Справа № 2-а-922/2010
Суддя: Журавський В. В.
Дата ухвалення: 2010-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа №2-а-922/2010р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

2 листопада 2010 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Журавський В.В., розгляувши у письмовому провадженні в м. Борисполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

13.10.2010 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом, вимоги якого обгрунтовує тим, що отримує пенсію за віком. їй призначений статус дитини війни, тому на підставі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вона має право щомісячно до пенсії за віком отримувати надбавку у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Протягом 2006-2007 років управління ПФУ в м. Бориспіль ігнорувало це, надбавку їй не виплачувало. У 2008 році відповідач виплачував надбавку до її пенсії в обмеженому розмірі тільки 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У звязку з цим, вона звернулась до відповідача з заявою про нарахування та виплату їй щомісячної надбавки до пенсії, що не була виплачена їй у 2006 - 2007 роках, та щомісячної надбавки до пенсії, що була призначена їй у 2008-2010 роках в розмірі 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідач відмовив у задоволенні заяви, тому вона (позивачка) звернулась до суду та просить визнати відмову неправомірною та зобов язати відповідача здійснити нарахування і виплату щомісячної надбавки до її за віком у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що не ненараховувалась та не виплачувалась протягом листопада-грудня 2007 року, та щомісячну надбавку до пенсії за віком у розмірі 20 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що виплачувалась протягом 2008 - 2010 років у розмірі 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У судове засідання позивачка не з явилася, надала заяву про слухання справи у свою відсутність.

Представник управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області у судове засідання явився, надав заяву, в якій просить слухати справу в свою відсутність, та заперечення на адміністративний позов, відповідно до яких позов не визнає, просить суд відмовити в його задоволенні. Посилається на те, що рахунок розміру призначеної пенсії за віком з урахуванням підвищення її розміру на 30 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, видається неможливим, адже відсутній механізм для встановлення розміру мінімальної пенсії за віком. А мінімальний розмір пенсії за віком, визначений в абз. 1 ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для призначення пенсії відповідно для цього ж Закону. На правовідносини, що регулюються Законом України «Про соціальний захист дітей війни», він не поширюється.

Суд ухвалив слухати справу у відсутність сторін та допустити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Оглянувши заперечення представника відповідача, дослідивши докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає лише частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка є пенсіонеркою, яка отримує пенсію за віком. Водночас, їй був призначений статус дитини війни.

Достовірність цих обставин підтверджуються копією паспорта громадянина України (а.с.4) та копією пенсійного посвідчення (а.с.5), виданих на ім'я ОСОБА_1.

У відповідності до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинність з 01 січня 2006 року, дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної сойіальної допомоги виплачувалось підвищення у розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком. Згідно з ч.1 ст.28

Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розмір мінімальної пенсії за віком був прирівняний до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У 2006 році згідно зі ст.1 10 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виплата дітям війни надбавок до пенсій була поставлена в залежність від результатів виконання бюджету та порядку, запровадженому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Протягом 2006 року такий порядок визначений не був. Крім того, за результатом виконання місцевого бюджету виплата дітям війни надбавок до пенсій була неможливою.

В 2007 році у відповідності до ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яка набрала законної сили з 01 січня 2007 року, дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була зупинена. Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнана неконституційною, тому починаючи з 09 липня 2007 роком вона припинила свою юридичну чинність, а ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у попередній редакції відповідно відновила свою юридичну дію.

Не зважаючи на це, у 2007 році відповідач продовжував не виплачувати позивачці надбавку до її пенсії.

В 2008 році згідно з пунктом 42 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинність з 01 січня 2008 року, до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була внесена зміна, у відповідності до якої дітям війни до їх пенсії належало виплачувати надбавку у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, а саме, 10 % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність. У виконання цієї зміни відповідач протягом січня - квітня 2008 року виплачував позивачці надбавку до пенсії у розмірі 10 % прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України №І0-рп/2008 від 22 травня 2008 року пункт 42 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнаний неконституційним також, тому починаючи з 22 травня 2008 року він припинив свою юридичну чинність, а ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» повторно відновила свою юридичну дію у тій редакції, яка діяла раніше.

Незважаючи на це, відповідач продовжував виплачувати позивачці надбавку до пенсії у розмірі тільки 10 о прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність.

Позивачка зверталась до відповідача з заявою про проведення нарахування та добровільної виплати надбавки, що не виплачувалась до її пенсії. У задоволенні цієї заяви відповідач відмовив, про що надіслав позивачці лист № 222/Б-З від 28 вересня 2010 року (а.с.6).

Суд критично ставиться до посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Керується тим, що ця постанова на спірні правовідносини не поширюється, адже її зміст не відповідає ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», як нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Також суд критично ставиться до посилання відповідача на неможливість призначення пенсії з урахуванням підвищення її на 30 % мінімальної пенсії за віком у звязку з відсутністю відповідного механізму для визначення розміру цього підвищення. Суд виходить з того, що за правилами, передбаченими ч.7 ст.9 КАС України, ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», також поширюється на спірні правовідносини.

Разом з тим, суд дійшов до висновку, що відповідачем правомірно було відмовлено у виплаті позивачці надбавки до її пенсії, що не виплачувалась їй в 2006 році, протягом січня - червня 2007 року, та надбавки до її пенсії, яка не доплачувалась протягом січня - квітня 2008 року. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ст.75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 3 жовтня 1997 року у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повної або часткової зміни попереднього. Загальновизнаним є й те. що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично змінюється однопредметний акт, який діяв у

часі раніше». Відповідно до ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України.

Відтак, виходячи з наведених положень Конституції України та рішення Конституційного Суду України, а також враховуючи, що вищезазначеними Законами України про Державний бюджет України на 2006-2008 роки фактично змінено та уточнено положення Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який діяв у часі раніше, пріоритетними в даному випадку є положення статей Законів України про Державний бюджет України на відповідні роки, допоки ці статті не були визнані неконституційними.

Разом з тим, ч.2 ст.99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Позивачка зазначає, що довідалась про порушення своїх прав як дитини війни лише після відповіді Управління ПФУ від 28 вересня 2010 року, а з позовом звернулася лише 13 жовтня 2010 року, заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду не надала, тому підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду не має.

Тому, проаналізувавши наведені вище обставини, суд дійшов до висновку, що належить визнати незаконною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті позивачці надбавки до її пенсії, що не виплачувалась їй в повному обсязі протягом квітня-вересня 2010 року, зобовязавши відповідача нарахувати та виплатити позивачці надбавку до її пенсії за цей період в повному обсязі.

Вимога позивачки щодо зобовязання відповідача призначити їй державну соціальну допомогу до пенсії, як дитині війни, відповідно до положення ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» та забезпечити її виплату з жовтня 2010 року щомісячно задоволенню не підлягає, оскільки підтверджень порушення прав позивачки в майбутньому на даний час не має.

Керуючись ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», пунктом 42 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст.72, 99, 100, 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Бориспіль Київської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Відмову управління Пенсійного Фонду України в м. Бориспіль Київської області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 надбавки до її пенсії, що не виплачувалась їй в повному обсязі протягом квітня-вересня 2010 року, визнати незаконною.

Зобовязати управління Пенсійного Фонду України в м. Бориспіль Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку до її пенсії в повному обсязі за період квітень-вересень 2010 року.

У задоволенні іншої частини адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у випадку відкладення складання постанови або винесення постанови у письмовому провадженні протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Журавський