Справа № 826/22838/15
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Межевича М.В.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Броварський завод пластмас" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Броварський завод пластмас" до Київської міської митниці ДФС про стягнення суми збитків,-

У С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Броварський завод пластмас" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської митниці ДФС про стягнення суми збитків у розмірі 200 864,34 грн., а саме: 892,50 грн. додатково сплачене державне мито, 3 748,48 - додатково сплачене ПДВ, 195 923,36 грн. - недоотримана вигода, 300 грн. - перебування автомобіля на митному терміналі.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з'явилися в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ "Броварський завод пластмас" та "VYNOVA Wilhelmshaven GmbH" (Німеччина) укладено контракт купівлі - продажу №13072015 від 13.07.2015 року на придбання Norvinyl 56830 суспензійного полівінілхлориду (код ТН ЗЕД ).

Відповідно до умов контракту загальна сума за товар, згідно зовнішньоекономічного контракту № 13072015 від 13.07.2015р. орієнтовно складає 400 000 євро за 480 тон товару. Товар поставляється на умовах ІНКОТЕРМС 2010 партіями. Ціна товару в євро за метричну тону обумовлюється окремо кожного місяця і зазначається у відповідному Додатку до Контракту.

Відповідно до Додатку №1 від 13.07.2015р. до Договору №13072015 від 13.07.2015р.вартість товару визначена у сумі (850,00 євро за тону - 2 %) = 833,00 євро/тона, загальний об'єм даної партії - 20,900 тон. Умови оплати - 100 % передоплата. Надано знижку у розмірі 2 % за передоплату.

Відповідно до Додатку №2 від 04.08.2015 року вартість товару визначена (840,00 євро, - 2%) = 823,20 євро/тона, загальний об'єм даної партії - 20,900 тон. Умови оплати - 100 % передоплата. Надано знижку у розмірі 2 % за передоплату.

Відповідно до Додатку №3 від 04.09.2015 року вартість товару закладено у сумі (830,00 євро -2%) = 813,40 євро/тона, загальний об'єм даної партії - 20,900 тон. Умови оплати - 100 % передоплата. Надано знижку у розмірі 2 % за передоплату.

Для проведення митного оформлення 25.08.2015 року ПАТ "Броварський завод пластмас" подано до Київської міської митниці ДФС України (м/п "Східний") електронну митну декларацію № 100270002/2015/258337, в якій митну вартість товару визначено згідно основного методу визначення митної вартості - за ціною договору (контракту), разом із товаросупровідними документами.

На підтвердження митної вартості імпортованого товару, до вантажної митної декларації №100270002/2015/258481 від 25.08.2015 року, позивачем подано наступні документи: картка обліку, особи, яка здійснює операції з товарами № 125/2014/0000669 від 07.08.2014 року; контракт купівлі-продажу №13072015 від 13.07.2015 року; додаток № 1 від 13.07.2015 року до Договору № 13072015 від 13.07.2015 року; додаток № 2 від 04.08.2015 року до Договору № 13072015 від 13.07.2015 року; договір № 12/08/20)15 від 12.08.2015 року на надання послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом; інвойс від 20.08.2015 року; міжнародна транспортна накладна А № 197914 від 20.08.2015 року; експортний лист MRN15DE51ЕО від 20.08.2015 року; прайс-лист компанії "VYNOVA Wilhelmshaven GmbH" (Німеччина) про встановлення вартості в період з 01.08.2015 року до 31.08.2015 року; сертифікат походження товару А 144778; сертифікат якості № 6407949; платіжні доручення №№ 193, 194 від 21.08.2015 року; довідка про транспортні витрати від 21.08.2015 року.

За результатами розгляду поданих до митного оформлення документів, митним органом виявлено, що подані основні документи містять розбіжності, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Органом доходів і зборів декларанту запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: - транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296); - виписку з бухгалтерської документації; - висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; - інші документи для підтвердження митної вартості товару (за бажанням декларанта).

За результатом опрацювання надісланих додаткових документів встановлено, що наданий декларантом висновок ДП Держзовнішінформ виданий на іншу партію товару та підтверджує вартість товару 833 євро за тону. У наданому до митного оформлення інвойсі № від 04.08.2015 року ціна товару вказана у розмірі 823,20 євро за тону.

За результатом опрацювання надісланих додаткових документів встановлено наступне.

Наданий декларантом висновок ДП Держзовнішінформ виданий на іншу партію товару та підтверджує вартість товару 833 євро за тону. У наданому до митного оформлення інвойсі № від 04.08.2015 року ціна товару 823,20 євро за тону.

Після отримання митним органом листа про неможливість надати додаткові документи для підтвердження митної вартості 26.08.2015 року, митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 26.08.2015 року № 100270002/2015/700022/2.

Згідно вказаного рішення митна вартість визначена із застосуванням основної одиниці виміру УКТЗЕД на рівні 0,913 EUR /кг за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України з використанням способів, які є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях: МД від 03.08.2015 року №100270002/2015/257555, від 10.07.2015 року № 100270002/2015/256632.

Також відповідач оформив картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №100270002/2015/00092.

Товар випущений у вільний обіг шляхом надання гарантій відповідно до частини 7 статті 55 Митного кодексу України за електронною митною декларацією від 27.08.2015 року №100270002/2015/258481.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, товариство звернулось з відповідним позовом до суду про стягнення суми збитків у розмірі 200 864,34 грн.: 892,50 грн. додатково сплачене державне мито, 3 748,48 - додатково сплачене ПДВ, 195 923,36 грн. - недоотримана вигода, 300 грн. - перебування автомобіля на митному терміналі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, вирішуючи справу в порядку адміністративного судочинства за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, виходив з того, що позивач взагалі не оскаржував рішення про коригування митної вартості товару, рішення є законими, а тому сума збитків стягненню не підлягає.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції не узгоджується з вимогами Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на наступне.

Так, відповідно до частин першої та другої ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, відповідно до частини другої ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

У частини першої та другої ст. 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Згідно з частиною другою ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Разом з тим, відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» від 20.05.2013 року № 8, суди повинні враховувати, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративними судами, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Як вбачається із матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство "Броварський завод пластмас" звернулось до суду з позовом про стягнення з Київської міської митниці ДФС суми збитків у розмірі 200 864,34 грн., а саме: 892,50 грн. додатково сплачене державне мито, 3 748,48 - додатково сплачене ПДВ, 195 923,36 грн. - недоотримана вигода, 300 грн. - перебування автомобіля на митному терміналі. При цьому позивачем дій та рішення Київської міської митниці ДФС щодо коригування митної вартості товару не оскаржувалося.

За змістом статті 54 Господарського процесуального кодексу України зміст позовних вимог, а також виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, викладаються позивачем самостійно у позовній заяві.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позов у цій справі подано суб'єктом господарювання - юридичною особою до органів державної влади про відшкодування з Державного бюджету України матеріальної шкоди, завданої Київською міською митницею.

Судова колегія зазначає, що за приписами пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

У відповідності з статтею 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Крім того, згідно п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24.10.2011 року № 10 (в редакції від 16.12.2015 року), господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з:вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 1 ГПК ( 1798-12 ).

Таким чином, позов поданий суб'єктом господарювання - юридичною особою до органів державної влади про відшкодування з Державного бюджету України матеріальної шкоди, завданої рішенням та діями Київської міської митниці ДФС, без поєднання його з вимогою вирішити публічно-правовий спір, належить до компетенції судів господарської юрисдикції, а не адміністративної.

Аналогічна позиція була висловлена Вищим господарським судом України у постанові від 26 липня 2016 року (справа № 910/1023/16).

Пунктом 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що спірні відносини між сторонами в даній справі не належать до юрисдикції адміністративних судів, а повинні вирішуватись в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частини першої ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2016 року підлягає скасуванню, а провадження у даній справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 195, 196, 197, 198, 203, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Броварський завод пластмас" задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Броварський завод пластмас" до Київської міської митниці ДФС про стягнення суми збитків закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий судя Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Межевич М.В.

Повний текст виготовлено: 21 вересня 2016 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Межевич М.В.

Костюк Л.О.