Справа № 2-а-171/10
Суддя: Ганько І. І.
Дата ухвалення: 2010-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Перечинський районний суд Закарпатської області
Справа № 2-а-171/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2010 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ганька І.І.,

при секретарі Данилевич Н.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Перечин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС ВДАІ та АТІ з обслуговування Ужгородського району старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії АО № 144225 від 14 листопада 2010 року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 14 листопада 2010 року інспектором ДПС ВДАІ та АТІ з обслуговування Ужгородського району старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення серії АО1 № 029284, згідно якого, він 14 листопада 2010 р. о 10 год. 15 хв. керуючи автомобілем НОМЕР_1 на автодорозі Київ-Чоп (808 км) не надав перевагу в русі пішоходам на нерегульованому пішохідному переході, чим порушив вимоги п. 18.1 ПДР України. На підставі вказаного протоколу відповідачем 14 листопада 2010 року винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АО № 144225, згідно якої його визнано винним у вчиненні вищевказаного правопорушення та накладено на нього штраф у розмірі 255,00 грн. З даним протоколом він не погодився, про що відразу зробив запис у графі пояснень, вказавши, що він не порушував правила дорожнього руху України, а пішоходи знаходилися на відстані за 15 метрів до автомобіля і він не створював для них перешкоди. Крім цього, він пропонував відповідачу взяти пояснення від пішоходів щодо їх наміру переходити дорогу через пішохідний перехід, однак такий відмовився це робити. Також зазначає, що коли він рухався автомобілем, то ніякі пішоходи на переході не стояли та не наближалися до такого, а відповідач зупинив його та склав протокол відносно нього всупереч його поясненням. Вищевказаний протокол та постанову вважає незаконними та такими, що складені з грубим порушенням ст.ст. 24, 55, 59, 62 Конституції України та ст.ст. 33, 245, 251, 268, 280, 283 КУпАП, тому на підставі вищенаведеного просить позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, а тому суд розглядає справу у його відсутності, що відповідає положенням ст. 128 КАС України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з таких підстав.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У судовому засіданні встановлено, що 14 листопада 2010 року інспектором ДПС ВДАІ та АТІ з обслуговування Ужгородського району старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АО1 № 029284, згідно якого ОСОБА_1 14 листопада 2010 р. о 10 год. 15 хв. на автодорозі Київ-Чоп 808 км, керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ-110307» д/н НОМЕР_2 не надав перевагу пішоходам на нерегульованому пішохідному переході, чим порушив вимоги п. 18.1 ПДР України (а. с. 3).

Також встановлено, що 14 листопада 2010 року інспектором ДПС ВДАІ та АТІ з обслуговування Ужгородського району старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АО № 144225, згідно якої притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп. (а. с. 4).

Згідно п. 18.1 Правил дорожнього руху України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Однак, як вбачається із постанови, що оскаржується, в такій не зазначено доказів, на підставі яких було прийняте рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення, не враховано його пояснення з цього приводу, не зазначено свідків, які б могли підтвердити факт порушення позивачем під час керування транспортним засобом вимоги п.18.1 ПДР України, а саме те, що керуючи транспортним засобом, останній не надав перевагу в русі пішоходам на нерегульованому пішохідному переході тощо. Отже, із постанови взагалі не видно з яких підстав інспектор ДПС ВДАІ та АТІ з обслуговування Ужгородського району старший лейтенант міліції ОСОБА_2 встановив, що позивач порушив правила дорожнього руху.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначені обставини встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, які притягуються до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак даних вимог закону відповідачем дотримано не було.

Також, як вбачається з пояснень позивача ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення серії АО1 № 029284, то останній із вказаним правопорушенням не погодився, а відповідач не надав йому можливість звернутися за правовою допомогою та не врахував його пояснення при притягненні такого до адміністративної відповідальності.

Крім цього, при винесенні постанови субєктом владних повноважень інспектором ДПС ВДАІ та АТІ з обслуговування Ужгородського району старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 вчинено низку порушень вимог ст. 280 КУпАП, а саме не зясовані всі обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Так, в постанові відсутні відомості щодо винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення; чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу тощо.

Відповідно до Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України, затвердженої Наказом МВС України №111 від 27.03.2009р. взаємовідносини працівника ДПС з учасниками дорожнього руху мають ґрунтуватися на принципах дотримання законності, забезпечення свободи та недоторканності особи, забезпечення її прав, уважному, доброзичливому і поважному ставленні до громадян (п.28.1).

Однак даних вимог відповідачем дотримано також не було

Згідно ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З врахуванням того, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відповідачем порушено норми діючих нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача належними доказами не спростовані, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 3, 17, 18, 70, 71, 86, 159-163, 171-2 КАС України, ст.ст. 222, 251, 258, 288 КУпАП, ПДР України, Інструкцією з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України, затвердженої наказом МВС 27 березня 2009 року за № 111, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов - задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АО № 144225 від 14 листопада 2010 року, винесену інспектором ДПС ВДАІ та АТІ з обслуговування Ужгородського району старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті пятдесят пять) грн. 00 коп., а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити .

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ганько І.І.