Справа № 2а/0570/17041/12
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року м. Київ К/800/20738/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області (правонаступник Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області Державної податкової служби)

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04.02.2013

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.03.2013

у справі № 2а/0570/17041/2012 Донецького окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект Азов" (далі - ТОВ "Комплект Азов")

до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Донецької області Державної податкової служби (далі - ОДПІ)

про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04.02.2013, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.03.2013, позов ТОВ "Комплект Азов" задоволено: податкове повідомлення - рішення ОДПІ від 04.12.2012 № визнано недійсним; присуджено на користь ТОВ "Комплект Азов" із Державного бюджету України витрати щодо сплати судового збору в розмірі 875,00 грн.

У касаційній скарзі ОДПІ, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у позові відмовити.

Позивач не реалізував процесуальне право щодо подання заперечень проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 04.12.2012 № , яким позивачеві збільшено грошові зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на 85 000,00 грн., стали висновки, викладені в акті від 30.11.2012 № 564/22-2/32164072 документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Комплект Азов" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ "Азовський завод насосного теплового обладнання" за період з 01.06.2012 по 30.06.2012. Згідно з цими висновками ТОВ "Комплекс Азов" порушено норми пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК) з огляду на формування податкового кредиту за безтоварними господарськими операціями із ТОВ "Азовський завод насосного теплового обладнання", внаслідок чого завищено податковий кредит за червень 2012 року на 70 000,00 грн. Висновок про безтоварність господарських операцій між позивачем та ТОВ "Азовський завод насосного теплового обладнання" вмотивований посиланням на податкову інформацію, отриману за результатами здійснення заходів податкового контролю щодо дотримання податкової дисципліни ТОВ "Азовський завод насосного теплового обладнання" (використані результати проведення зустрічної звірки ТОВ "Азовський завод насосного теплового обладнання" за період з 01.06.2012 по 30.06.2012, викладені у акті від 17.09.2012 № 151/22-1407/37048179), згідно з якою це товариство за юридичною адресою не знаходиться, про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ЄДР) 20.09.2012 внесено відповідний запис за № 60003270, що в свою чергу стало підставою згідно з підпунктом "ж" пункту 184.1 статті 184 ПК для анулювання реєстрації цього товариства платником ПДВ (рішення № 40); у товариства відсутні необхідні умови для досягнення результатів підприємницької діяльності в силу відсутності трудових ресурсів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів тощо.

У судовому процесі встановлено, що позивач на договірних засадах придбав у ТОВ "Азовський завод насосного теплового обладнання" товар (ролики КрА-6916 у кількості 200 шт.), що підтверджено договором поставки від 03.01.2012 № 0103, специфікацією до договору від 25.05.2012, рахунком-фактурою від 27.06.2012 №Ф-026, видатковою накладною від 270.60.2012 № РН-012, податковою накладною, виписаними ТОВ "Азовський завод насосного теплового обладнання" на користь позивача та здійсненими останнім платежами за придбаний товар (платіжні доручення від 02.07.2012 № , від 10.07.2012 № , від 16.07.2012 № ). На час здійснення вказаних господарських операцій ТОВ «Азовський завод насосного теплового обладнання» мав податкову та господарську правосуб'єктність. Перевезення придбаного товару здійснено автомобілями марки «FAW» (НОМЕР_2) СПД ОСОБА_2 та марки «Mitsubishi» (НОМЕР_1) СПД ОСОБА_3, що підтверджено товарно-транспортними накладними, актами приймання виконаних робіт від 02.09.2012 та від 10.09.2012. З метою зберігання придбаного товару ТОВ "Комплект Азов" на підставі договору оренди від 01.09.2012 № 101а із КТ "ОЛМИС Сталькон" орендувало нежитлове приміщення загальною площею 846,6 м 2, яке згідно з актом приймання-передачі нежитлових приміщень від 01.09.2012 орендодавцем передано у користування орендарю.

На підставі оцінки вище перелічених доказів суд зробив висновок, що надані позивачем документи щодо здійснення господарських операцій, фінансові показники яких він відтворив у податковому обліку, за відсутності достатніх доказів з боку ОДПІ, що ці документи містять недостовірну інформацію, дійшов висновку про реальність вчинених між позивачем та його контрагентом господарських операцій та безпідставність прийнятого ОДПІ податкового повідомлення-рішення, з приводу правомірності якого виник спір.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (в редакції, чинній до 01.07.2015).

Згідно з положеннями пункту 198.6 цієї ж статті не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пункт 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Отже, всі витрати господарюючого суб'єкта мають бути здійснені в межах господарської діяльності та підтверджені відповідними первинними документами.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.

Вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника податків на витрати та податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками товарів (послуг), якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо декларування суми витрат та/чи податкового кредиту; платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на витрати та/чи податковий кредит за неправомірну діяльність його контрагента у ланцюгу поставок за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Суди попередніх інстанцій, зробивши з дотриманням норм статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України оцінку документів первинного бухгалтерського обліку та податкового обліку, наданих позивачем на підтвердження права на формування податкового кредиту за наслідками господарських операцій з придбання товару у ТОВ "Азовський завод насосного теплового обладнання та відсутність достатніх доказів з боку податкового органу на однозначне спростування достовірності інформації, яка зафіксована в цих документах, згідно з вимогами частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшли обґрунтованого висновку, що ОДПІ не доведено недостовірність даних податкового обліку позивача та правомірність податкового повідомлення-рішення від 04.12.2012 № .

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують правильність цих висновків судів попередніх інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04.02.2013 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.03.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та з підстав, визначених статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписМ.П. Зайцев