Справа № 815/2456/16
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2456/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 комісії № 6 ГУ НП в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визанння протиправними та скасування рішення (висновку) та наказу про звільнення, поновлення на посаді, зобовязання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 комісії № 6 ГУ НП в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач з урахуванням уточненого позову від 26.08.2016 року та ухвали від 13.09.2016 року (про залишення позову без розгляду в частині вимог) просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення (висновок) ОСОБА_2 комісії № 6 ГУ НП в Одеській області, яке оформлено протоколом ОП № 15.00004332.0026650 від 03.03.2016 року та зазначено в розділі IV Результати атестування (висновок атестаційної комісії) атестаційного листа, яким майор поліції ОСОБА_1 визнаний таким, що займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 228 о/с від 19.04.2016 року в частині звільнення зі служби в поліції за п. 5 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію (через службову невідповідність) майора поліції ОСОБА_1, інспектора чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області;

- поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області;

- зобовязати Головне управління Національної поліції в Одеській області виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19.04.2016 року по день фактичного поновлення на роботі, виходячи із розміру середньої заробітної плати з відрахуванням всіх обовязкових податків, платежів та зборів.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що починаючи з 12 вересня 1996 року він працював в органах внутрішніх справ. З 07.11.2015 року він проходив службу в поліції на посаді інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з присвоєнням йому спеціального звання майор поліції. За час проходження служби в органах внутрішніх справ у 2005 році він закінчив Одеський юридичний інститут Національного університету внутрішніх справ і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста. У 2012 році він пройшов перепідготовку в Одеському національному морському університеті за спеціальністю «Менеджмент організацій» і йому присвоєно кваліфікацію менеджер-економіст. Під час служби в органах внутрішніх справ неодноразово отримував заохочення. Позивача було включено до числа поліцейських, які підлягають атестуванню, і в атестаційному листі наявний висновок від 17 лютого 2016 року прямого керівника - начальника Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області про те, що позивач займаній посаді відповідає. Як зазначає, позивач 24.02.2016 року за результатами тестування загальних навичок він набрав 34 з 60 балів, а професійного тестування - 33 з 60 балів. Згідно протоколу від 29.02.2016 року атестаційної комісії № 6 ГУНП в Одеській області, членами комісії під час проведення атестування було досліджено зібрані на позивача матеріали: декларацію про доходи; послужний список (Форма 1); інформаційну довідку; висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини пятої статті 5 ЗУ «Про очищення влади»; інформацію з відкритих джерел. За результатами розгляду вказаних матеріалів комісією було прийнято рішення про проведення співбесіди. В протоколі вказаної комісії від 03.03.2016 року зазначено, що членами комісії були поставлені питання, які стосувались професійної діяльності поліцейського та мотивації особи щодо подальшого проходження служби в Національній поліції та інше. За результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення було прийнято рішення - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність. На вказаний висновок атестаційної комісії 11 березня 2016 року було подано скаргу до Апеляційної атестаційної комісії Південного регіону № 1, за протоколом якої, 16.03.2016 року скарга була відхилена через відсутність мотивації, теоретичних знань та професійних якостей. Наказом ГУ НП в Одеській області від 19 квітня 2016 року № 228 о/с на підставі висновку атестації від 03.03.2016 року позивач був звільнений зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 (через службову невідповідність) із займаної посади. Позивач вважає, що проведення атестування та його звільнення зі служби в поліції було здійснене безпідставно. На думку позивача, його атестування було проведено за відсутністю підстав, встановлених ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію", а тому рішення атестаційної комісії про невідповідність займаній посаді та обґрунтований цим рішенням наказ про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність - є протиправними. Також позивач зазначив, що відповідно до змісту атестаційного листа, він охарактеризований прямим керівником з позитивного боку, за результатами професійного тесту набрав 33 бали із 60 максимально можливих, та за тестом на загальні здібності та навички - 34 бали із 60 максимально можливих, всього 67 балів, тобто пройшов мінімальний бар'єр, передбачений пунктом 11 розділу IV Інструкції, а інші тестування щодо нього не проводились. При цьому, у протоколі атестаційної комісії не зазначено про зміст і результати співбесіди з позивачем та які конкретно факти і обставини були обґрунтуванням висновку комісії про невідповідність займаній посаді та неможливість залишення на службі в поліції на іншій посаді. У протоколі апеляційної атестаційної комісії не зазначено про підстави відхилення скарги на висновок атестаційної комісії, а також які факти та обставини мала на увазі апеляційна комісія для висновку про відсутність мотивації, теоретичних знань та професійних якостей. На думку позивача, під службовою відповідністю мається на увазі відповідність поліцейського встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість, а тому службова невідповідність - це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо.

Ухвалою суду від 10 червня 2016 року за клопотанням представника відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській області суд залучив до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_2 комісію № 6 Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов з наведених вище підстав.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській області позов не визнав, просив відмовити у його задоволені з підстав, викладених у письмових запереченнях, які обґрунтовані тим, що Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 29.01.2016 року № 133 з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри, можливості вирішення питання щодо призначення на вищу посаду, переміщення на нижчу посаду або звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, відповідно до ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції № 1465, було призначено проведення атестування поліцейських Головного управління Національної поліції в Одеській області та підпорядкованих йому підрозділів, починаючи з 19.02.2016 року. На думку відповідача, позивач пропустив строк щодо оскарження в Одеському окружному адміністративному суді висновку атестаційної комісії від 03.03.2016 року. Оскільки висновок атестаційної комісії від 03.03.2016 року є чинним, процедура проведення атестації позивача не в ходить до обставин, які підлягають доказуванню по даній справі, а тому суду необхідно зясувати законність видання наказу ГУ НП в Одеській області від 19.04.2016 року № 228 о/с про звільнення позивача на підставі висновку атестаційної комісії, який є чинним та оформлений належним чином. Відповідач стверджує, що Головне управління Національної поліції в Одеській області, забезпечуючи виконання рішення атестаційної комісії № 6 ГУНП в Одеській області про невідповідність позивача займаній посаді та звільнення зі служби з поліції, через службову невідповідність, видало наказ № 228 о/с від 19.04.2016 року в частині звільнення інспектора - чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області майора поліції ОСОБА_1, при цьому відповідач приймаючи вказаний наказ (в частині позивача) діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені приписами чинного законодавства України, що дає суду підстави для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач ОСОБА_2 комісія № 6 Головного управління Національної поліції в Одеській області до суду не з'явився без поважної причини, повідомлявся за вказаною представником ГУ НП в Одеській області адресою, судова повістка повернута до суду без вручення з незалежних від суду причин. Відповідно до ч.11 ст.35 КАС України судова повістка ОСОБА_2 комісії № 6 ГУ НП в Одеській області вважається врученою відповідачу належним чином 07.09.2016 року згідно поштового штемпеля УДППЗ "Укрпошта" про повернення поштового відправлення до суду.

З огляду на наведене, суд ухвалив про продовження розгляду справи за відсутності відповідача - ОСОБА_2 комісії № 6 Головного управління Національної поліції в Одеській області, що не з'явився.

Керуючись ч.6 ст.128 КАС України, оскільки до суду з'явилися не всі особи, які беруть участь у справі, за наявності підстав для розгляду справи в даному судовому засіданні, та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив про розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що позивач до листопада 2015 року проходив службу в лавах МВС України на посаді старшого інспектора-чергового чергової частини штабу Овідіопольського районного відділу Головного управління МВС України в Одеській області.

Відповідно до положень п.9, п.12 Перехідних положень Закону України Про Національну поліцію, в звязку із припиненням виконання функцій Головним управлінням МВС України в Одеській області та створенням Головного управління Національної поліції в Одеській області, на підставі поданих рапорту та заяви, наказом ГУ НП в Одеській області № 69 о/с від 07.11.2015 року позивача з 07.11.2015 року призначено на посаду інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з присвоєнням йому спеціального звання майор поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 29.01.2016 року №133 з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової карєри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, керуючись ст.57 Закону України Про Національну поліцію, Інструкцією про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 року № 1465, було призначено проведення атестування поліцейських Головного управління Національної поліції в Одеській області та підпорядкованих йому підрозділів, починаючи з 19.02.2016 року.

Пунктом 2 цього Наказу утворено атестаційні комісії ГУ НП № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9, № 10.

Дорученням Головного управління Національної поліції в Одеській області від 05.02.2016 № 53 керівникам підрозділів ГУ НП в Одеській області доручено з 05.02.2016 року до 10.02.2016 року організувати та провести реєстрацію працівників, які виявили бажання пройти атестування, шляхом заповнення web-форми у внутрішній мережі МВС.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 18.02.2016 року № 285 серед інших затверджено персональний склад атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції в Одеській області:

- голова комісії полковник поліції ОСОБА_3, головний інспектор Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України;

- члени комісії: ОСОБА_4, представник Громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Одеська морська Самооборона»; ОСОБА_5, представник ГО «Український Антикорупційний Проект « 368.media»; ОСОБА_6, представник Громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Поліція громадської безпеки»;

- секретар комісії ОСОБА_7, інспектор батальйону 2 Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Наказом Національної поліції України від 19.02.2016 року № 149 затверджено персональний склад Апеляційної атестаційної комісії Південного регіону № 1:

- голова комісії майор поліції ОСОБА_8, заступник начальника управління Департаменту карного розшуку;

- секретар лейтенант поліції ОСОБА_9, командир роти № 3 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції;

- члени комісії: підполковник поліції ОСОБА_10, головний інспектор Департаменту кадрового забезпечення; ОСОБА_11, представник ГО «ВО Автомайдан» (за згодою); ОСОБА_12 представник ГО «Асоціація народних волонтерів України»; ОСОБА_13, представник ГО «Варта 700» (за згодою).

Після проходження тестування, позивача було направлено на атестування шляхом включення його до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, та повідомлення про призначення співбесіди з атестаційною комісією № 6 Головного управління Національної поліції в Одеській області на 03.03.2016 року.

Як вбачається з атестаційного листа інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1, 03.03.2016 року за результатами атестування останнього, атестаційною комісією № 6 Головного управління Національної поліції в Одеській області прийнято рішення (висновок): 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

З даним висновком атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції в Одеській області позивач ознайомлений 09 березня 2016 року, про що свідчить його підпис.

Не погодившись з вказаним висновком атестаційної комісії, позивач подав скаргу до Апеляційної атестаційної комісії № 1 Південного регіону, проте Апеляційна атестаційна комісія Південного регіону №1 16.03.2016 року скаргу позивача відхилила.

Частиною 1 ст.58 Закону України Про Національну поліцію передбачено, що призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обовязків.

Однією з таких гарантій незалежності поліцейського є проходження атестацій щодо відповідності його займаній посаді виключно з підстав, визначених законом.

Атестація поліцейських є індивідуальним заходом, який здійснюється з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової карєри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність конкретного поліцейського (ч.1 ст.57 Закону України Про Національну поліцію).

Пунктами 9-12 Перехідних положень Закону України Про Національну поліцію не було передбачено проведення атестації усіх без будь-яких виключень працівників поліції, які перейшли на службу за переводом з лав міліції, як передумову їх прийняття на службу в Національну поліцію чи зайняття ними конкретних посад.

Частиною 1 ст.57 Закону України Про Національну поліцію взагалі не передбачено проходження поліцейськими так званих планових атестацій, для підтвердження ними відповідності займаним посадам.

За вказаних обставин, суд, згідно ст.9 КАС України не може розглядати накази ГУ НП в Одеській області від 29.01.2016 року № 133 та 18.02.2016 року № 285, як належну законну підставу для проведення атестації позивача, а тому застосовує для оцінки законності призначення та проведення атестації позивача положення Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, Конституції України, Закону України Про Національну поліцію та інші нормативні акти, які відповідають їм.

Таким чином, суд з урахуванням наведеного приходить до висновку, що підстав, встановлених Законом України Про Національну поліцію, для призначення проведення атестації усіх без будь-яких виключень поліцейських Головного управління Національної поліції в Одеській області та підпорядкованих йому підрозділів не було.

Щодо наявності індивідуальних підстав для проведення атестації позивача, визначених Законом України Про Національну поліцію, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.57 Закону України Про Національну поліцію передбачені підстави проведення атестації поліцейського в окремих випадках.

Так, до таких випадків віднесені: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Відповідно до даних атестаційного листа позивача від 17.02.2016 року, атестація позивача проводилась за відсутності посилання на жодну з підстав проведення атестації поліцейського, які визначені у ч.2 ст.57 Закону України Про Національну поліцію.

Навпаки, в цьому атестаційному листі зазначено, що позивач проходить службу в органах поліції з 07.11.2015 року та у займаній посаді атестується вперше.

Таким чином, суд зазначає, що індивідуальних підстав, визначених ч.2 ст.57 Закону України Про Національну поліцію, для призначення атестації позивача станом на 17.02.2016 року та 03.03.2016 року також не було.

Окрім того, суд вважає, що призначення та проведення атестації позивача протягом першого року проходження служби після призначення на посаду є незаконним, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Відповідно до положень ч.4 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Постановою Верховного Суду України від 05.03.2012 року по справі №21-42а-12 (номер рішення у ЄДРСР - 24068075) встановлено, що питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ Про міліцію, Законом України від 2 грудня 1990 року №509-XII Про державну податкову службу, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 17.02.2015 року по справі №21-8а15 (номер рішення в ЄДРСР 42946756).

Оскільки положеннями спеціального законодавства з питань проходження служби в поліції - Законом України Про Національну поліцію не врегульоване питання визначення кола осіб, які не підлягають атестації, суд, з урахуванням наведених рішень Верховного Суду України, вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин окремі положення Закону України Про професійний розвиток працівників.

Статтею 12 цього Закону визначені категорії працівників, які не підлягають атестації. Так, зокрема, згідно ч.1 цієї статті не підлягають атестації працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Позивача було призначено на посаду інспектора-чергового Головним управлінням Національної поліції в Одеській області 07.11.2015 року вперше, а тому він не міг бути призначений до проходження атестації за цією посадою до 07.11.2016 року.

За таких обставин, суд вважає, що позивача було безпідставно включено до переліку осіб, які повинні були пройти атестацію в органах Національної поліції України.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Аналогічний обовязок Національної поліції України та її посадових й службових осіб щодо застосування положень Конвенції у своїй діяльності встановлений положеннями ч.2 ст.6 Закону України Про Національну поліцію.

Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини орган влади, який не є судом держави, для виконання ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, може розглядатись як суд у змістовному значенні цього терміну (рішення у справі Срамек проти Австрії (Sramek v. Austria), п.36).

Отже суд може являти собою орган, заснований з метою вирішення обмеженої кількості питань, за умови, що він завжди забезпечує відповідні гарантії (рішення у справі Літгоу та інші проти Сполученого Королівства (Lithgow and Others v. United Kingdom), п.201).

У пункті 108 Рішення Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_14 проти України (Заява №21722/11), яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року, суд, розглядаючи цю справу зазначає, що Вища рада юстиції (далі за текстом - ВРЮ) та парламент виконували функцію розгляду справи щодо заявника та винесення обовязкового рішення. Отже, спершу суд повинен розглянути, чи були дотримані принципи незалежного та безстороннього суду на стадії розгляду справи заявника та винесення обовязкового для виконання рішення.

Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визначає терміном суд не тільки суди загальної юрисдикції, але й інші органи влади, які розглядають справи осіб, а тому повинні дотримуватись принципу незалежного та безстороннього суду на стадії розгляду справи заявника та винесення обовязкового для виконання рішення.

ОСОБА_2 комісія № 6 ГУ НП в Одеській області (далі - АК № 6) створювалась відповідно до положень п.2 Розділу ІІ Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 року №1465 (надалі-Інструкція) з метою вирішення конкретних питань забезпечення проведення атестації поліцейських (п.п.2 п.2 Розділу ІІ Інструкції). Інструкцією передбачена процедура відводу членам цієї комісії (п.4 Розділу ІІІ Інструкції), порядок здійснення її функцій, визначений Розділом ІV Інструкції, також передбачено прийняття нею рішення (висновку) п.15 Розділу ІV Інструкції, яке згідно п.24 Розділу ІV Інструкції направляється до керівника, якому надано право на призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції.

Згідно з п.28 Розділу ІV Інструкції, керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов'язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

Таким чином, АК № 6 має всі необхідні ознаки суду у розумінні ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року.

Виходячи з наведеної позиції Європейського суду з прав людини, суд при розгляді цієї справи повинен встановити, чи були дотримані АК № 6 принципи незалежного та безстороннього суду на стадії розгляду справи позивача 03.03.2016 року та винесення нею обовязкового для виконання рішення.

У пункті 150 Рішення Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_14 проти України (Заява №21722/11), яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року, суд зазначає, що згідно з практикою Суду, метою терміну встановлений законом у статті 6 Конвенції є гарантування того, що функціонування судової системи у демократичному суспільстві не залежить від виконавчої влади, а регулюється законом, прийнятим парламентом. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути залишена на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не матимуть певної свободи тлумачення відповідного національного законодавства (див. рішення від 21 червня 2011 року у справі Фруні проти Словаччини (Frunі v. Slovакіа), заява № 8014/07, п.134, з подальшими посиланнями).

Далі у п.151 цього ж Рішення ЄСПЛ констатовано, що фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на склад колегії у кожній справі (див. ухвалу щодо прийнятності від 4 травня 2000 року у справі Бускаріні проти Сан-Маріно (Вuscarini v. San Marino), заява № 31657/96, та Посохов проти Росії (Роsоkhov v. Russia), заява № 63486/00, п. 39, ЕСНR 2003- IV).

Таким чином, ЄСПЛ зазначає, що дотримання прав особи, визначені ч.1 ст.6 Конвенції щодо розгляду її справи встановленим законом судом, буде забезпечено лише тоді, коли її справу буде розглядати суд, який створений як орган та за персональним складом призначений у відповідності до вимог діючого законодавства.

Відповідно до п.п.2 п.2 Розділу ІІ Інструкції у Національній поліції України створюються атестаційні комісії органів поліції, персональний склад яких затверджується наказом керівника відповідного органу за погодженням із Національною поліцією України.

Згідно п.п.2 п.3 Розділу ІІ Інструкції, в атестаційних комісіях органів поліції голова комісії та секретар комісії визначаються керівником органу поліції за погодженням із Головою Національної поліції України.

Як вже встановлено судом вище, Наказом ГУ НП в Одеській області від 18.02.2016 року № 285 було затведжено персональний склад ОСОБА_2 комісії № 6 ГУ НП в Одеській області у кількості 5 осіб, з яких 2 особи кадрові працівники органів Національної поліції України та 3 особи є представниками громадських організацій (ОСОБА_4 - представник Громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Одеська морська Самооборона»; ОСОБА_5 - представник ГО «Український Антикорупційний Проект « 368.media»; ОСОБА_6 - представник Громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону «Поліція громадської безпеки»).

Відповідно до абз.2 п.4 Розділу ІІ Інструкції кандидати з числа народних депутатів України, працівників МВС, громадських, правозахисних організацій, проектів міжнародної технічної допомоги, громадськості та засобів масової інформації включаються до складу атестаційних комісій за пропозиціями, які були отримані після розміщення відповідних оголошень на офіційних сайтах МВС чи органів поліції, та за наявності їхньої згоди.

Відповідно до процедури підготовки та проведення атестування, визначеної п.п.4 п.1 Розділу ІV Інструкції за наказами відповідних керівників органів Національної поліції України здійснюється розміщення на офіційному сайті МВС, Національної поліції України чи відповідних органів поліції оголошень про набір до атестаційних комісій.

Судом встановлено, що відповідні оголошення на офіційному сайті ГУ МВС України в Одеській області та на офіційному сайті Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо прийняття пропозицій з формування складу ОСОБА_2 комісії № 6 відсутні.

Тобто, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, як представники громадських організацій, були включені Головним управлінням Національної поліції в Одеській області до складу членів ОСОБА_2 комісії № 6 ГУ НП в Одеській області без дотримання встановленого п.п.4 п.1 Розділу ІV Інструкції порядку розміщення оголошення по набору та отримання пропозицій щодо її формування.

Оскільки положеннями спеціального законодавства з питань проходження служби в поліції - Законом України Про Національну поліцію не врегульоване питання визначення складу атестаційних комісій, суд, з урахуванням наведених рішень Верховного Суду України від 05.03.2012 року по справі № 21-42а-12, від 17.02.2015 року № 21-8а15 та положень ст.244-2 КАС України, вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин окремі положення Закону України Про професійний розвиток працівників.

Частиною 5 ст.11 Закону України Про професійний розвиток працівників передбачено, що атестаційна комісія формується з висококваліфікованих фахівців та представника виборного органу первинної профспілкової організації.

У МВС України продовжено на 2016 рік дію галузевої угоди, яка укладена на 2012-2014 роки з Професійною спілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ, до складу якої входять атестовані працівники міліції, що перейшли на службу до органів Національної поліції України.

Завданням цієї профспілкової організації є захист трудових та соціальних прав атестованих працівників органів внутрішніх справ, які входять до її складу в якості членів професійної спілки. Тобто, вказаний орган повинен захищати права працівників органів внутрішніх справ будь-якими визначеними законом способами, в тому числі шляхом участі представника цієї профспілкової організації у складі атестаційних комісій, які здійснюють атестацію працівників органів внутрішніх справ.

Проте, до складу АК № 6, в порушення наведеної норми закону не був включений представник профспілкової організації для забезпечення захисту прав поліцейських, з якою у МВС України укладена галузева угода.

Крім того, суд звертає увагу, на ту обставину, що з протоколу ОСОБА_2 комісії № 6 від 03.03.2016 року ОП № 15.00004332.0026650 вбачається, що до складу комісії увійшов ОСОБА_15 та відсутні в составі комісії ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які призначалися наказом ГУ НП в Одеській області від 18.02.2015 року № 285, проте доказів правомочності такого складу атестаційної комісії № 6 відповідачами до суду не надано.

Таким чином, персональний склад ОСОБА_2 комісії № 6 було сформовано Головним управлінням Національної поліції в Одеській області всупереч вимогам законодавства, яке регламентує порядок її створення та формування персонального складу.

За цих обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 комісія № 6, яка розглядала справу позивача за порядком її формування та персональним складом не відповідає вимозі суду, встановленого законом.

З урахуванням позиції ЄСПЛ, яка висловлена ним у п.156 у справі ОСОБА_14 проти України (Заява №21722/11), яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року, суд вважає, що при розгляді справи позивача під час проведення його атестації 03.03.2016 року відбулось порушення ч.1 ст.6 Конвенції в частині незабезпечення розгляду справи позивача "судом, встановленим законом".

Судом встановлено, що позивачу 03.03.2016 року перед початком проведення атестації не був повідомлений персональний склад АК № 6, що не давало можливості позивачу скористатись своїм правом на відвід голові, секретарю чи членам атестаційної комісії.

На офіційному сайті Головного управління Національної поліції в Одеській області інформація про склад вказаної атестаційної комісії також оприлюднена не була.

В протоколі засідання АК № 6 від 03.03.2016 року ОП № 15.00004332.0026650 відсутня інформація про те, що поліцейському був доведений склад атестаційної комісії та поінформовано про наявність права на відвід голові, секретарю та членам АК № 6 з підстав, визначених п.4 Розділу ІІІ Інструкції.

У пункті 120 Рішення Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_14 проти України (Заява №21722/11), яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року, суд зазначає, що у той час процедури відводу членів ВРЮ не існувало, оскільки така процедура Законом України Про порядок обрання на посаду та звільнення з посади професійного судді Верховною Радою України 2004 року не передбачалася. Це вказує на відсутність належних гарантій для забезпечення відповідності провадження критерію обєктивної безсторонності (див., mutatis mutandis, рішення у справі Мікаллеф проти Мальти (МісаІІеf v.Маltа) [ВП], заява № 17056/06, п.п.99 та 100, ЕСНК 2009).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні констатує, що відсутність права на відвід суду, а саме: не забезпечення такого права державою або самим судом вказує на відсутність належних гарантій для забезпечення відповідності провадження критерію обєктивної безсторонності.

Таким чином, під час розгляду справи позивача АК № 6 (під час проходження ним атестації 03.03.2016 року) не був дотриманий принцип обєктивної безсторонності суду через незабезпечення права на відвід голові, секретарю чи членам комісії, що згідно п.120 Рішення Європейського суду з прав людини у справі ОСОБА_14 проти України (Заява №21722/11), яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року, є безумовним порушенням ч.1 ст.6 Конвенції в частині незабезпечення розгляду справи позивача безстороннім судом.

Також судом встановлено, що за час перебування в посаді інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, покладені на позивача функціональні обовязки (посадові інструкції) він виконував у повному обсязі. Будь-яких зауважень чи дисциплінарних стягнень за невиконання чи неналежне виконання функціональних обовязків не мав.

Службу в ОВС почав проходити з вересня 1996 року.

За час проходження служби в органах внутрішніх справ у 2005 році позивач закінчив Одеський юридичний інститут Національного університету внутрішніх справ і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста.

У 2012 році пройшов перепідготовку в Одеському національному морському університеті за спеціальністю «Менеджмент організацій» з присвоєнням кваліфікації менеджера-економіста.

З вересня 1996 по жовтень 1997 року на посаді інспектора дорожньої міліції Комінтернівського відділу дорожньої міліції Управління МВС України в Одеській області; з жовтня 1997 по серпень 1998 року на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби окремої спеціальної роти дорожньо-патрульної служби із забезпечення супроводження та експортування управління Державної автомобільної інспекції Управління МВС України в Одеській області; з серпня 1998 по січень 1999 року на посаді міліціонера відділення міліції по охороні інших обєктів взводу міліції роти міліції відділення Державної служби охорони при Іллічівському районному відділу Одеського міського управління Управління МВС України в Одеській області; з січня 1999 по листопад 1999 року на посаді міліціонера роти міліції по охороні інших обєктів батальйону міліції відділу № 5 Управління державної служби охорони при Управлінні МВС України в Одеській області; з листопада 1999 по січень 2000 року на посаді міліціонера взводу міліції по охороні інших обєктів роти міліції батальйону міліції відділу № 5 Управління державної служби охорони при Управлінні МВС України в Одеській області; з січня 2000 по жовтень 2000 року на посаді помічника оперативного чергового Усатівського селищного відділення міліції Біляївського районного відділу Управління МВС України в Одеській області; з жовтня 2000 по листопад 2001 року - на посаді дільничного інспектора міліції Усатівського селищного відділення міліції Біляївського районного відділу Управління МВС України в Одеській області; з листопада 2001 по травень 2010 року на посаді інспектора з дозвільної системи Теплодарського міського відділу Управління МВС України в Одеській області; з травня 2010 по травень 2011 року на посаді помічника начальника відділу - оперативний черговий чергової частини Хаджибеївського відділу міліції Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області; з травня 2011 по серпень 2012 року на посаді дільничного інспектора міліції Красносільського селищного відділення міліції Комінтернівського РВ ГУ МВС України в Одеській області; з серпня 2012 по лютий 2013 року на посаді інспектора другого міжрайонного відділення міліції міграційного контролю (з обслуговування Белградського, Ренійського, Кілійського, Ізмаїльського, Білгород-Дністровського, Тарутинського, Саратського, Арцизького, Татарбунарського районів) відділу міліції міграційного контролю ГУ МВС України в Одеській області; з лютого 2013 по серпень 2013 року на посаді слідчого слідчого відділу Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області; з серпня 2013 по грудень 2013 року на посаді дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області; з грудня 2013 по лютий 2014 року на посаді дільничного інспектора чергового чергової частини Велйкодолинського відділення міліції Овідіопольського РВ ГУ МВС України в Одеській області; з лютого 2014 по листопад 2015 року на посаді старшого інспектора-чергового чергової частини Великодолинського відділення міліції Овідіопольського РВ ГУ МВС України в Одеській області; з листопада 2015 року на посаді інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Відповідно до змісту атестаційного листа, який складений безпосереднім керівником позивача, останній володіє необхідними професійними якостями, в стройовому відношенні підтягнутий, фізично розвинений, добре володіє табельною зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони; здатний переносити психофізичні навантаження та труднощі по службі; державну та службову таємницю зберігає; у спілкуванні з громадянами ввічливий та тактовний; у побуті скромний та товариський.

З інформаційної довідки в.о. начальника Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеській області вбачається, що за 2014-2015 навчальний рік позивач отримав наступні оцінки із: функціональної підготовки задовільно; тактико-спеціальної підготовки задовільно; загально-профільної підготовки задовільно; вогневої підготовки задовільно; фізичної підготовки задовільно.

За період служби заохочувався 4 рази. Діючих дисциплінарних стягнень на момент атестації та звільнення не має.

За результатами тестування на загальні здібності та навички позивач набрав 34 з 60 максимально можливих балів. За результатами тестування на знання законодавчої бази (професійний тест) - 33 з 60 максимально можливих балів. В загальній сукупності за результатами обох тестів позивачем набрано 67 бали, та по кожному з тестувань пройдено мінімальний бар'єр балів, який визначений Інструкцією на рівні 25 балів.

Таким чином, позивач під час проходження служби в органах Національної поліції належним чином виконував функціональні обов'язки, має достатній рівень освіти, має достатній досвід роботи в правоохоронній сфері, має необхідні для виконання службових завдань, як теоретичні знання, так і професійні якості, професійно та фізично підготовлений та не має будь-яких медичних протипоказань до виконання службових обов язків.

Тому, суд дійшов висновку, що вищевказана інформація безпідставно не була врахована ОСОБА_2 Комісією № 6.

Щодо права позивача на оскарження до суду висновку (рішення) АК № 6 суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантоване право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових й службових осіб.

Відповідно до положень ч.1 ст.6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, вказані правові норми Конституції України та КАС України надають право особі звернутись до суду, якщо рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень порушують її права, свободи чи інтереси.

Згідно положень п.15 Розділу ІV Інструкції результати проходження атестації поліцейським оформлюється відповідним висновком, який може бути: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Згідно п.24 Розділу ІV Інструкції за результатами атестування висновки, зазначені в протоколі атестаційної комісії, заносяться до атестаційного листа, який підписується головою та секретарем комісії та в місячний строк направляється до керівника, якому надано право на призначення поліцейського та звільнення з посади або зі служби в поліції.

Пунктом 28 Розділу ІV Інструкції встановлено, що керівники органів поліції, яким надано право призначання поліцейського на посаду та звільнення з посади або із служби в поліції, зобовязані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктами 3 та 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

Відповідно до п.5 Розділу VІ Інструкції встановлено, що поліцейський, щодо якого центральною атестаційною комісією або атестаційною комісією органу поліції прийнято висновок, визначений пунктами 3 та 4 пункту 15 Розділу ІV Інструкції, має право протягом 5 робочих днів з дня ознайомлення з висновком або оприлюднення на офіційному веб-сайті МВС, Національної поліції України чи відповідного органу поліції результатів атестування подати скаргу на висновок відповідної атестаційної комісії.

Тобто, МВС України текстом вказаної Інструкції та Міністерство юстиції України, зареєструвавши її, підтверджують, що висновок атестаційних комісії, визначений пунктами 3 та 4 пункту 15 Розділу ІV Інструкції порушують права поліцейського, а тому йому надається право на його оскарження.

Законодавством передбачено два шляхи оскарження такого висновку атестаційної комісії згідно п.5 Розділу VІ Інструкції така скарга може бути подана поліцейським до відповідно створених апеляційних комісій або згідно положень ст.55 Конституції України та ч.1 ст.6 КАС України безпосередньо до суду.

Закон не пов'язує звернення до суду попереднім обовязковим розглядом цієї скарги відповідною апеляційною атестаційною комісією, до того ж норми ст.55 Конституції України є нормами прямої дії для забезпечення права особи на доступ до суду, який гарантований особі ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, яке є гарантоване державою Україна та не може бути звужено або обмежено нормами національного законодавства.

Підтвердженням такої правової позиції є наступні рішення Конституційного Суду України.

Так, Конституційний Суд України своїм рішенням від 25.11.1997 року по справі №18/1148-97 за зверненням громадянки ОСОБА_16 щодо офіційного тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України та ст.248-2 ЦПК України, згідно якого Конституційний Суд України розяснив, що частину 2 статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дії чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді. Такі скарги підлягають безпосередньому розгляду в судах незалежно від того, що прийнятим рішенням міг бути встановлений інший порядок їх розгляду (оскарження до органу, посадової особи вищого рівня по відношенню до того органу і посадової особи, що прийняли рішення, вчинили дії або допустили бездіяльність. Подання скарги до органу, посадової особи вищого рівня не перешкоджає оскарженню цих рішень, дій чи бездіяльності до суду.

В своєму рішенні від 25.12.1997 року по справі №9-зп/1997 Конституційний Суд України зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

На підставі наведеного, суд дійшов до висновку, що рішення АК № 6 ГУ НП в Одеській області від 03.03.2016 року, яке оформлене протоколом ОП № 15.00004332.0026650 про невідповідність позивача займаній посаді та те, що він підлягає звільненню зі служби в поліції є таким, що безпосередньо порушує його права з питань проходження публічної служби, а тому може бути оскаржене позивачем безпосередньо до суду згідно положень ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини її основоположних свобод 1950 року, ст.55 Конституції України, ч.1 ст.6 КАС України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога про визнання протиправним та скасування рішення АК № 6 від 03.03.2016 року, яке міститься у протоколі ОП № 15.00004332.0026650, підлягає розгляду судом.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідачем - АК № 6 при розгляді справи позивача 03.03.2016 року (під час проходження ним атестації) були вчиненні протиправні дії, які полягали у незабезпеченні дотримання цим органом прав та свобод позивача, гарантованих йому ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини її основоположних свобод 1950 року, рішення цього органу (висновок), прийняте за наслідком таких протиправних дій, є таким, що не відповідає вимогам ч.2 ст.19 Конституції України, ст.3, ч.1 ст.7 Закону України Про Національну поліцію, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Окрім того, суд вважає, що наведена вище судова практика Верховного Суду України підтверджує висновки суду про протиправність оскарженого рішення (висновку) АК № 6 від 03.03.2016 року відносно позивача з мотиву незаконності призначення проведення атестації позивача.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Виходячи з вищевикладеного, відповідач АК № 6 не довів суду правомірність оскаржуваного рішення (висновку), прийнятогого стосовно позивача. Тому дане рішення (висновок) підлягає скасуванню як протиправне.

Також судом встановлено, що на підставі висновку атестації від 03.03.2016 року наказом ГУ НП в Одеській області від 19.04.2016 року № 228 о/с майора поліції ОСОБА_1, інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, звільнено зі служби в поліції за п.5 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється через службову невідповідність.

Враховуючи, що наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 19.04.2016 року № 228 о/с, яким звільнено позивача зі служби в поліції, приймався на підставі висновку АК № 6 від 03.03.2016 року, який скасовується судом як протиправно прийнятий, наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 19.04.2016 року № 228 о/с також підлягає скасуванню як протиправний.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на посаді, з якої його було незаконно звільнено наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 19.04.2016 року № 228 о/с.

Як вбачається з довідки начальника відділу УКЗ ГУ НП в Одеській області від 29.08.2016 року № 9/4825, станом на 29 серпня 2016 року посада інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, яку обіймав позивач, є вакантною.

Поновлюючи позивача на посаді, суд також відповідно до п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114 (із змінами та доповненнями), задовольняє вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік.

Порядок та умови грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу, органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року № 499.

Згідно п.1.6. Інструкції, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Пунктом 3.5.2. Інструкції встановлено, що особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені, але не більше як за один рік.

Згідно ст.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100, цей порядок застосовується у разі, зокрема: вимушеного прогулу.

Виходячи з вимог п.п.5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100, суд визначає середній заробіток наступним чином.

З довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ НП в Одеській області від 30.08.2016 року вих.№ 14/1-678 вбачається, що за два місяці, що передували звільненню позивача, зокрема: лютий (29 днів 6266,20 грн.) та березень (31 день 6380 грн) 2016 року, всього 60 днів (12646,20 грн.), середньоденне грошове забезпечення позивача складає 210,77 грн. (12646,20 грн./60 днів = 210,77 грн.).

Тому середній заробіток за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню за період з 19.04.2016 року по 22.09.2016 року (157 днів) складає 33090,89 грн. (210,77 грн. x 157 днів = 33090,89 грн.) з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

За викладених обставин, позов ОСОБА_1 підлягає повному задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення позивача на посаді інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, а також в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць 6323,10 грн., з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 71, 86, ч.6 ст.128, 159-163, п.п.2, 3 ч.1 ст.256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Рішення (висновок) ОСОБА_2 комісії № 6 Головного управління Національної поліції в Одеській області, що оформлене протоколом від 03 березня 2016 року та зазначене у розділі IV Результати атестування (висновок атестаційної комісії) атестаційного листа, а саме: 4 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, який прийнятий стосовно ОСОБА_1 - визнати протиправним та скасувати.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 19 квітня 2016 року № 228 о/с про звільнення на підставі п. 5 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» майора поліції ОСОБА_1 з посади інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 19 квітня 2016 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2016 року по 22.09.2016 року в розмірі 33090,89 грн. (тридцять три тисячі дев'яносто гривень 89 копійок) з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора-чергового Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць 6323,10 грн. (шість тисяч триста двадцять три гривні 10 копійок) з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Андрухів