. по 31.03.2014 включно, внаслідок чого донараховано суму податку на додану вартість за період з 01.08.2011 р. по 31.12.2013 р. на суму 320 164,00 грн.

Акт перевірки був отриманий позивачем, що ним не заперечується.

Позивач не погодився з вищезазначеними висновками акта, в зв'язку з чим подав заперечення до акта перевірки разом з копіями документів, що обґрунтовують такі заперечення (а.с.86-98 том 1).

Листом від 20.07.2015 № 4667/10/08-25-17-019 "Про надання відповіді" відповідач повідомив позивача про те, що його заперечення та додані документи частково враховані під час розгляду матеріалів перевірки, при цьому переглянуті висновки акта стосовно відсутності КОРО № /1 від 03.04.2014 та фіскальних звітних чеків (Z-звітів) за період з 30.04.2014 р. по 21.05.2014 р., а також відсутності контрольних стрічок за період з 22.05.2014 по 31.05.2014 включно. Натомість додаткового встановлено факт несвоєчасного роздрукування фіскального звітного чека (Z-звіту) за 11.05.2014. В іншій частині висновки акта перевірки залишені відповідачем без змін (а.с.99-109 том 1).

На підставі висновків акта перевірки та з урахуванням поданих заперечень відповідачем були прийняті рішення:

1) податкове повідомлення-рішення від 23.07.2015 № , яким до позивача було застосовано штрафну (фінансову) санкцію на підставі п.4 ст.17 Закону № 265/95 за несвоєчасне роздрукування фіскальних звітних чеків (Z-звітів) в сумі 5440,00 грн. (а.с.42-44 том 1);

2) податкове повідомлення-рішення від 23.07.2015 № , яким позивачу було збільшене грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 146682,60 грн., в тому числі за основним платежем: 117346,08 грн., і застосовані штрафні (фінансові) санкції на підставі в сумі 29336,52 грн. (а.с.45-47 том 1);

3) податкове повідомлення-рішення від 23.07.2015 № , яким позивачу було збільшене грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 408576,25 грн., в тому числі за основним платежем у розмірі 326861,00 грн., і застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 81715,25 грн. (а.с.47-50 том 1);

4) вимога про сплату боргу (недоїмки) від 06.07.2015 № Ф-, якою позивача було зобов'язано сплатити суму донарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 84858,31грн. (а.с.41 том 1);

5) рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.07.2015 № , яким до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 8083,50грн. (а.с.39-40 том 1).

Надаючи оцінку оскаржуваним рішенням, суд виходить з такого.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 23.07.2015 № .

Актом перевірки та листом про надання відповіді на заперечення (а.с.99-109 том 1) встановлено порушення позивачем вимог п. 9 ст. 3 Закону № 265/95 в частині несвоєчасного роздрукування фіскальних звітних чеків (Z-звітів) за 02.06.2014 р., 24.06.2014 р., 25.06.2014 р., 11.11.2014 р., 12.11.2014 р., 25.11.2014 р., 29.11.2014 р., 30.11.2014 р., 15.12.2014 р., 16.12.2014 р., 17.12.2014 р., 18.12.2014 р., 19.12.2014 р., 20.12.2014 р., 21.12.2014 р., 11.05.2014 р., а саме вказані фіскальні звітні чеки було роздруковано після 24 години доби, за яку виконувались такі денні звіти (всього встановлено 16 випадків). Згідно з розрахунком штрафних (фінансових) санкцій за невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку (додаток № 3 до податкового повідомлення-рішення від 23.07.2015 р.) до позивача було застосовано штрафну (фінансову) санкцію на підставі п. 4 ст. 17 Закону № 265/95 у розмірі 340,00 грн. за кожен випадок несвоєчасного роздрукування денних звітів, усього на суму 5 440,00 грн.

Згідно з п. 9 ст. 3 Закону № 265/95 суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій.

Відповідальність за порушення вказаного припису встановлена п.4 ст.17 Закону № 265/95, відповідно з яким у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чека або його не зберігання до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у розмірі двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається зі спірного податкового повідомлення-рішення до позивача було застосовано штрафні (фінансові) санкції за кожен випадок несвоєчасного роздрукування денних звітів.

Аналіз змісту норм п. 9 ст. 3, п. 4 ст. 17 Закону № 265/95 дає підстави для висновку, що зазначена фінансова санкція встановлена за порушення суб'єктами підприємницької діяльності вимоги закону щоденно друкувати фіскальний звітний чек та зберігати його в книзі обліку розрахункових операцій.

Не виконуючи протягом певного періоду обов'язок щодня друкувати фіскальний звітний чек, суб'єкт підприємницької діяльності вчиняє продовжуване порушення.

Отже, за вчинення порушень, про які йдеться у пункті 4 статті 17 Закону № 265/95-ВР, відповідний орган державної фіскальної служби України може застосувати лише одну фінансову санкцію у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від кількості виявлених під час перевірки суб'єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції за товари (послуги), випадків невиконання щоденного друку фіскального звітного чека.

Вказана правова позиція була викладена в постановах Верховного суду України від 16.04.2013 року № 21-89а13, від 03.12.2013 р. № 21-428а13, та в силу ч. 1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Виходячи з викладеного, штрафна (фінансова) санкція, передбачена п. 4 ст. 17 Закону № 265/95 може бути застосована до позивача однократно за наслідками перевірки.

Таким чином, багаторазове застосування до позивача заходів відповідальності за одне правопорушення суперечить закону та спричинює протиправність спірного судового рішення в частині застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 5100,00 грн.

А відтак, податкове повідомлення-рішення від 23.07.2015 № слід визнати протиправним та скасувати в частині застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 5100,00 грн.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 23.07.2015 № , суд зазначає таке.

Оскаржуваним податковим-повідомленням рішенням позивачу донараховано суму податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 117 346,08 грн., в тому числі:

- за 2012 р. - на суму 24 168,40 грн.;

- за 2013 р. - на суму 93 105,60 грн.;

- за 2014 р. - на суму 72,08 грн.

а також на підставі п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 29 336,52 грн. (25% від донарахованої суми податку).

Загальна сума спірного податкового повідомлення-рішення склала 146682,60 грн.

Розрахунок донарахованої суми податку та штрафної (фінансової) санкції за 2012 р. наведено в додатку № 4 до податкового повідомлення-рішення, за 2013-2014 р.р. - в додатку № 1 до податкового повідомлення-рішення (а.с.46-48 том 1).

Протягом періоду 2012 р. - 1 квартал 2014 р. позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку ІІ групи.

Відповідно до п.п. 2 п. 191.4 ст. 191 Податкового кодексу України платником єдиного податку другої групи є фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

- не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

- обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень.

Актом перевірки встановлено перевищення позивачем за наслідками 2012 р. граничної суми доходу, який дає право платникам єдиного податку ІІ групи перебувати спрощеній системі оподаткування.

Згідно з п.п. 1 п. 293.4 ст. 293 Податкового кодексу ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої і п'ятої груп у розмірі 15 відсотків до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2, 3 і 5 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу.

При цьому, згідно з п.п. 1 п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої і п'ятої груп у розмірі 15 відсотків до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2, 3 і 5 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу.

Внаслідок цього до доходів позивача, що перевищили граничний обсяг, було застосовано підвищену ставку єдиного податку 15%, крім того, на думку перевіряючих зазначені вище обставини призвели до втрати позивачем з 01.01.2013 статусу платника єдиного податку, внаслідок чого його доходи протягом 2013 - 1 кв. 2014 р. повинні оподатковуватись за загальною системою оподаткування.

Стосовно твердження відповідача щодо перевищення платником податків в 2012 р. граничної суми доходу, який дає право платникам єдиного податку ІІ групи перебувати спрощеній системі оподаткування, суд зазначає таке.

У висновку судово-економічної експертизи №4511/4512-15 від 09.03.2016 (а.с.182-194 том 2) зазначено: "висновки акта документальної планової перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2014, від 06.07.2015 № 520/08-25-17-020/НОМЕР_1 в частині тверджень стосовно перевищення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за наслідками 2012 року граничної суми доходу, який дає право платникам єдиного податку ІІ групи перебувати на спрощеній системі оподаткування документально не підтверджуються.

За результатами проведеного дослідження не встановлено перевищення ФОП ОСОБА_1 граничного обсягу доходу за 2012 рік, який дозволяє застосовувати спрощену систему оподаткування - платник єдиного податку ІІ групи".

Крім того, згідно з висновками перевіряючих, зазначеними у п. 2.1 акта перевірки, в зв'язку з перевищенням граничного розміру доходів, дозволеного для платників єдиного податку ІІ групи, яке було допущене позивачем за наслідками 2012 р., починаючи з 01.01.2013 р. позивач повинен був застосовувати загальну систему оподаткування та оподатковувати отримані від підприємницької діяльності доходи згідно з приписами п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу, згідно з якими об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Оскільки позивач протягом 2013 року фактично застосовував спрощену систему та оподатковував власні доходи в порядку, встановленому для платників єдиного податку ІІ групи, перевіряючими був здійснений розрахунок чистого оподатковуваного доходу за 2013 рік, що склав 563873 грн. та донараховано суму податку на доходи фізичних осіб, яку, на їх думку, повинен був бути сплаченим позивачем за наслідками 2013 року в сумі 93 105,60 грн.

Однак, такі висновки перевіряючих не відповідають дійсності. Як зазначалося вище, твердження стосовно перевищення позивачем граничної суми доходу в 2012 року є помилковими та не відповідають дійсності. Таким чином, позивач відповідав критеріям, що дозволяють перебувати на спрощеній системі оподаткування в 2013 році, а отже у вказаному періоді був платником єдиного податку ІІ групи та, відповідно, не був платником податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності. Враховуючи зазначене нарахування платнику податків суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 93105,60 грн. є безпідставним та незаконним.

Крім того, акт перевірки (стор. 12) містить твердження стосовно заниження позивачем в 2013 році суми доходу (виручки) від здійснення підприємницької діяльності на 497475,42 грн., внаслідок чого фактичний дохід склав суму 1443946,42 грн. Зазначене твердження перевіряючі обґрунтували по аналогії з 2012 р. неврахуванням платником податків у складі доходів сум, отриманих як "виторг (виручка) за кабельно-провідникову продукцію" (касовий символ - 02) та сум, які надійшли на розрахунковий рахунок від реалізації кабельно-провідникової продукції. Однак акт перевірки не містить жодних даних стосовно того, які саме суми та за які дати перевіряючі вважали не включеними до складу доходів.

У висновку судово-економічної експертизи №4511/4512-15 від 09.03.2016 (а.с.182-194 том 2) зазначено, що за результатами проведеного дослідження не встановлено перевищення ФОП ОСОБА_1 граничного обсягу доходу за 2013 рік, який дозволяє застосовувати спрощену систему оподаткування - платник єдиного податку ІІ групи.

Протягом 1 кварталу 2014 р. позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування та відносився до ІІ групи платників єдиного податку. Починаючи з 01.04.2014 позивачем застосовувалась загальна система оподаткування. Таким чином, за наслідками 2014 р. позивачем було подано до контролюючого органу дві податкові декларації:

- податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи у, в якому позивачем було зазначений дохід (виручка) за 1 квартал 2014 р. в сумі 160754,99 грн. Вказана сума обкладалась єдиним податком і не була включена до складу доходу за загальною системою оподаткування;

- декларацію про майновий стан і доходи, в якій відображено результати діяльності за 2-4 квартали 2014 р. за загальною системою оподаткування. Згідно вказаній декларації сума доходу підприємця склала 424443,24 грн., сума витрат - 468866,65 грн., чистий оподатковуваний дохід мав від'ємне значення та склав (- 44 422,81 грн.).

За результатами перевірки, на підставі раніше зроблених висновків акта перевірки стосовно порушення позивачем у попередніх роках умов знаходження на спрощеній системі, перевіряючі дійшли висновку, що позивач не був платником єдиного податку в 1 кварталі 2014 р., а натомість знаходився на загальній системі оподаткування. В зв'язку з зазначеним сума виручки за 1 квартал 2014 р. в розмірі 160754,99 грн. була віднесена перевіряючими до складу доходу, що оподатковується за правилами ст. 177 Податкового кодексу. При цьому, на думку перевіряючих, на вказану суму позивач занизив доход від здійснення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування (стор. 14 акта перевірки).

Також згідно з актом перевірки, позивачем в 2-4 кварталах 2014 року було завищено суму документально підтверджених витрат на суму 37 946,07 грн. (стор. 15-16).

Внаслідок зазначеного, перевіряючі дійшли висновку стосовно заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу за 2014 р. та податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб. За даними акта перевірки (стор. 17-18) в 2014 році сума чистого оподатковуваного доходу підприємця склала 480,50 грн., а сума податку - 72,08 грн.

Суд погоджується з доводами позивача, що вищевикладені твердження акта перевірки є помилковими та суперечать діючому законодавству з наступних підстав.

Стосовно твердження перевіряючих відносно неможливості застосування позивачем спрощеної системи оподаткування в 1 кварталі 2014 р. та оподаткування доходів, отриманих за цей період за загальною системою, слід зазначити таке.

Як вже зазначалося вище, твердження стосовно перевищення позивачем в 2012-2013 роках граничної суми доходу, який дає право платникам єдиного податку ІІ групи перебувати спрощеній системі оподаткування, є помилковим та не відповідає закону. Таким чином, позивач повністю відповідав критеріям, що дозволяють перебувати на спрощеній системі оподаткування в 1 кварталі 2014 р., а отже був у вказаному періоді платником єдиного податку ІІ групи та, відповідно, не був платником податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності. Враховуючи зазначене віднесення суми виручки за 1 квартал 2014 р. в розмірі 160754,99 грн. до складу доходу, що підлягає оподаткуванню за загальною системою, є безпідставним.

Стосовно тверджень акта перевірки відносно завищення позивачем в 2-4 кварталах 2014 р. суми документально підтверджених витрат в розмірі 37946,07 грн. слід зазначити таке.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу (в редакції, що діяла під час виникнення спірних податкових правовідносин) об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

При цьому п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з актом перевірки (стор. 15-16) фізичною особою-підприємцем задекларовано у податковій декларації про майновий стан та доходи за 2014 р. загальну суму витрат 468866,65 грн., в тому числі: пов'язаних з придбанням ТМЦ - 313 873,77 грн.; на оплату праці - 54034,38 грн.; інших витрат - 100958 грн. За твердженням перевіряючих встановлено завищення суми витрат на 37946,07 грн.

У своєму листі від 20.07.2015 р. № 4667/10/08-25-17-019 "Про надання відповіді", що був надісланий позивачу за наслідкам поданих заперечень, відповідач зазначає (стор. 10-13) які саме суми він вважав безпідставно включеними до складу витрат 2014 р. Як вбачається з вказаного листа, позивачем було завищено витрати в частині:

- витрат на оплату праці - на 1 595,58 грн.;

- інших витрат - на 36 350,49 грн.

При чому у згаданому листі відповідач не визначає, в чому саме полягало порушення позивачем вимог законодавства та внаслідок чого були завищені витрати на оплату праці, що свідчить про безпідставність таких тверджень.

Що стосується фактів завищення інших витрат в сумі 36 350,49 грн., то, як вбачається з відповіді на заперечення, таке завищення виникло внаслідок безпідставного, на думку перевіряючих, віднесення позивачем до складу витрат:

- витрат, пов'язаних з проведенням ремонту систем опалення (суму не зазначено);

- витрат на оплату послуг кабельного телебачення - 272,50 грн.;

- витрат на мобільний зв'язок (суму не зазначено);

- витрат на сплату збору на розвиток виноградарства те хмелярства - 555,53 грн.

Стосовно віднесення до складу витрат сум, пов'язаних з проведенням ремонту систем опалення суд зазначає, що відповідно до висновку судово-економічної експертизи №4511/4512-15 від 09.03.2016 (а.с.182-194 том 2), витрати на проведення поточного ремонту системи опалення на загальну суму 33689,30 грн. ФОП ОСОБА_1 відображені у складі витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, відповідно до вимог ст. 138 Податкового кодексу України; висновки акта перевірки в частині тверджень стосовно необґрунтованого віднесення до складу витрат виплат, пов'язаних з проведенням ремонту систем опалення в 2014 році документально не підтверджуються.

Щодо витрат на оплату послуг кабельного телебачення, то позивач зазначає, що ним отримується дохід від надання в оренду належного йому нерухомого майна.

Умовами Договору оренди № 5 від 01.04.14р., укладеного між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) передбачено надання в оренду частину майнового комплексу, площею 150 кв.м, розташованого за адресою: вул. Дніпровські пороги, 19 для розміщення магазину з продажу продовольчих товарів, сауни та більярдної. При цьому у п.п. 3.1 вказаного договору зазначено: "…До орендної плати входить вартість комунальних послуг (теплопостачання, водопостачання, утримання будинку, електроенергія), телекомунікаційні послуги та послуги охорони.". Таким чином, позивач у складі орендної плати отримує дохід від компенсації йому вартості телекомунікаційних послуг. Таким чином, відповідно до приписів п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу витрати на такі послуги обґрунтовано віднесені позивачем до складу витрат як такі, що безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів.

Стосовно витрат на мобільний зв'язок слід зазначити, що згідно з наказом № 1 від 01.04.2014 позивачем визначено, що у зв'язку з наявною необхідністю підтримки оперативного зв'язку існує необхідність забезпечення мобільним зв'язком підприємця та його найманих працівників (перелік затверджено), а також затверджено правила користування мобільним зв'язком. Згідно з п. 1 правил мобільний зв'язок використовується виключно у виробничих цілях, а п. 2 передбачено, що забороняється використання мобільного зв'язку в особистих цілях. Виходячи з цього, витрати позивача на забезпечення мобільного зв'язку є пов'язаними з господарською діяльністю і віднесені до витрат на законних підставах.

Стосовно витрат на сплату збору на розвиток виноградарства та хмелярства позивач зазначає, що а ні в акті перевірки, а ні в відповіді на заперечення не зазначено, в чому саме полягало порушення позивачем вимог законодавства та наслідок чого були завищені витрати на оплату збору, що свідчить про безпідставність таких тверджень.

Викладене свідчить про безпідставність тверджень акта перевірки відносно завищення позивачем в 2-4 кварталах 2014 р. суми документально підтверджених витрат в розмірі 37946,07 грн.

Оскільки донарахування позивачу основної суми податкового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 23.07.2015 № відбулося з порушенням норм закону, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, накладених на підставі п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України в сумі 29336,52 грн. є безпідставним та суперечить вимогам закону, оскільки такі штрафні (фінансові) санкції мають похідний характер.

За наведених обставин суд дійшов висновку про протиправність та необхідність скасування податкового повідомлення-рішення від 23.07.2015 № .

Стосовно оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.07.2015 № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.07.2015 № , суд зазначає таке.

Спірними вимогою та рішенням позивачу донараховано суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що підлягає сплаті з чистого доходу фізичними особами-підприємцями на загальній системі оподаткування, у розмірі 84 858,31 грн., в тому числі: за 2013 р. - 76 811,87 грн.; за 2014 р. - 8 046,44 грн., а також застосовано штрафну санкцію в розмірі на суму 8083,50 грн., в тому числі: за 2013 р. - 7 681,18 грн. (10%); за 2014 р. - 402,32 грн. (5%).

Вказані вимога та рішення є протиправними та підлягають скасуванню з огляду на таке.

Пунктом 2.5 акта перевірки (стор. 44-54) встановлено, що протягом 2013 року - 1 кварталу 2014 року позивач сплачував єдиний внесок за правилами, що встановлені для суб'єктів спрощеної системи оподаткування - у розмірі 34,7% від суми мінімальної заробітної плати. При цьому перевіряючі вважали, що оскільки в 2012 році позивачем було перевищено граничний обсяг доходу, що дає право на застосування спрощеної системи оподаткування, то починаючи з 01.01.2013 р. позивач знаходився на загальній системі оподаткування, а отже повинен був сплачувати єдиний внесок за ставкою 34,7% з суми чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності.

Крім того, в періоді з 01.04.2014 по 31.12.2014 позивач сплачував єдиний внесок за правилами, встановленими для загальної системи оподаткування, при цьому ним було занижено чистий оподатковуваний дохід, внаслідок чого також відбулось заниження суми єдиного внеску.

Як випливає з наведеного вище, рішення щодо донарахування суми єдиного внеску ґрунтується виключно на твердженні акта перевірки відносно перебування позивача в періоді з 01.01.2013 по 31.03.2014 на загальній системі оподаткування, а також відносно заниження позивачем в 2013-2014 роках суми чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, і одночасно є базою для нарахування єдиного внеску.

Однак, як вже зазначалось вище, такі твердження акта є помилковими. Виходячи з цього, помилковим є також висновок акта перевірки щодо заниження позивачем суми єдиного внеску в періоді 2013-2014 роках.

Оскільки донарахування позивачу основної суми єдиного внеску відбулося з порушенням норм закону, застосування до позивача штрафних санкцій згідно з рішенням від 23.07.2015 № є безпідставним та суперечить вимогам закону, оскільки такі штрафні санкції мають похідний характер.

За наведених обставин суд дійшов висновку про протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.07.2015 р. № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.07.2015 № .

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 23.07.2015 № , суд зазначає, що вказаним податковим повідомленням-рішенням позивачу було донараховано суму податку на додану вартість за податкові періоди січень 2013 р. - березень 2014 р., в розмірі 326861,00 грн., а також на підставі п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 81715,25 грн. (25% від донарахованої суми податку).

Твердження акта перевірки обґрунтовується тим, що, на думку перевіряючих, позивачем в 2012 році був перевищений граничний обсяг доходу, який дає право платникам єдиного податку ІІ групи перебувати на спрощеній системі оподаткування та складає 1000000 грн.

При цьому згідно з п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1 000 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Внаслідок цього, на думку перевіряючих, починаючи з 01.01.2013 позивач повинен був застосовувати загальну систему оподаткування, а також не пізніше 10.01.2013 зареєструватися як платник ПДВ.

При цьому згідно з п. 183.10 ст. 183 Податкового кодексу якщо будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином, на думку перевіряючих, невиконання позивачем обов'язку щодо обов'язкової реєстрації платником ПДВ тягне за собою нарахування ПДВ на всі суми доходу, отримані ФОП ОСОБА_1 починаючи з 11.01.2013 р. по 31.03.2014 р. (дата добровільної реєстрації позивачем платником ПДВ) без права нарахування податкового кредиту.

Саме вищезазначені обставини є підставою для донарахування позивачу сум податку на додану вартість за спірним податковим повідомленням рішенням.

Однак, як вже зазначалося вище, твердження стосовно перевищення позивачем граничної дозволеної суми в 2012 р. є помилковим та не відповідає дійсності, спростовується висновком судово-економічної експертизи. Таким чином, з 01.01.2013 по 31.03.2014 р. позивач був платником єдиного податку ІІ групи і як такий не мав обов'язку стосовно обов'язкової реєстрації в якості платника ПДВ. А відтак, донарахування позивачу сум ПДВ з посиланням на п.183.10 ст. 183 Податкового кодексу здійснено безпідставно та суперечить діючому законодавству.

Враховуючи, що донарахування позивачу основної суми податкового зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 23.07.2015 року № відбулося з порушенням норм закону, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, накладених на підставі п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України в сумі 81 715,25 грн. є безпідставним та суперечить вимогам закону, оскільки такі штрафні (фінансові) санкції мають похідний характер.

За наведених обставин, податкове повідомлення-рішення від 23.07.2015 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Судові витрати, відповідно до ст. 94 КАС України, присуджуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.07.2015 № в частині застосування суми штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 5100 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.07.2015 № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.07.2015 № .

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.07.2015 № Ф-.

Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23.07.2015 №.

В задоволенні решти позовних вимог позивачу відмовити.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір в сумі 1062,96 грн. (одна тисяча шістдесят дві гривня 96 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М.Дуляницька