Справа № 815/1905/16
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2016-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1905/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2016 року м.Одеса

11год.30хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

Розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1, в якій позивач просить суд зобовязати другий Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції скасувати арешт та заборону на відчуження майна, накладений постановою другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна боржника №В-9/739 від 20.08.2010 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в звязку з наявністю у його сина, ОСОБА_2, заборгованості по кредитному договору № 014/0043/82/48178 від 21.03.2006р., другим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. В подальшому, заборгованість по кредитному договору № 014/0043/82/48178 від 21.03.2006р. було повністю погашено, внаслідок чого Варненським відділенням «ОСОБА_3 Аваль» було видано 22.06.2010р. довідку № 15- 43/18-456 про повне погашення заборгованості. Також, 22.01.2015р. відповідачем було видано довідку № 1545 про відсутність у другому Суворовському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції станом на 22.01.2015р. відносно ОСОБА_2 виконавчих документів по стягненню коштів. 07 квітня 2015 року син позивача помер та ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою до нотаріальної контори з метою отримання спадщини. Однак, нотаріусом було повідомлено про неможливість видачі свідоцтва в звязку з наявністю арешту нерухомого майна, накладеного постановою другого Суворовського відділу ДВС ОМУЮ №В-9/739 від 20.08.2010 року. Позивач звертався до відповідача із заявою про скасування арешту, накладеного зазначеною постановою, та про надання можливості ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, однак жодної відповіді на заяву не отримав. Оскільки, наявність арешту на спадкове майно порушує права позивача як спадкоємця, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду про зобовязання відповідача скасувати арешт та заборону на відчуження майна.

15.09.2016 року від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення, в яких останній просив суд розглянути справу за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно, заперечень проти позову до суду не надав.

Ухвалою суду від 25.04.2016 року провадження у справі відкрито та зобовязано ОСОБА_4 Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції надати до суду завірені належним чином копії усіх документів, на підставі яких було прийнято рішення про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна боржника (ОСОБА_2) №В-9/739 від 20.08.2010 року.

Крім того, ухвалою суду від 13.06.2016 року зобовязано відповідача надати матеріали виконавчого провадження стосовно боржника - ОСОБА_2, в межах якого прийнято постанову №В-9/739 від 20.08.2010 року, у тому числі копію цієї постанови.

У судовому засіданні 15.08.2016р. протокольною ухвалою суду було замінено неналежного відповідача ОСОБА_4 Суворовський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на належного відповідача Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі ст. 55 КАС України та зобовязано відповідача - Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області надати до суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_2 у тому числі копію постанови №В-9/739 від 20.08.2010 року, щодо арешту нерухомого майна житлового будинку по вул. Радянська, 14, с.Матіясове, Березанського району Миколаївської області.

Станом на 23.09.2016 року відповідачем ухвали суду від 25.04.2016 року, від 13.06.2016 року та протокольна ухвала суду від 15.08.2016 року не виконані, витребувані докази надано не було.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 12.09.2013 року ОСОБА_1 «Дарувальник», ОСОБА_2 «Обдаровуваний», «Дарувальник» передає безоплатно у приватну власність «Обдаровуваному», своєму сину, а «Обдаровуваний» приймає у безоплатно у власність, в дар від «Дарувальника», свого батька житловий будинок з прилеглими до нього надвірними господарчими спорудами та будівлями, що знаходяться в селі Матіясове, по вул. Радянській №14 Березанського району Миколаївської області.

Як пояснює позивач в адміністративному позові, у звязку з наявністю у його сина, ОСОБА_2, заборгованості по кредитному договору № 014/0043/82/48178 від 21.03.2006р., другим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

В подальшому, як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки Варненського відділення «ОСОБА_3 Аваль» від 22.06.2010р. № 15- 43/18-456 заборгованість по кредитному договору № 014/0043/82/48178 від 21.03.2006р. була погашена.

22.01.2015р. другом Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції видано довідку № 1545 про відсутність станом на 22.01.2015р. відносно ОСОБА_2 виконавчих документів по стягненню коштів.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер 06.04.2015 року. Позивач - ОСОБА_1 звернувся з заявою до нотаріальної контори з метою отримання спадщини.

Листом від 02.08.2016 року №98/02-14 «Розяснення щодо затримання у видачі свідоцтва про право на спадщину» приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 повідомила ОСОБА_1, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав встановлена наявність арешту всього нерухомого майна померлого 28 вересня 2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцем якого являється позивач. У звязку з чим, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

08.12.2015 року позивач звернувся до другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з заявою про скасування арешту нерухомого майна, в якій зазначив, що в 2010 році ОСОБА_1 повністю розрахувався за борг свого сина ОСОБА_2, що підтверджується довідкою кредитора, а також постановою державного виконавця Семко Б.О. від 08.07.2010 року, якою було зняті усі арешти. У звязку з чим, позивач просив відповідача скасувати арешт нерухомого майна, накладений постановою державного виконавця Семко Б.О. Суворовського ВДВС Одеського МУЮ №В-9/739 від 20.08.2010 року. А також позивач просив надати можливість йому ознайомитися з матеріалами зазначеного виконавчого провадження.

Як зазначає позивач, відповіді на його заяву надано не було, арешт згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта станом на 13.04.2016 року знятий не був, що слугувало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом.

На спростування цих обставин відповідачем доказів не надано, як і пояснень щодо цих обставин.

Суд погоджується з правовою позицією позивача з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Статтею 11 Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ч. 1, 2 ст. 57 Закону).

Згідно даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 23.04.2016р. постановою другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції №В-9/739, В-9/739 від 20.08.2010 року накладено арешт та оголошено заборону на відчуження на невизначене майно, все нерухоме майно яке належить боржнику ОСОБА_2.

Позивач помилково вважає, що нежитловий будинок із господарськими спорудами, який він вважає своїм спадком від померлого сина, має відношення до виконавчого провадження про стягнення коштів на користь банка «Аваль», проте за цим виконавчим провадженням було винесено постанову №В-9/446 про повернення виконавчого документа стягувачу, якою також знято арешт з майна ОСОБА_1, а саме з автомобілів та грошових коштів в АБ «Південний».

Нерухоме майно, яке позивач подарував 12.09.2013р. своєму сину, до згаданого виконавчого провадження не має відношення, принаймі, докази зворотнього в справі відсутні.

З Інформаційної довідки з Реєстрів станом на 13.04.2016р. (а.с.14-15) убачається, що 20.08.2010р. постановою №В-9/739, В-739 накладено арешт та оголошено заборону на відчуження всього нерухомого майна, належного ОСОБА_2, проте це нерухоме майно не визначено.

При цьому станом на 20.08.2010р. ОСОБА_2 не був власником житлового будинку, право власності він набув тільки 12.09.2013р. (Витяг про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності).

В матеріалах справи немає доказів того,що до складу арештованого нерухомого майна ОСОБА_2 після 20.08.2010р. увійшов житловий будинок по вул.Радянська, буд.14, с.Матіясове, Березанський район, Миколаївська область, станом на дату укладення договору дарування 12.09.2013р. нотаріус перевірив та посвідчив в договорі, що інформація про обтяження стосовно обєкта нерухомого майна та стосовно Дарувальника відсутня.

Проте, приватний нотаріус ОСОБА_6 не видала позивачу ОСОБА_7 про право на спадщину, пославшись на інформацію з ДРРП про наявність арешту всього нерухомого майна померлого ОСОБА_2 та затримку у звязку із цим видачі ОСОБА_7 до зняття арешту.

Отже право позивача на отримання спадщини наразі порушується у звязку із наявністю арешту нерухомого майна за постановою №В-9/739 від 20.08.201р., належного на день смерті сину позивача ОСОБА_2

При цьому, неможливо встановити, в рамках якого виконавчого провадження та на виконання якого виконавчого документа було винесено постанову про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна боржника, у звязку з тим, що відповідачем не надано на неодноразові вимоги суду будь-яких матеріалів з відповідного виконавчого провадження.

Відповідно до ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження» (частини 1-4) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Згідно ч.5 ст.60 Закону у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до п. 1.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція) основною інформаційною базою про здійснені виконавчі дії є Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень (далі - Єдиний реєстр).

Згідно п. 1.12.1 Інструкції відомості вносяться до Єдиного реєстру державним виконавцем одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ухвалами суду від 25.04.2016 року, від 13.06.2016 року та протокольною ухвалою суду від 15.08.2016 року відповідача було зобовязано надати суду копії матеріалів виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_2 у тому числі копію постанови №В-9/739 від 20.08.2010 року щодо арешту нерухомого майна житлового будинку по вул. Радянська, 14, с. Матіясове, Березаньського району, Миколаївської області, однак відповідачем будь яких доказів надано не було. Відповідачем не надано суду доказів існування незавершених виконавчих проваджень щодо сина позивача, які б обумовлювали необхідність залишення в силі накладеного на його майно арешту.

Відповідач в повному обсязі не виконав свій процесуальний обовязок із доведення перед судом законності своїх дій та рішень в частині накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 та оголошення заборони на його відчуження, у тому числі шляхом надання доказів та/або заперечень по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідач не висловив заперечень проти адміністративного позову ОСОБА_1 у будь-який спосіб, достатній для висновку про законність існуючого наразі обмеження ОСОБА_1 отримати у спадок житловий будинок із господарчими спорудами від померлого сина.

Відповідно до статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем не виконано обовязку, визначеного ст.71 КАС України, та не доведено правомірність прийнятого рішення, що являється підставою для задоволення позовних вимог в частині вимог про зобовязання зняти арешт та заборону відчуження щодо нежитлового будинку з господарчими спорудами, що розташований по вул.Радянській, 14, с.Матіясове, Березанського району Миколаївської області.

В іншій частині вимог суд відмовляє, оскільки право позивача на отримання спадку, яке він вважає порушеним у звязку із наявністю постанови №В-9/739 від 20.08.2010р., стосується виключно зазначеного обєкту нерухомого майна, а не будь-якого (невизначеного) нерухомого майна, на яке накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.94, 158-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобовязати Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області скасувати арешт та оголошення заборони на відчуження майна ОСОБА_2, накладений постановою другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції постановою про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна боржника №В-9/739, В-9/739 від 20.08.2010 року, в частині нерухомого майна житлового будинку з господарчими спорудами, що розташований: Миколаївська область, Березанський район, с.Матіясове, вул.Радянська, 14.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 551 грн. (пятсот пятдесят одну гривню) 20 коп. судового збору.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М.М. Аракелян