Справа № 2-а-138/10
Суддя: Ганько І. І.
Дата ухвалення: 2010-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Перечинський районний суд Закарпатської області
Справа № 2-а-138/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2010 року м.Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ганька І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Перечинському районі Закарпатської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та зобов'язання нарахувати і виплатити недоплачену як дитині війні щомісячну державну соціальну допомогу за період з січня 2007 року по вересень 2010 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить поновити йому пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів та зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити недоплачену як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за період з січня 2007 року по вересень 2010 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до статті 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року за № 2195-ІV він належить до соціальної категорії Дитина війни. Згідно ст.6 цього Закону він має право на отримання щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2007- 2010 роках така допомога йому не виплачувалася, при цьому, що рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України окремі положення Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік, якими було зупинено норми Закону України Про соціальний захист дітей війни, а тому така щомісячна державна соціальна допомога мала йому виплачуватися.

Позивач у судове засідання не з'явився, однак у поданій ним позовній заяві просить розглянути справу у порядку письмового провадження без його участі.

Представник відповідача, начальник управління ПФУ в Перечинському районі, подав до суду заяву, в якій також просить розглянути справу без їх участі - у порядку письмового провадження та подав письмове заперечення, в якому просить відмовити у позові, оскільки відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни державна соціальна підтримка дітей війни підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком, однак не передбачено, яким саме органом (Пенсійним фондом або іншим органом), за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку здійснюється призначення та виплата вказаної допомоги. Крім цього зазначає, що згідно ст. 7 цього Закону фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Тому такі виплати не можуть проводитись із бюджету Пенсійного фонду України, а отже і не має жодних порушень законодавства з боку управління Пенсійного фонду України в Перечинському районі. Крім цього, Законом України ?ро Державний бюджет України на 2007 рік була передбачена виплата надбавки, як дітям війни, лише особам, які визнані інвалідами. Також зазначає, що позивачем пропущено строк для звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 99 КАС України, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 народився 26 січня 1943 року, а отже на час закінчення Другої світової війни йому було менше 18 років.

Згідно ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року № 2195-ІV, дитиною війни визнається особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років. У відповідності до ст.ст. 6, 7 вказаного Закону дітям війни пенсії підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи викладене суд вважає, що позивач є дитиною війни, а тому має право на пільги, передбачені Законом України Про соціальний захист дітей війни від 18.11.2004 року № 2195-ІV.

Пунктом 12 статті 71 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік від 19.12.2006 року № 489-V, дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни від 18.11.2004 року № 2195-ІV на 2007 рік було зупинено.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) положення, зокрема, пункту 12 статті 71 Закону України Про Державний бюджет на 2007 рік, яким було зупинено дію ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим для виконання.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Враховуючи те, що рішення Конституційного Суду України зворотної дії в часі не має, а отже відповідач в строк з 01 січня 2007 року по 08 липня 2007 року не зобов'язаний був виплачувати позивачу пільги, передбачені ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, тому у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Разом з цим, з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року (включно) позивач мав правові підстави для нарахування підвищеної пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про державний бюджет України) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення, зокрема, пункту 41 розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет на 2008 рік, а оскільки дане рішення зворотної дії в часі не має, тому за період з 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року у задоволенні позовних вимог також слід відмовити.

Вирішуючи питання про те, яку норму закону, що визначає розмір мінімальної пенсії за віком слід застосувати для визначення підвищення до пенсії Дітям війни суд виходить з наступного.

Так, ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу, який встановлено в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому, ч. 3 ст. 28 цього ж Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Однак положення ч. 7 ст. 9 КАС України зазначає, що у разі відсутності Закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує Закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), тому поняття мінімальної пенсії за віком наведене у ст. 28 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» можна застосувати для визначення розміру підвищення до пенсії відповідно до Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Оскільки функції з призначення, нарахування та виплати пенсії позивачу здійснює Пенсійний фонд України в особі Управління Пенсійного фонду України у Перечинському районі Закарпатської області, відповідний обовязок слід покласти на відповідача у справі.

Відсутність бюджетного фінансування на виплату передбаченого Закону України Про соціальний захист дітей війни підвищення до пенсії, не може бути причиною невиконання відповідним субєктом владних повноважень, покладених на нього зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України).

Разом з цим, частиною 2 ст. 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо за цьому наполягає одна із сторін.

Оскільки позивач пропустив строк звернення до суду, так як звернувся з позовом лише 27 вересня 2010 року, а на застосуванні шестимісячного строку звернення до суду наполягає відповідач, тому суд приходить до висновку про необхідність застосування строку звернення до суду, визначеного ст. 99 КАС України щодо позовних вимог позивача за періоди з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 26 березня 2010 року.

Враховуючи, що правові положення, які передбачають виплату підвищення до пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України Про соціальний захист війни є чинними, а позивач належить до вказаної групи осіб і має право на її отримання, органи державної влади не можуть свідомо зменшувати розмір такої допомоги, а тому суд вважає, що позовна вимога в частині зобовязання відповідача нарахувати та виплатити йому як дитині війни щомісячну державну соціальну допомогу за період з 27 березня 2010 року по 30 вересня 2010 року є обгрунтованою.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України судові витрати присуджуються позивачу відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст. 58, п. 12 ст. 71 Закону України Про державний бюджет України на 2007 рік від 19.12.2006 року, п. 41 розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28.12.2007 року, Законом України Про соціальний захист дітей війни, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 9, 11. 17, 99, 122, 160- 163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити частково.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Перечинському районі нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни за період з 27 березня 2010 року по 30 вересня 2010 року, виходячи з мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України ?ро загальнообовязкове державне пенсійне страхування , з урахуванням фактично виплачених сум.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 (одної) грн. 70 коп.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ганько І.І.