Справа № 2а/0470/6022/12
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року м. Київ К/800/14396/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Веденяпіна О.А.

Островича С.Е.

за участю:

секретаря судового засідання Орєшко Ю.О.

представника позивача Мельник Г.П.

представника відповідача-1 Баталова Ольга-Марія В'ячеславівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби та Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2016

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016

у справі № 2а/0470/6022/12

за позовом Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області

про стягнення заборгованості з податку на додану вартість

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі по тексту - позивач, ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби (далі по тексту - відповідач-1, СДПІОВП у м. Дніпропетровську МГУ ДФС), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач-2, ГУ ДКС України у Дніпропетровській області) про стягнення заборгованості з податку на додану вартість в розмірі 302626236,56 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2016, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016, позов задоволено.

В касаційних скаргах відповідач-1 та відповідач-2 просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем у відповідності до п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» до відповідача-1 подано податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2010 року з відповідними розшифровками та додатками, у тому числі з розрахунками сум бюджетного відшкодування та заявами про повернення суми бюджетного відшкодування, згідно якої заявлено до бюджетного відшкодування суму податку на додану вартість на рахунок платника у банку в розмірі 330514787,00 грн.

За результатами виїзної позапланової документальної перевірки з питання достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за листопад 2010 року, яке виникло за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалось за період жовтня 2010 року, повноти нарахування та сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів), складено акт від 25.02.2011 №19/06-08/125/2/24432974, на підставі якого прийняті податкові повідомлення-рішення № від 11.03.2011, №/1 від 21.01.2011, таким чином бюджетне відшкодування, заявлене у декларації по податку на додану вартість за листопад 2010 року, підтверджено частково в сумі 165851725,19 грн.

На підтверджену суму бюджетного відшкодування по податку на додану вартість складено довідки про підтвердження сум бюджетного відшкодування ПДВ за листопад 2010 року, за результатами камеральної перевірки декларації, що підлягає першочерговому відпрацюванню: від 24.11.2011 №33/061 на суму бюджетного відшкодування 91780581,28 грн., від 24.11.2011 №34/061 на суму бюджетного відшкодування 137469,00 грн., від 27.01.2012 №06/061 на суму бюджетного відшкодування 125825818,82 грн., від 27.01.2012 №7/061 на суму бюджетного відшкодування 24174181,18 грн.

Податкове повідомлення-рішення № від 11.03.2011 було оскаржено позивачем до суду.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.05.2011 по справі № 2а/0470/3808/11, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2012 та ухвалою Вищого адміністративного суду від 21.03.2013 податкове повідомлення-рішення № від 11.03.2011 було скасовано.

Також перевіркою підтверджено бюджетне відшкодування, відображене в декларації за листопад 2010 року у сумі 280731717,27 грн.

З урахуванням проведеного протягом 2011-2012 років відшкодування залишок невідшкодованої позивачеві суми ПДВ складає 38336969,99 грн.

Позивачем у відповідності до п.4.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» подано податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2010 року з відповідними розшифровками та додатками, у тому числі з розрахунками сум бюджетного відшкодування та заявами про повернення суми бюджетного відшкодування, згідно якої заявлено до бюджетного відшкодування суму податку на додану вартість на рахунок платника у банку в розмірі 331012945,00 грн.

За результатами виїзної позапланової документальної перевірки з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ним податків та зборів (обов'язкових платежів) 21.03.2011 складено акт №36/06-08/125/2/24432974, на підставі якого прийняті податкові повідомлення-рішення від 29.03.2011 № та №, таким чином бюджетне відшкодування, заявлене у декларації по податку на додану вартість за грудень 2010 року, підтверджено частково в сумі 259698594,82 грн.

Податкові повідомлення-рішення від 29.03.2011 № та № були оскаржені позивачем до суду.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2011 по справі №2а/0470/5139/11, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2012 та ухвалою Вищого адміністративного суду від 24.12.2014 податкові повідомлення-рішення 29.03.2011 № та № були скасовані.

Отже загальна сума бюджетного відшкодування з податку на додану вартість відповідно до декларацій за листопад та грудень 2010 року, підтверджена податковим органом за результатами проведених перевірок і не повернута станом на дату подання позову, складає 297516242,81 грн.

Також судами встановлено, що заборгованість по бюджетному відшкодуванню з податку на додану вартість виникла внаслідок скасування податкових повідомлень-рішень, якими таке відшкодування було зменшено, а саме податкові повідомлення-рішення:

від 16.09.2010 № /0, яким зменшено бюджетне відшкодування за період лютий 2009 травень 2010 року на суму 15338256,03 грн.

від 24.09.2010 № /0, яким зменшено бюджетне відшкодування за червень 2010 року на суму 1693621,42 грн.

Загальна сума бюджетного відшкодування за вказаний період, підтверджена судом, - 12315822,84 грн. - рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 2а/0470/1164/11 від 11.03.2011, ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2012 (т.1 а.с.123-133), ухвала Вищого адміністративного суду України від 26.06.2014.

За період листопад 2010 року податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 11.03.2011 № , яким зменшено бюджетне відшкодування за листопад 2010 року на суму 49783069,73 грн.

Загальна сума бюджетного відшкодування за вказаний період, підтверджена судом, - 49783069,73 грн. - постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 2а/0470/3803/11 від 13.05.2011, яка залишена без змін ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2012 та ухвала Вищого адміністративного суду України від 21.03.2013.

За період січень-вересень 2010 року податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 20.12.2010 №/0, яким зменшено бюджетного відшкодування за січень-вересень 2010 року на суму 397854937,48 грн.

Загальна сума бюджетного відшкодування за вказаний період, підтверджена судом, - 397854937,48 грн. - постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2011 по справі №2а/0470/1833/11, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.06.2012 та ухвалою Вищого адміністративного суду від 24.12.2014.

За період березень 2008 року - січень 2011 року податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 06.04.2011 № , яким зменшено бюджетного відшкодування за березень 2008 року січень 2011 року на суму 62271226,82 грн.

Загальна сума бюджетного відшкодування за вказаний період, підтверджена судом, - 54521344,00 грн. - постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.06.2011 по справі № 2а/0470/5140/11, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2012 та ухвалою Вищого адміністративного суду від 06.06.2013.

Отже загальна сума бюджетного відшкодування, підтверджена відповідними судовими рішеннями, становить 514475074,05 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції провадження у справи зупинялось за клопотаннями сторін у зв'язку з наданням часу для примирення.

Як зазначає відповідач-1, звертаючись в січні 2013 року з клопотанням до суду про надання часу для примирення, сторони сподівались забезпечити повернення бюджетного відшкодування шляхом оформлення фінансового казначейського векселя у 2013 році згідно з прийнятими у грудні 2012 року змінами до Податкового кодексу України.

У липні 2013 року прийнято нові закони про застосування фінансових казначейських векселів (Закон від 04.07.2013 № 407-VІІ, Закон України від 04.07.2013 №391- VІІ), якими усунуто законодавчі перепони для випуску фінансових казначейських векселів, а тому у позивача може з'явитись можливість отримати бюджетне відшкодування, стягнення якого є предметом позову через механізм випуску фінансових казначейських векселів.

В поданому відповідачем-1 клопотанні про зупинення провадження у справі від 17.03.2014 податковий орган, посилаючись на те, що випуск казначейський фінансових векселів у 2013 році так і не відбувся, одночасно випуск казначейських фінансових векселів для погашення заборгованості з відшкодування ПДВ у 2014 році прямо передбачений ст.19 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», зазначив, що у відповача-1 є всі підстави вважати, що позивачу буде погашено бюджетну заборгованість, стягнення якої є предметом позову, через випуск державних боргових цінних паперів.

В рамках наданого сторонам часу для примирення позивачу частково повернуто суму бюджетного відшкодування в розмірі 120036986,93 грн. на банківський рахунок позивача, що підтверджується банківською випискою від 30.07.2013.

Крім того, часткове погашення бюджетної заборгованості відбулось в липні, вересні 2014 року, в березні 2015 року, що підтверджується випискою про стан рахунку у цінних паперах від 11.07.2014, виписками по рахунку від 16.07.2014, від 18.09.2014, від 30.03.2015 актом звірки №359-51 від 08.09.2014 (копії яких долучено до матеріалів справи, відповідачем-1 не спростовується), внаслідок чого загальна бюджетна заборгованість з податку на додану вартість станом на 25.06.2015 становить 302626236,56 грн., проти якої відпловідіач-1 не заперечує, наведені позивачем доводи та обставини не спростовує.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Спірні правовідносини врегульовані, зокрема, діючим на час їх виникнення Законом України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (далі по тексту - Закон №168/97-ВР) та нормами Податкового кодексу України (який набрав чинності з 01.01.2011), виходячи з того, що фактично спірні відносини тривають до теперішнього часу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків (на момент виникнення спірних правовідносин) встановлені діючим на момент виникнення спірних правовідносини Законом № 168/97-ВР, з 01.01.2011 Податковим кодексом України.

За визначенням, наведеним у п.1.8 ст.1 Закону №168/97-ВР, бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податків податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Враховуючи вимоги п.п.7.7.1, 7.7.2, 7.7.4 п.7.7 ст.7 Закону №168/97-ВР, які регулюють визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню та право на одержання такого бюджетного відшкодування, колегія суддів зазнає, що позивач в установленому порядку набув право на одержання бюджетного відшкодування, прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подав відповідному податковому органу податкові декларації та заяви про повернення такої суми бюджетного відшкодування, яка відображається у відповідних податкових деклараціях.

Підпунктом 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР встановлено, що протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Також п.п.7.7.6 п.7.7 ст.7 Закону № 168/97-ВР визначено, що на підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку податкового органу.

Відповідно до пп.7.7.7 п.7.7. ст.7 Закону №168/97-ВР якщо за наслідками документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної перевірки (документальної) податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий податковий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної податковим органом унаслідок таких перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з підпунктом 7.7.3 цього пункту у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною податковим органом внаслідок проведення таких перевірок, податковий орган надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з'ясування внаслідок проведення таких перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови у наданні бюджетного відшкодування.

У разі, коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або податковий орган розпочинає процедуру адміністративного оскарження, податковий орган не пізніше наступного робочого дня за днем отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення справи зобов'язаний повідомити про це орган державного казначейства. Орган державного казначейства призупиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до прийняття остаточного рішення з адміністративного або судового оскарження.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження податковий орган протягом п'яти робочих днів, наступних за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету (пп. 7.7.8. п.7.7 ст.7 Закону №168/97-ВР).

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування ПДВ за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлені статтею 200 Податкового кодексу України.

Пунктами 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Так, відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - це відшкодування від'ємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування ПДВ за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків встановлені статтею 200 Податкового кодексу України.

Пунктами 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Так, відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до пунктів 200.10, 200.11, 200.12, 200.13 статті 200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки. Перелік достатніх підстав, які надають право податковим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Пунктом 200.17 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі заборгованості бюджету) є доходи Державного бюджету України.

Згідно з підпунктами 200.18.1, 200.18.2 пункту 200.18 статті 200 Податкового кодексу України орган державної податкової служби зобов'язаний протягом трьох робочих днів після закінчення перевірки надати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає автоматичному відшкодуванню з бюджету. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, надає платнику податку суму автоматичного бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом трьох операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Крім того, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у разі, коли податковий орган не надає належним чином оформлений відповідний висновок органу державного казначейства при наявності бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, платник податків вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення суми коштів з Державного бюджету України.

Водночас наведений висновок не відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному, у його постанові від 16.09.2015 у справі за позовом ПАТ «Донагроімпекс» до ДПІ у Ворошиловському районі м.Донецька ГУ Міндоходів у Донецькій області, ГУ ДКС України в Донецькій області, УДКС у м. Донецьку про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість. Так, у цій постанові Верховний Суд України зауважив, що «рішення судів про задоволення позовних вимог про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ є помилковим з огляду на те, що така вимога позивача не є правильним способом захисту прав платника ПДВ. В цьому випадку правильним способом захисту позивача є вимога про зобов'язання відповідача до виконання покладених на нього Законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету».

Однак у справі, що переглядається, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне у порядку абзацу другого частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України відступити від викладеної правової позиції Верховного Суду України з наступних мотивів.

Так, після закінчення установлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування у результаті невчинення компетентними органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми.

Слід також зазначити, що з моменту виникнення у платника бюджетної заборгованості настає й протиправна бездіяльність податкового органу як суб'єкта владних повноважень, що утворює матеріально-правовий аспект порушеного права платника і наслідки якої підлягають усуненню в судовому порядку.

Отже, адміністративний суд вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. У такому разі не відбувається перебирання непритаманних суду повноважень державного органу (за відсутності обставин для застосування дискреції), а здійснюється виконання судом власної компетенції з відновлення порушеного права.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, згідно з яким стягувач, на користь якого прийняті судові рішення про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, подає документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцем реєстрації стягувача в органі державної податкової служби (пункт 23).

Таким чином, наведеним підзаконним нормативно-правовим актом безпосередньо передбачено можливість ухвалення на користь особи судового рішення про стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість і встановлено особливості процедури такого стягнення; у рамках цієї процедури особа зобов'язана подати до казначейства документи, наведені у пункті 6 зазначеного Порядку, якими є, зокрема, відповідна заява, судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності).

Відсутність у Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 №39, (на який послався Верховний Суд України на обґрунтування своєї позиції) прописаного механізму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у спосіб судового стягнення не є достатнім підґрунтям для висновку про відсутність даного способу захисту у національній правовій системі взагалі. До того ж, цей Порядок визначає механізм взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість та не регулює питання погашення простроченої заборгованості з відшкодування податку на додану вартість.

Частиною першою статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В силу частини четвертої статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що «спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення».

Суд, також вважає істотними наступні обставини по справі, а саме: право позивача на отримання бюджетного відшкодування порушено з 2010 року, суми ПДВ, що підлягають бюджетному відшкодуванню, не підлягають зміні з урахуванням розміру інфляції, частина суми бюджетного відшкодування вже відшкодована, а тому прийняття рішення про зобов'язання податкового органу надати висновок суттєво обмежить право позивача та затягне процес відшкодування ще на невизначений період.

За таких обставин, суд вважає, що в даній справі єдиним дієвим способом захисту прав позивача є тільки стягнення бюджетного відшкодування.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

З відповідача-1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 2575,20 грн. (дві тисячі п'ятсот сімдесят п'ять грн. 20 коп.), сплату якого було відстрочено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.06.2016.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби та Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби у сумі 2575,20 грн. (дві тисячі п'ятсот сімдесят п'ять грн. 20 коп.) до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач УДКCУ у Печерському районі, рахунок отримувача 0007, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, код банку отримувача 820019, банк отримувача ГУ ДКСУ у м.Києві, код класифікації доходу бюджету 22030105 «Судовий збір (Вищий адміністративний суд України, 075)».

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)О.А. Веденяпін
(підпис)С.Е. Острович