Справа № 826/5340/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 вересня 2016 року 10:25 № 826/5340/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мар'янченко Д.А.,

за участю сторін:

представника позивача - Лабатюка Я.М.,

представника відповідача - Ісаєва С.П.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ренесанс Трейд» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ренесанс Трейд» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 09.03.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивача виникло право на віднесення сум податку до податкового кредиту на підставі актів прийому-передачі та отриманих оригіналів податкових накладних від ТОВ «Імпринт ПАК» №13 від 31.01.2013 р., №7 від 06.02.2013 р., №23 від 28.02.2013 р., №3 від 06.03.2013 р., №9 від 11.06.2013 р., №24 від 29.04.2013 р., №1 від 07.05.2013 р., №15 від 23.04.2013 р., №25 від 11.04.2013 р., №2 від 03.09.2013 р., №16 від 29.08.2013 р., №17 від 30.08.2013 р., а відтак позивач законно та правомірно включив ПДВ по операціях з ТОВ «Імпринт ПАК» в сумі 96166,67 грн.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з урахуванням всіх обставин справи.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі направлень від 28.12.2015 року №1393/26-15-13-01-03, №1394/26-15-13-01-03, №1460/26-15-13-01-03, №1458/26-15-13-01-03, №1459/26-15-13-01-03, виданих Головним управлінням ДФС у м. Києві, згідно ст. 20, 77, 82 Податкового кодексу України, відповідного до наказу ГУ ДФС у м. Києві №1489 від 15.12.2015 року та плану-графіка проведення перевірок суб'єктів господарювання, проведена планова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Ренесанс Трейд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено відповідний акт №38/26-15-22-01-03/36184176 від 17.02.2015 року.

Перевіркою встановлено порушення: п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого в періоді, що перевірявся, занижено податок на додану вартість на загальну суму 96167,00 грн, в тому числі по періодах: за жовтень 2014 року на суму 96167 грн; п.п.44.1.27 п.14.1 ст. 14, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого в періоді, що перевірявся, занижено податок на прибуток на загальну суму 1414542,00 грн., у тому числі по періодах: 2013 рік - 370168 грн., 2014 рік - 1044374,00 грн.

09.03.2016 року Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято:

податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на додану вартість у розмірі 96167 грн за основним податковим зобов'язанням, 24042 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 1414542 грн за основним податковим зобов'язанням, 353635 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Як вбачається з акта перевірки та встановлено судом, в ході проведення перевірки встановлені взаємовідносини з ФОП ОСОБА_3 (код НОМЕР_1), ТОВ «Імпрінт ПАК», ТОВ «Астерс Груп» (), ФОП ОСОБА_4 (код НОМЕР_2), ФОП ОСОБА_5 (код НОМЕР_3).

При цьому, в акті перевірки вказано, що в податковому обліку ТОВ «ТД «Ренесанс Трейд» витрати оренди нежитлового приміщення на підставі договорів, укладених з ФОП ОСОБА_3, враховані до складу витрат на збут за відповідні періоди, у сумі 3016628,00 грн, однак посадовою особою позивача не надані письмові пояснення та їх документальні підтвердження щодо даного питання, про що складено акти про ненадання або ненадання в повному обсязі документів (їх копій), пояснень від 28.01.2016 року №12/26-15-13-01, від 05.02.2016 року №20/26-15-13-01, від 09.02.2012 року №23/26-15-13-01, від 10.02.2012 року №24/26-15-13-01, від 10.02.2012 року №25/26-15-13-01.

На арк. 17 акта перевірки зазначено, що посадовою особою ТОВ «ТД «Ренесанс Трейд» не надані письмові пояснення та документальні підтвердження щодо договорів, укладених позивачем з ТОВ «Імпрінт Пак» щодо надання рекламних послуг, брендування магазину (з конкретизацією надання виду таких послуг, звітів та місць надання таких послуг), інших документів, про що складено відповідні акти.

Крім того, контролюючий орган зазначив, що надані до перевірки акти прийому-передачі послуг, надані постачальником ФОП ОСОБА_4 не відповідають вимогам чинного законодавства та не дають права на формування витрат ТОВ «ТД «Ренесанс Трейд».

В розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу норми п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку на додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Між тим у своєму листі від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону №996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин)(надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону №996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону №996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

При цьому, як зазначив Вищий адміністративний суд України в своїх ухвалах від 14.01.2015 року К/9991/72258/12, від 21.10.2014 року № К/800/6170/14 та від 26.08.2014 року № К/800/6501/14, «податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Також істотне значення для встановлення судом факту реальності виконання договору саме із заявленим контрагентом є фактичні обставини укладення та виконання договору, обґрунтованість вибору контрагента.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок довести обставини, що слугували підставою для прийняття оспорюваного акта індивідуальної дії, покладається на податкову інспекцією як на суб'єкта владних повноважень. Разом з тим, дане правило не виключає обов'язку платника довести обґрунтованість сформованих ним податкового кредиту по операціям з придбання товарів (робіт, послуг)» та «…правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податків.».

З матеріалів справи вбачається, що 01.02.2012 р. між ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Ренесанс Кепітал Інвест» укладено Договір №GL 01022012/02 про оренду нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Басейна, 1/2 загальною площею 134.1 кв. м., що підтверджується Актом прийому-передачі приміщення в оренду від 01.02.2012 р. (міститься в матеріалах справи).

31.07.2012р. між ФОП ОСОБА_3, ТОВ «Ренесанс Кепітал Інвест» та ТОВ -Торговий Дім «Ренесанс Трейд» укладено Договір про заміну сторони у Договорі оренди №GL 01022012/02 від 01.02.2012 р., що підтверджується Актом прийому-передачі від 31.07.2012 р, копія якого наявна в матеріалах справи.

12.12.2012р. між позивачем та ФОП ОСОБА_5 укладено Договір №1/2012 про суборенду частини приміщення за адресою: м. Київ, вул. Басейна, 1/2 загальною площею 75 кв. м., що підтверджується Актом прийому-передачі приміщення в суборенду від 12.12.2012 р.

12.12.2012р. між позивачем та ФОП ОСОБА_6 укладено Договір №2/2012 про суборенду частини приміщення за адресою: м. Київ. вул. Басейна, 1/2 загальною площею 32,8 кв. м., що підтверджується Актом прийому-передачі приміщення в суборенду від 12.12.2012р.

В акті перевірки (стор. 15) податковим органом вказано, що не встановлено отримання доходів позивачем від здавання приміщення в оренду та не підтверджено фактичного виконання вищезазначених договорів, а саме надання в суборенду приміщень.

Крім того, в акті перевірки податковим органом вказано, що позивачем не надано пояснень щодо господарської мети діяльності з отримання зазначених послуг та доказів, які б дозволили виявити факт економічної вигоди від зазначених послуг як підставу для висновку про зв'язок витрат на придбання цих послуг з господарською діяльністю підприємства.

При цьому, в акті перевірки (стор. 12-14) податковий органу вказує, що до перевірки надано акти приймання-передачі послуг, виписаних ФОП ОСОБА_3 про надання послуг оренди нежитлового приміщення, відшкодування витрат за опалення, за електроенергію, за спожите водопостачання тощо для позивача на загальну суму 3016628 грн., при цьому дебіторська заборгованість позивача складає лише 13,6 грн.

Висновки контролюючого органу щодо не підтвердження фактичного виконання договорів суборенди приміщень спростовуються актом надання послуг №120403 від 31.03.2014 р., актом надання послуг №18083 від 30.04.2014 р., актом надання послуг №21706 від 30.05.2014 р., актом надання послуг №26550 від 30.06.2014 р., актом надання послуг №32829 від 31.07.2014 р., актом надання послуг №37982 від 29.08.2014 р., актом надання послуг №66287 від 31.12.2014 р. між позивачем та ФОП ОСОБА_6, та актом надання послуг №12402 від 31.03.2014 р., актом надання послуг №18084 від 30.04.2014 р., актом надання послуг №21752 від 30.05.2014 р., актом надання послуг № 26538 від 30.06.2014 р., актом надання послуг №32828 від 31.07.2014 р., актом надання послуг № 37981 від 29.08.2014 р., актом надання послуг №66286 від 31.12.2014 р. між позивачем та ФОП ОСОБА_5

Судом встановлено, 23.01.2013 р. між позивачем та ТОВ «Імпринт Пак» укладено Договір на створення продукції №23-01/13, а саме виготовлення лайт-боксу та брендування магазину.

На виконання вказаного договору ТОВ «Імпринт Пак» виконано, а позивачем прийнято вказані послуги, що підтверджуються відповідними актом прийому-передачі №ОУ-0000009 від 31.07.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ-0000008 від 31.07.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ-0000007 від 31.07.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ- 0000006 від 31.07.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ-0000016 від 23.09.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ-0000019 від 09.12.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ-0000024 від 18.12.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ-0000007 від 11.02.2014 р., додатком №1 від 23.01.2013 р. до договору №23-01/13 від 23.01.2013 р.

Крім того, податковим органом в ході проведення перевірки встановлено повний розрахунок за вказані послуги.

Матеріалами справи підтверджується, що 03.09.2012 р. між позивачем та ФОП ОСОБА_4 укладено Договір №10/01 про перевезення вантажу автомобільним транспортом.

На виконання вказаного договору ФОП ОСОБА_4 виконано, а позивачем прийнято вказані послуги, що підтверджуються відповідними актом прийому-передачі №2 від 18.01.2013 р., актом прийому-передачі №3 від 25.01.2013 р, актом прийому-передачі №СФ-0000001 від 11.01.2013 р., актом прийому-передачі №1 від 11.01.2013 р., актом прийому-передачі №4 від 01.02.2013 р., актом прийому-передачі №5 від 08.02.2013 р., актом прийому-передачі №6 від 15.02.2013 р., актом прийому-передачі №7 від 22.02.2013 р., актом прийому-передачі №8 від 01.03.2013 р., актом прийому-передачі №9 від 07.03.2013 р., актом прийому-передачі №10 від 15.03.2013 р., актом прийому-передачі №11 від 22.03.2013 р., актом прийому-передачі №12 від 29.03.2013 р., актом прийому- передачі №13 від 01.04.2013 р..

При цьому, контролюючим органом в ході проведення перевірки не заперечувався факт повного розрахунку за вказані послуги.

01.10.2014 р. між позивачем та ФОП ОСОБА_5 укладено договір №01102014 про надання послуг мобільного харчування.

На виконання вказаного Договору ФОП ОСОБА_5 виконано, а позивачем прийнято вказані послуги, що підтверджуються відповідними актом прийому-передачі №ВО-00000009 від 31.10.2014 р., актом прийому-передачі №ВО-00000012 від 28.11.2014 р., актом прийому-передачі №ВО-00000012 від 01.12.2014 р, актом прийому-передачі № ВО-00000012 від 31.12.2014 р.

23.01.2013 р. між позивачем та ТОВ «Імпринт Пак» укладено договір на створення продукції № 23-01/13, а саме виготовлення лайт-боксу та брендування магазину.

На виконання вказаного договору ТОВ «Імприн-Пак» виконано, а позивачем прийнято вказані послуги, що підтверджуються відповідними актом прийому-передачі №ОУ-0000009 від 31.07.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ-0000008 від 31.07.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ-0000007 від 31.07.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ- 0000006 від 31.07.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ-0000016 від 23.09.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ-0000019 від 09.12.2013 р, актом прийому-передачі №ОУ-0000024 від 18.12.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ-0000007 від 11.02.2014 р., додатком № 1 від 23.01.2013 р. до договору №23-01/13 від 23.01.2013 р.

Крім того, податковим органом встановлено повний розрахунок за вказані послуги.

Стосовно висновків контролюючого орган щодо правомірності декларування податкового кредиту, суд зазначає наступне.

23.01.2013 р. між позивачем та ТОВ «Імпринт Пак» укладено договір на створення продукції № 23-01/13, а саме виготовлення лайт-боксу та брендування магазину.

На виконання вказаного договору ТОВ «Імпринт-Пак» виконано, а позивачем прийнято вказані послуги, що підтверджуються відповідними актом прийому-передачі №ОУ-0000009 від 31.07.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ-0000008 від 31.07.2013 р., актом прийому-передачі № ОУ-0000007 від 31.07.2013 р, актом прийому-передачі №ОУ- 0000006 від 31.07.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ-0000016 від 23.09.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ-0000019 від 09.12.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ-0000024 від 18.12.2013 р., актом прийому-передачі №ОУ-0000007 від 11.02.2014 р., додатком №1 від 23.01.2013 р. до договору №23-01/13 від 23.01.2013 р.

При цьому, контролюючим органом встановлено повний розрахунок за вказані послуги.

Оцінивши вказані докази за правилами статті 86 КАС України, суд приходить до висновку про те, що зазначені первинні документи підтверджують реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведення позивачем дотримання ним законодавчих вимог щодо документального підтвердження сум витрат, віднесених до складу податкового кредиту за перевіряємий період, та, як наслідок, про протиправність оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «ТД «Ренесанс Трейд» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ренесанс Трейд» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № та № від 09.03.2016 року.

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ренесанс Трейд» (01014, м. Київ, пров. Мічуріна, 3/2, літ. А, 6) документально підтверджені судові витрати в розмірі 28325,79 (двадцять вісім тисяч триста двадцять п'ять грн. 79 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов