Справа № 653/2479/16-а
Суддя: Калімбет Л. І.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 653/2479/16-а
Провадження № 2-а/653/61/16
П О С Т А Н О В А

іменем України

05.09.2016 м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

судді Калімбета Л.І.

при секретарі Копєйко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Генічеської міської ради, третя особа - Генічеська міська рада, про визнання незаконною відмови у наданні будівельного паспорту,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що 23 червня 2016 року виконавчим комітетом міської ради на її заяву щодо видачі будівельного паспорту забудови земельної ділянки по вулиці Ковпака, 27 в місті Генічеську Херсонської області було надано письмову відповідь про неможливість видачі паспорту, оскільки земельна ділянка, на якій планується здійснювати будівництво у відповідності із таким паспортом, враховуючи містобудівну документацію - Генеральний план міста (затверджений рішенням ради від 12 .10.2007 року № 377), та План зонування (затверджений рішенням ради від 14.05.2015 року № 1140) - знаходиться в зоні Г-3 (зона багатоповерхової житлової забудови), і на цій території не передбачено розміщення індивідуальних гаражів. Просить суд Визнати незаконною відмову виконавчого комітету міської ради у наданні будівельного паспорту, викладену у листі виконкому від 23 червня 2016 року № 02.08.14-538, щодо будівництва індивідуального гаражу на земельній ділянці, переданої ОСОБА_1 у власність у відповідності із державним актом серії НОМЕР_1 із врахуванням цільового призначення земельної ділянки, визначеного Генічеською міською радою та стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримали в повному обсязі, наполягають на його задоволенні.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні вимоги позову не визнав, просить відмовити у його задоволенні.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог повністю враховуючи наступне.

У відповідності до ст. 19 Конституції України та ч.З ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.1 ст. 19 Земельного Кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії, зокрема землі житлової та громадської забудови.

В той же час ст. 38 ЗК України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

За загальним правилом, що випливає з наведеної вище норми Земельного кодексу України, - землі житлової та громадської забудови складають той обсяг землі, що знаходяться в межах населеного пункту і які призначені для будівництва об'єктів містобудування.

Більш того, ст. 39 ЗК України, імперативно встановлено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм

Як визначено ст. ст. 1, 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року, генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій

Також, ст. 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року передбачено, що планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає обґрунтування розподілу земель за цільовим призначенням. Інструментом державного регулювання планування територій є містобудівна документація, яка поділяється на документацію державного, регіонального та місцевого рівнів.

При таких обставинах, генеральним планом м. Генічеськ визначено частину території населеного пункту, що включає землі по вул. Ковпака, як територію призначену для громадської забудови та реконструкції під будівництво багатоквартирної житлової забудови. Тобто, генеральний план містить обґрунтування розподілу земель (території) за їх цільовим призначенням, у відповідності до якого, самою ж Генічеською міською радою, яка і затверджувала генеральний план, визначено функціональне призначення території, яка включає землі по вул. Ковпака, які віднесені до категорії земель житлової та громадської забудови.

Отже, Генічеська міська рада, приймаючи рішення про передання у власність земельної ділянки в межах населеного пункту зобов'язана була врахувати положення ст. ст. 38, 39 ЗК України, та передати земельну ділянку за її цільовим призначенням, функціональне призначення якої визначено генеральним планом та іншою містобудівною документацією, яка є обов'язковою під час використання земель житлової та громадської забудови в межах населеного пункту.

У відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я позивача серії НОМЕР_1, яка розташована по вулиці Ковпака, 27 (гараж № 6), виданого Генічеською міською радою 29 жовтня 2012 року, зареєстрованого за № 01859, передана ОСОБА_1 у власність - для будівництва індивідуального гаражу. Право власності є непорушним. Відповідач сам визначив цільове призначення земельної ділянки, затвердив відповідну технічну документацію, передав земельну ділянку у власність, при чому тоді, коли Генеральний план міста Генічеськ вже було самим же відповідачем затверджено.

Таким чином, суб'єкт владних повноважень при розгляді заяви ОСОБА_1 та матеріалів не врахував та не керувався власними рішеннями щодо видачі позивачу земельної ділянки саме для будівництва гаражу, фактично самовільно і в односторонньому порядку змінивши цільове призначення землі, наданої позивачу у власність.

У такий спосіб, оскаржувана відмова органу місцевого самоврядування не відповідає вимогам Закону, а саме положенням Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Конституції України.

У такий спосіб орган місцевого самоврядування як суб'єкт владних повноважень до кола виключної компетенції якого належить вирішення земельних питань та питань планування і забудови населеного пункту, не об'єктивно та упереджено підійшов до вирішення питання будівництва на земельній ділянці, належної на праві власності позивачу.

Слід зауважити про те, що Конституційний суд України, 1 грудня 2004 року ухвалив рішення у справі щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої ст. 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес), в п. 1 якого суд зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як «прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином, з наведеного вище положення рішення Конституційного суду України випливає, що основними ознаками наявності інтересу в певної особи, в тому числі позивача, є наступні чинники: «будь-який інтерес повинен бути реально спрямований на отримання матеріальних або ж нематеріальних благ, а також мета якого повинна бути спрямована на задоволення індивідуальних чи колективних потреб, при цьому інтерес, як такий, не повинен суперечити Конституції і законом України та мати справедливий і добросовісний характер».

Отже, на момент звернення до суду з цим позовом порушується охоронюваний законом інтерес позивача щодо способу використання земельної ділянки, яка знаходиться у власності позивача, а також здійснювати інші права, що випливають з володіння земельною ділянкою.

Згідно п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.

Крім того, в ч.2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що спори про поновлення порушених прав юридичних та фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування вирішуються в судовому порядку.

Також, у відповідності до п. «а» ст. 21 ЗК України, виключно лише порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування.

Таким чином, в п.1 ч.1 ст. 17 КАС України передбачено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії) дій чи бездіяльності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.104, 105, 106 КАС України, ст. 18-22, 123, 124, 134 ЗК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Генічеської міської ради, третя особа - Генічеська міська рада, про визнання незаконною відмови у наданні будівельного паспорту - задовольнити.

Визнати незаконною відмову виконавчого комітету міської ради у наданні будівельного паспорту, викладену у листі виконкому від 23 червня 2016 року № 02.08.14-538, щодо будівництва індивідуального гаражу на земельній ділянці, переданої ОСОБА_1 у власність у відповідності із державним актом серії НОМЕР_1 із врахуванням цільового призначення земельної ділянки, визначеного Генічеською міською радою.

Стягнути з Виконавчого комітету Генічеської міської ради на користь ОСОБА_1 вартість судового збору в розмірі 551.20 грн.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Генічеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Генічеського районного суду Л. І. Калімбет