Справа № 709/3632/13-а (2-а/709/5/14)
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

21 вересня 2016 року м. Київ К/800/24855/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Олексієнко М.М., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги представника Лящівської сільської ради Черкаської області (далі - Лящівська сільрада) на судові рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 квітня 2016 року, Київського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Лящівської сільради про стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року представник Лящівської сільради звернувся з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року, якою скасовано постанову Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 квітня 2016 року та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Зобов'язано відповідача виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час невиконання рішення суду за період з 1 червня 2013 року по 16 січня 2014 року та з 1 липня 2014 року по 11 листопада 2015 року у розмірі 65206,40 грн. Зобов'язано виплатити моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Допущено негайне виконання постанови суду в частині зобов'язання виплатити середній заробіток за невиконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 2820,80 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за період з 17 січня 2014 року по 30 червня 2016 року закрито.

Ставиться вимога про скасування судових рішень та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову. Вказується на те, що для поновлення позивачки на посаді секретаря сільради не вимагається рішення засідання сесії сільської ради про прийняття її на роботу,оскільки вона була призначена рішенням сільської ради.

Вивчивши зміст касаційної скарги, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Відповідно до положень, передбачених пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у випадку, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми, касаційна скарга є необґрунтованою, якщо викладені в ній доводи не містять посилань на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права або такі посилання є безпідставними.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, є безпідставні.

За правилами частини першої статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Із змісту наведеної норми вбачається, що обов'язок виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, є видом відповідальності роботодавця за дії, пов'язані із такою затримкою.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 травня 2013 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді добровільно не виконана Лящівською сільрадою, а тому висновок суду апеляційної інстанції, що позивачка має право відповідно до статті 236 КЗпП на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 1 червня 2013 року по 16 січня 2014 року та з 1 липня 2014 року по 11 листопада 2015 року у розмірі 65206,40 грн. з урахуванням вимог, викладених в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 є обґрунтованим.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 23 червня 2015 року (Справа №21-63а15), яка відповідно до положень статті 244-2 КАС України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Закриваючи провадження в частині позовних вимог за період з 17 січня 2014 року по 30 вересня 2014 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вже існують судові рішення, які набрали законної сили між тими ж сторонами та з того самого спору.

З урахуванням зазначеного, керуючись статями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Лящівської сільської ради Черкаської області на судові рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 25 квітня 2016 року, Київського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Лящівської сільської ради Черкаської області про стягнення середнього заробітку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Олексієнко