Справа № 638/2973/15-а
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 р.Справа № 638/2973/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Курило Л.В. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Дудка О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.08.2016р. по справі № 638/2973/15-а

за позовом ОСОБА_2

до Харківської міської ради Харківської області треті особи Приватний нотаріус Трощій Ірина Вячеславівна Харківського міського нотаріального округу , Товариство з обмеженою відповідальністю "КАНДИ-СЕРВИС" , Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , Фізична особа-підприємець ОСОБА_5

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнень просив:

- відмінити рішення Харківської міської ради про надання у приватну власність земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 площею 0.0135 га суб'єкту підприємницької діяльності товариство з обмеженою відповідальністю "КАНДИ-СЕРВИС", ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5;

- скасувати та визнати недійсним номери запису про право власності 9763795, 9492945, 9336825, 8440105, зроблені Харківським міським управлінням юстиції Харківської області та номери запису про право власності зроблені приватним нотаріусом Трощій І.В. на підставі договору купівлі продажу № 9858817, 9453005, 0490535, 9857844, 10489261, 8970507;

-зобов'язати Харківську міську раду повернути земельну ділянку площею 0,0135 га за адресою: АДРЕСА_1 для відновлення зруйнованої нежитлової будівлі "Г", загальною площею 22.6 кв.м. та привести зазначену земельну ділянку у придатний для використання стан шляхом демонтажу вказаних нежитлових приміщень.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.08.2016р. в задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2 (далі - позивач, апелянт) не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в які просила постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.08.2016 року скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не вірне встановлення обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши в межах доводів апеляційної скарги постанову суду першої інстанції, заперечення проти апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги

Судом встановлено, ОСОБА_2 з 23.03.2011р. належала на праві власності нежитлова будівля літ "Г", загальною площею 22, 6 кв.м. по АДРЕСА_1, згідно договору дарування від 23.03.2011р., посвідченому нотаріально. (т.1 а.с.19)

18.04.2012р. виконавчим Комітетом Харківської міської ради прийнято рішення № 226 "Про відновлення, належне утримання та приведення міської території у придатний для використання територіальною громадою міста стан", згідно якого передбачено звільнення території міста від стаціонарного кафе, майданчику літнього кафе, тимчасового кафе с тимчасовою спорудою, розташоване за адресою АДРЕСА_1

Зазначене рішення в частині п.1 Додатку до нього , стосовно звільнення території міста від нежитлової будівлі літ "Г", загальною площею 22, 6 кв.м. по АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2 скасовано постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.09.2014р., яке набрало законної сили.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, зазначив, що після знесення належної йому будівлі на виконання рішення від 18.04.2012р. , Харківська міська рада своїм рішенням надала спірну земельну ділянку у користування на праві власності за адресою АДРЕСА_1 іншому суб'єкту господарювання. В подальшому дана адреса була змінена на будинок № 134-Ж, та за цією адресою земельна ділянка та нежитлові приміщення були надані у приватну власність іншим суб'єктам господарювання, зокрема ТОВ "Канді-Сервіс", ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішення Харківською міською радою про одночасне надання у власність земельних ділянок по АДРЕСА_1, загальною площею 0,0135 га ТОВ " Канді-Сервіс", ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 не приймалося, доказів перебування земельної ділянки за спірною адресою у користуванні позивача суду не надано.

Також судом встановлено, що ТОВ " Канді-Сервіс" є власником земельних ділянок площею 0,011 га та 0,008 га , нежитлових будівель Д-1 та Г-1 ,розташованих за адресою: АДРЕСА_1, на підставі свідоцтв про право власності на земельну ділянку від 09.04.2015р., 22.05.2015р., свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 27.04.2015р., 20.01.2015р., зареєстрованих у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.182-198)

ОСОБА_5 з 21.07.2015р. є власником нежитлової будівлі А-1 та земельної ділянки , за адресою АДРЕСА_1 згідно договорів купівлі-продажу від 21.07.2015р. (т.2 а.с.35-46)

ОСОБА_4 є власником нежитлової будівлі В-1,Б-1, земельних ділянок площею 0,0106 га та 0,0099 га згідно договорів купівлі-продажу від 06.03.2015р., 22.04.2015р. та 29.05.2015р., згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відмовляючи в задоволенні позову щодо скасування рішення Харківської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача не порушені, оскільки такого рішення не приймалося відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позову про скасування рішення з наступних підстав.

Спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності віднесено до компетенції адміністративних судів (п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України).

Проте, згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що обов'язковою умовою скасування правового акта індивідуальної дії є порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, а також невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Таким чином, відсутність порушеного права, встановленого при розгляді справи по суті, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Колегія суддів зазначає, що позивачем ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не зазначено яке саме рішення міської ради він оскаржує, дату та рік його прийняття. Позивачем пред'явлено позов про скасування рішення Харківської міської ради , яким земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 передана у власність інших осіб.

Проте судом встановлено, що такий правовий акт (рішення міської ради) не приймався відповідачем, та не існує.

Також позивачем не надано доказів, що належне йому нежитлове приміщення , що розташовувалось по АДРЕСА_2 , загальною площею 22,6 кв.м. в м. Харкові знаходилося на тій земельній ділянці, що перебуває у власності ТОВ « Канді-Сервіс», ОСОБА_4, ОСОБА_5

За таких обставин, колегія судів дійшла висновку, що передчасне уявлення позивача про наявність підстав для задоволення позову у обраний спосіб за відсутності при цьому порушень його прав та інтересів оспорюваним актом, не є підставою для задоволення такого позову, оскільки відповідно до приписів частини першої статті 2 КАС України особа звертається до суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

З огляду на зазначене постанова суду першої інстанції, в частині відмови в позові щодо скасування рішення міської ради є законною та обґрунтовано, а тому відповідно до ст.200 КАС України підлягає залишенню без змін, підстави для її скасування відсутні.

Проте колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволені позову щодо інших позовних вимог.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>. З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанцій виходив з того, що спір у цій справі в частині скасування реєстрації права власності земельних ділянок та повернення земельної ділянки є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З позовної заяви вбачається, що предметом судового розгляду є земельна ділянка, яка перебуває у власності інших осіб, позивач вважає порушеним його право на користування земельною ділянкою, та просить скасувати реєстрацію права власності на неї за іншими особами та зобов'язати відповідача повернути йому земельну ділянку.

Судом встановлено, що ТОВ « Канді -Сервіс», ОСОБА_5, ОСОБА_4 є власниками земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_1, згідно свідоцтв про право власності, договорів купівлі-продажу , які зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Колегія суддів зазначає, що спір у справі, що розглядається стосується права власності третіх фізичних та юридичних осіб на земельні ділянки, яке підтверджене документами про право власності на земельні ділянки, а також порядку користування земельною ділянкою, тобто цивільного права, а отже, суд першої інстанції дійшов помилково висновку щодо вирішення його в порядку адміністративного судочинства, оскільки оскаржуванні дії щодо реєстрації права власності , а також вимоги щодо повернення земельної ділянки по суті є реалізацією волі власників на відчуження належних йому земельних ділянок іншим особам.

Оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Така правова позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду України викладеним в постановах ввід 04.11. 2015р., 09.02. , 31.05. та 08.06. 2016р.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що спір про визнання незаконним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, згідно з яким, вирішено питання щодо права власності на земельну ділянку, а також зобов'язання розпорядитися земельною ділянкою має розглядатися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

З огляду на зазначене постанова суду першої інстанції в частині відмови в позові про скасування записів реєстрації права власності та зобов'язання повернути позивачу земельну ділянку, привести її у придатний для використання стан, підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині закриттю.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.160,167, 195,196, 200, п.4 ч.1 ст.202, 207,209,254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.08.2016р. по справі № 638/2973/15-а скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування записів про право власності №9763795, № 9492945, № 9336825, № 8440105, зроблених Харківським міським управлінням юстиції Харківської області, та записів про право власності № 9858817, № 9453005, №10490535, № 9857844, № 10489261, № 8970507, здійснених приватним нотаріусом Трощій Іриною В'ячеславівною ; зобов'язання Харківську міську раду повернути земельну ділянку площею 0.0135 га. за адресою: АДРЕСА_3 для відновлення зруйнованої нежитлової будівлі літ. "Г", загальною площею 22.6 кв. м. та приведення у придатний для використання стан шляхом демонтажу нежитлових приміщень.

В цій частині прийняти нову ухвалу, якою провадження по справі № 638/2973/15-а - закрити.

В іншій частині постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.08.2016р. по справі № 638/2973/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Русанова В.Б.
Судді Курило Л.В. Присяжнюк О.В.

Повний текст ухвали виготовлений 26.09.2016 р.