Справа № 815/6242/15
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6242/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

за участю секретарів судового засідання Музики І.О., Вітер А.В.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 (згідно ордеру та угоди),

представника відповідача Орловської В.В. (згідно довіреності),

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Одеса справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування наказів Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області №276-О від 22.12.2014 року, №26-О від 22.09.2015 року, зобов'язання виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу та компенсацію за невикористану відпустку

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (далі - ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області), за результатом розгляду якого, з урахуванням уточненого адміністративного позову (Т.2 33-35), позивач просить суд: скасувати наказ № 26-О від 22.09.2015 року ДПІ у Малиновському районі ГУ Міндоходів в Одеській області щодо звільнення ОСОБА_1; скасувати наказ № 276-О від 22.12.2014 року ДПІ у Малиновському районі ГУ Міндоходів в Одеській області щодо виведення ОСОБА_1 поза штат; зобов'язати ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням за період з часу звільнення до дати фактичного поновлення працівника на роботі враховуючи те, що наказом № 95-О від 25.04.2016 року позивача поновлено з 22.09.2015 року на рівнозначній посаді, а також виплатити компенсацію за невикористану відпустку за 2014 рік та 2015 рік.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує наступними доводами.

Наказом ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області №204-О від 11.06.2014 року ОСОБА_1 переведено на посаду старшого державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, на період відсутності основного працівника ОСОБА_5., яка знаходиться у відпустці для догляду за дитиною, до фактичного виходу її із відпустки.

09.10.2014 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси старшого державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області ОСОБА_1 відсторонено від посади строком на два місяці.

Вказане рішення суду було реалізовано наказом ДПІ у Малиновському районі м. ОдесиГУ Міндоходів в Одеській області від 12.11.2014 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси по справі №521/21269/14-К від 05.12.2014 року відсторонення було продовжено ще на шістдесят днів, вказане рішення реалізовано не було.

Як зазначає позивач, відповідно до листів непрацездатності, з 01.10.2014 року по 10.10.2014 року, з 09.12.2014 року по 19.12.2014 року, з 22.12.2014 року по 31.12.2014 року, з 05.01.2015 року по 09.01.2015 року вона знаходилася на лікарняному.

22.12.2014 року основний працівник, який обіймав посаду старшого державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області ОСОБА_5., вийшла на роботу з декретної відпустки.

22.12.2014 року ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області був виданий наказ №276-О, яким позивачку з 22.12.2014 року виведено поза щтат ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області.

В подальшому, наказом № 26-О від 22.09.2015 року позивачку було звільнено за прогули без поважних причин, згідно п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

ОСОБА_1 зазначає, що з 22.12.2014 року вона не займала зазначену посаду, наказу про призначення на відповідну посаду не приймалося.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що, розглядаючи касаційну скаргу ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області по справі № 815/6242/15, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 12.07.2016 року зазначив, що вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог позивачки в частині скасування зазначених наказів.

Також, позивачка зазначає, що Наказом ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області № 95-О від 25.04.2016 року її поновлено з 22.09.2015 року на рівнозначній посаді старшого державного інспектора відділу адміністрування єдиного внеску управління податків і зборів з фізичних осіб ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на період відсутності основного працівника ОСОБА_6, яка знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до фактичного виходу з відпустки.

Також,ОСОБА_1вказує на те, що їй здійснено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2015 року по серпень 2015 року, а розрахунок листів непрацездатності взагалі не здійснено.

В ході розгляду справи, позивач та представник позивача, посилаючись на обґрунтування, викладені у адміністративному позові, письмових поясненнях по справі, підтримують заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечує, з підстав викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов та додаткових поясненнях до заперечень, згідно яких оскаржувані накази прийнято у відповідності до існуючого порядку прийняття такого роду рішень, на законних підставах та у відведені для цього законом строки. При цьому, представник відповідача звернула увага на те, що позивачка з 12.01.2015 року до звільнення не з'являлась на роботі та не виконувала свої трудові обов'язки, що підтверджується відповідними письмовими доказами, а це є безумовною підставою для звільнення з посади, що й було реалізовано наказом керівника ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 22.09.2015 року №26-О. Крім того, представник відповідача зазначила, що 26.04.2016 року, згідно Наказу № 95-О, позивачку поновлено на рівнозначній посаді з 22.09.2015 року та скасовано Наказ від 22.09.2015 року № 26-О. ОСОБА_1 виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу та оплачено лікарняні листи.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідка ОСОБА_7, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Наказом ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області №204-О від 11.06.2014 року ОСОБА_1 переведено на посаду старшого державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, на період відсутності основного працівника ОСОБА_5., яка знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до фактичного виходу її із відпустки.

Відносно старшого державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 було порушено кримінальне провадження за частиною 1 статті 368 Кримінального кодексу України.

09.10.2014 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/18823/14-к старший державний інспектор відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 була відсторонена від посади строком на 2 місяці.

Вказане рішення судуреалізовано наказом ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області №263-О «Про відсторонення ОСОБА_1.» від 12.11.2014 року.

10.12.2014 року надійшла службова записка від начальника управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_8, про те, що ОСОБА_1 з 09.12.2014 року знаходиться на лікарняному.

22.12.2014 року основний працівник, який обіймав посаду старшого державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_5. приступила до виконання своїх службових обов'язків після виходу з відпустки для догляду за дитиною. У цей же час, ОСОБА_1, яка займала цю посаду на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_5., перебувала на лікарняному.

22.12.2014 року керівником ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області прийнято наказ №276-О, яким позивачку з 22.12.2014 року було виведено поза штат ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області.

З 09.12.2014 року по 09.01.2015 року старший державний інспектор відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 перебувала на лікарняних.

З 12.01.2015 року по 22.09.2015 року позивачка була відсутня на роботі з нез'ясованих причин.

З метою з'ясування причин відсутності на роботі старшому державному інспектору відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 05.08.2015 року було направлено лист з проханням надати пояснення та документи, що можуть свідчити про відсутність на роботі з поважних причин.

25.08.2015 року старшого державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб, ОСОБА_1, було запрошено до відділу персоналу ДПІ у Малиновському районі м. Одеси та повторно запропоновано надати пояснення та документи, що можуть свідчити про відсутність на роботі з поважних причин в термін до 09 вересня 2015 року.

Станом на 10.09.2015 року старшим державним інспектором відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб, ОСОБА_1,не наданіпояснення та їїокументальні підтвердження, що можуть свідчити про її відсутність на роботі з поважних причин, про що складено відповідний акт.

З 09.09.2015 року, відповідачем щоденно складалися акти, які засвідчували факт відсутності на роботі старшого державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб, ОСОБА_1

Враховуючи наведене, головою комісії з реорганізації ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області ОСОБА_9, видано наказ №26-О від 22.09.2015 року, яким ОСОБА_1 звільнено за прогули без поважних причин на підставі пункту 4 статті 40 Кодексу Законів про працю України.

21.10.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, за результатом розгляду якого просила суд: скасувати накази начальника Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області №276-О від 22.12.2014 року, №26-О від 22.09.2015 року, поновити на роботі відповідно до її кваліфікаційного рівня, зобов'язати виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу з 09.10.2014 року по 09.10.2015 року та сплатити Єдиний соціальний внесок зі вказаної заробітної плати за період з 09.10.2014 року по 09.10.2015 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2016 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано накази начальника ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 22.12.2014 року №276-О та від 22.09.2015 року №26-О. Зобов'язано ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області поновити ОСОБА_1 на роботі в ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на рівнозначній посаді, яка б відповідала її кваліфікаційному рівню та посаді, яку позивач обіймала на час її звільнення. Зобов'язано ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.01.2015 року по 09.10.2015 року та сплатити Єдиний соціальний внесок з проведених виплат за період з 12.01.2015 року по 09.10.2015 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

12.07.2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Наказом № 95-О від 25.04.2016 року, відповідно до постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.01.016 року, ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2016 року та постанови Управління державно виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 18.04.2016 року № 09.1-6019/В-2/284, скасовано наказ ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області від 22.09.2015 року № 26-О «Про звільнення ОСОБА_1.» та поновлено позивачку з 22.09.2015 року на рівнозначній посаді старшого державного інспектора відділу адміністрування єдиного внеску управління податків і зборів з фізичних осіб ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області на період відсутності основного працівника ОСОБА_6, яка знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до фактичного виходу з відпустки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивачки про скасування наказу від 22.09.2015 року № 26-О, оскільки зазначений наказ самостійно скасовано відповідачем відповідно до наказу № 95-О від 25.04.2016 року.

Проте, суд приходить до висновку щодо протиправностінаказу від 22.09.2015 року № 26-О з наступних підстав.

Правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Податковим Кодексом України, а в частині, що ним не регулюється Законом України «Про державну службу».

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України (Кодекс),правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

На підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу, власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом).

Для звільнення працівника за такою підставою власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, підтверджуючі відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

На підтвердження обставин відсутності позивачки на робочому місті, відповідачем надано акти, що засвідчують факт відсутності старшого державного інспектора відділу адміністрування доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 на роботі.

Разом з тим, для можливості звільнення працівника за п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України, власнику або уповноваженому ним органу необхідно встановити, що працівник не перебував на робочому місці без поважних причин.

Під час офіційного з'ясування обставин справи суд встановив, що з моменту виведення позивача поза штат з 22.12.2014 року, керівництвом ДПІ не здійснено жодної дії щодо сповіщення позивачки про перелік її нових службових обов'язків, місця та графіку роботи, посади, за якою вона мала бути облікована та розміру посадового окладу.

Оскільки роботодавець не забезпечив виконання своїх обов'язків щодо повідомлення ОСОБА_1 про зміну суттєвих умов її праці, не довів їх у встановлений строк до неї, остання не мала змоги виконувати свої трудові обов'язки.

Таким чином, суд встановив, що в період з 12.01.2015 року по 22.09.2015 року позивачка не перебувала на робочому місці з поважних причин, у зв'язкуз чим, в її діях відсутній склад трудового проступку, відповідальність за який передбачено п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України, а тому наказ про її звільнення від 22.09.2015 року №26-О є протиправним.

Щодо вимоги позивачки про скасування наказу від 22.12.2014 року № 276-О, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

На підставі вказаного наказу, керівник ДПІ у Малиновському районі м. Одеси фактично відсторонив позивачку від виконання службових обов'язків.

Відповідно до положень ст.46 Кодексу законів про працю України України, визначений вичерпний перелік випадків, коли власник або уповноважена особа може відсторонити працівника від виконання службових обов'язків до них віднесено: поява на робочому місці в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмова або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до положень ч.2 ст.56Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державний службовець може бути відсторонений від виконання посадових обов'язків на час проведення службового розслідування із збереженням середньої заробітної плати. Тривалість такого відсторонення не може перевищувати часу проведення службового розслідування.

На час прийняття оскаржуваного наказу 22.12.2014 року №276-О «Про заходи стосовно ОСОБА_1.», у керівника ДПІ були відсутні вищенаведені підстави для відсторонення позивачки.

Проте, чинним законодавством не передбачена можливість знаходження державних службовців поза штатом.

Відповідно до положень ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їхні посадові й службові особи повинні діяти порядком та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у керівника ДПІ станом на 22.12.2014 року були відсутні підстави для усунення ОСОБА_1 від виконання її службових обов'язків,тому такий наказ є протиправним та підлягає скасуванню, а позов в цій частині задоволенню.

Щодо вимоги позивачки прозобов'язання ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням за період з часу звільнення до дати фактичного поновлення працівника на роботі враховуючи те, що наказом № 95-О від 25.04.2016 року позивача поновлено з 22.09.2015 року на рівнозначній посаді, а також виплатити компенсацію за невикористану відпустку за 2014 рік та 2015 рік суд приходить висновку щодо відмови у задоволенні позову в цій частині з наступних підстав.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3, 4 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього

Порядку.

Згідно пункту 4 Порядку, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_1 відбулося 22 вересня 2015 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи.

Проте, як встановлено судом, позивачка з 12 січня 2015 року по 22 вересня 2015 року була відсутня на роботі.

Згідно довідки-розрахунку від 07.09.2016 року № 5301/8/середня заробітна плата ОСОБА_1 за повний відпрацьований місяць складає 1218,00 грн. (оклад старшого державного інспектора у вересні 2015 року згідно затвердженого штатного розпису).

Таким чином,середньоденна заробітна плата позивачки складає (1218,00 грн. + 1218,00грн.): 60 = 40 грн. 60 коп. Час вимушеного прогулу позивача становить 217 днів з дня звільнення по день постановлення рішення, як акту справедливості, що поновлює порушенні права позивача. Сума стягнення за час вимушеного прогулу становить: 40,60 грн. х 217 = 8810 грн. 20 коп.

У судовому засіданні, 08.09.2016 року, судом допитано у якості свідка головного бухгалтера ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_7, яка пояснила суду, що позивачці вже виплачено у повному обсязі середній заробіток за час вимушеного прогулу та оплачено лікарняні листи. Свідок вказала на те, що середньоденна заробітна плата була розрахована за серпень 2014 року та вересень 2014 року і становить 132, 40 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою.

Судом встановлено, що середньоденна заробітна плата позивачки становить 40 грн. 60 коп., таким чином відповідачем нараховано та сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі, що перевищує 8810 20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи особовими рахунками за 2014 рік, 2015 рік, 2016 рік, індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-7, письмовими поясненнями самої позивачки.

Щодо виплати компенсації за невикористані відпустки у 2014 році та 2015 році, суд приходить висновку про відсутність підстав задоволення позову у цій частини, з наступного.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідач, розглянувши письмову заяву позивачки, відмовив їй у виплаті компенсації за невикористану відпустку.

Проте, судом встановлено, що згідно заяви від 09.09.2016 року ОСОБА_1 просила надати їй відпустку за 2014 та 2015 роки, а також чергову відпустку за 2016 рік. Прохання щодо виплати грошової компенсації у вказаній заяві відсудні, з іншими заявами ОСОБА_1 не зверталася.

Таким чином, суд приходить висновку, що вимога позивачки про зобов'язання ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із незаконним звільненням за період з часу звільнення до дати фактичного поновлення, а також виплатити компенсацію за невикористану відпустку за 2014 рік та 2015 рік задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_1 вже отримала кошти за час вимушеного прогулу, а з заявою про виплату компенсації за невикористані відпустки не зверталася, натомість просила відповідача надати їй невикористані відпустки за 2014 та 2015 рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Враховуючи та підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині скасування наказу № 276-О від 22.12.2014 року ДПІ у Малиновському районі ГУ Міндоходів в Одеській області. Для повного захисту прав, свобод та інтересів позивачки суд дійшов висновку про протиправність наказів ДПІ у Малиновському районі ГУ Міндоходів в Одеській області № 276-О від 22.12.2014 року та № 26-О від 22.09.2015 року. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 7-9, 11, 14, 70, 71, 86, 159-164 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування наказів Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області №276-О від 22.12.2014 року, №26-О від 22.09.2015 року, зобов'язання виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу та компенсацію за невикористану відпустку.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області №276-О від 22.12.2014 року.

Визнати протиправним наказ Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській №26-О від 22.09.2015 року.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Н.В.Бжассо