Справа № 323/1944/16-а(2а/323/16)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2016 рокусправа № 323/1944/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції

на постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 травня 2016 року

у справі №323/1944/16-а

за позовом ОСОБА_1

до інспектора роти №3 батальйону №4 управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції Положай Дар'ї Олександрівни

про визнання недійсною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в Оріхівський районний суд Запорізької області з адміністративним позовом до інспектора роти №3 батальйону №4 управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції Положай Дар'ї Олександрівни про визнання недійсною та скасування постанову ПС3 №074301 від 24 лютого 2016 року, у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення та закрити провадження по справі.

Постановою Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 травня 2016 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Управління патрульної поліції м. Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

За доводами апеляційної інстанції, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, внаслідок відсутності полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, із дотриманням порядку виявлення правопорушення та притягнення до відповідальності.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, 24 лютого 2016 року інспектором роти №3 батальйону №4 управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції винесено постанову серії ПСЗ №074301 відносно ОСОБА_1, за скоєння правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Згідно з оскаржуваною постановою, 24 лютого 2016 року у м. Дніпропетровську по вул. Дзержинського, 9 водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом OPEL VIVARO, державний номер НОМЕР_1, будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди не мав при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у позивача є страховий поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, термін дії якого на момент винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не сплинув, отже відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності

Суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Абзацом 2 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Приписи пункту 21.3 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплюють, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Аналогічне положення закріплено в підпункті «ґ» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно з пунктом 21.2 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував наявність у позивача страхового полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/4952662, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 4а).

Проте, згідно з інформацією викладеною у копії полісу АЕ/4952662, страхувальником зазначений ОСОБА_3, а забезпеченим транспортним засобом є автомобіль SEAT CORDOBA, номерний знак НОМЕР_2.

Отже, зазначений поліс оформлений на іншу особу та інший транспортний засіб, як наслідок не містить обставин, які мають значення для справи.

Крім того, відповідно до відомостей централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на 24 лютого 2016 року поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль OPEL VIVARO, державний номер НОМЕР_3 відсутній.

Лише з 27 лютого 2016 року на автомобіль OPEL VIVARO, державний номер НОМЕР_3 оформлено поліс обов'язкового страхування.

Враховуючи наведене, позивачем не доведено наявність полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів дійсного станом на 24 лютого 2016 року; встановлені судом апеляційної інстанції обставини, свідчать про відсутність полісу час винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції, приходить до висновку, що відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд першої інстанції припустився порушень вимог норм процесуального права, внаслідок недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, що призвело до прийняття неправильного вирішення позовних вимог, в зв'язку з чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо вимоги Управління патрульної поліції у місті Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції про стягнення з позивача на користь управління судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Управлінням патрульної поліції у місті Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, то суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Тобто, суб'єкту владних повноважень, в разі ухвалення рішення на його користь, присуджуються з іншої сторони судові витрати, лише пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Присудження суб'єкту владних повноважень судових витрат у вигляді судового збору законодавством не передбачено, отже вимога про стягнення судових витрат є необґрунтованою.

Керуючись статтями 94, 195, 196, 198, 202, 212 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Постанову Оріхівського районного суду Запорізької області від 23 травня 2016 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим