Справа № 820/1382/16
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 р.Справа № 820/1382/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Яковенко Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лозівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2016р. по справі № 820/1382/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Лозівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування наказу та рішення,

ВСТАНОВИЛА:

24.03.2016 року позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_3, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Лозівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с. 62-66), просила суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області №149 від 17 березня 2016 року «Про проведення фактичної перевірки» фізичної особи-підприємця ОСОБА_3;

- скасувати рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 від 21.03.2016 року № 2186/10/20-27-13-03-1, винесене в.о. начальника Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що у відповідача були відсутні законні підстави для проведення фактичної перевірки, оскільки скарга ОСОБА_4, яка стала приводом для ініціювання перевірки є анонімною, бо вказана в ній адреса не відповідає дійсності. Окрім того, посилаючись на п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року вказала, що податковою реформою передбачені обмеження щодо перевірок платників податків, які мали дохід до 20 млн. грн. за попередній рік, які розповсюджуються і на неї як на фізичну особу-підприємця. Встановлений випадок, коли таке обмеження не поширюється, зокрема при перевірці дотримання норм законодавства з приводу повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, не може бути перевірено в порядку фактичної перевірки, бо це предмет документальних перевірок, що визначено п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України. Також , позивач вважає, що податковим органом було порушено умови пред'явлення та вручення направлення і наказу на перевірку, а останній документ взагалі оформлений з порушеннями, так як не містить адресу перевіряємого об'єкту. Отже, у зв'язку із відсутністю законних підстав для проведення перевірки та непред'явлення документів на перевірку, які складені з порушенням є законною підставою для недопущення посадових осіб контролюючого органу до фактичної перевірки, тому відсутні підстави для арешту майна платника податків.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2016 року адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, скасування рішення - задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано наказ Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області №149 від 17 березня 2016 року "Про проведення фактичної перевірки" фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Скасовано рішення Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 21.03.2016 року №2186/10/20-27-13-03-1.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа - підприємець, пройшла передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, перебуває на обліку як платник податків в Лозівській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Харківській області. Свою господарську діяльність фізична особа - підприємець провадить за адресою: АДРЕСА_1, що вбачається з договору оренди від 01.09.2015 року.

17.03.2016 року в.о. начальника Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області прийнято наказ №149 про проведення фактичної перевірки з питань дотримання вимог законодавства щодо належного оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), правильності нарахування, обчислення та сплати податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування ФОП ОСОБА_3 (а.с. 31).

На підставі вказаного наказу 18.03.2016 року службові особи Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області прибули за адресою: АДРЕСА_1, кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», але перевіряючи не були допущені до перевірки, що стало підставою для складання відповідного акту № 8 від 18.03.2016 року (а.с. 37).

У зв'язку з не допуском ФОП ОСОБА_3 службових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, на підставі п. 4.1 розділу IV Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 24.07.2015 року, начальником Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області відповідно до п. 94.2.3 ст.94 ПК України було прийнято рішення від 21.03.2016 року про застосування адміністративного арешту майна платника податків №2186/10/20-27-13-03-13 (а.с. 43), яким застосовано умовний арешт майна позивача. Вказане рішення було надіслано позивачу поштовим відправленням, та отримано ним 24.03.2016 року, згідно поштового повідомлення про вручення (а.а. 45).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваного наказу №149 від 17 березня 2016 року «Про проведення фактичної перевірки» фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна від 21.03.2016 року № 2186/10/20-27-13-03-1 суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, чим порушено законні інтереси платника податків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спосіб дій органів державної податкової служби України при реалізації владної управлінської функції - контролю за правильністю та повнотою справляння податкових зобов'язань платників податків визначений нормами Податкового кодексу України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.п. 75.1.2. п. 75.1. ст. 75 ПК України, визначено поняття та предмет документальної перевірки, якою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно п.п. 75.1.3. п. 75.1. ст. 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (п. 80.5 ст. 80 Податкового кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що згідно оскаржуваного наказу та направлень на перевірку (а.с. 31, 34-36), фактичну перевірку ФОП ОСОБА_3 було призначено у зв'язку з отриманням в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету ФО-П ОСОБА_3, код НОМЕР_1 та відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, ч. 1 п.75.1 ст.75, п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.п.80.2.7 п.80.2 ст.80 Податкового Кодексу України, пп. 13.1.2 п.13.1 ст.13 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Підставою для призначення перевірки слугувало звернення ОСОБА_6 щодо порушень вимог законодавства ФОП ОСОБА_3 в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» в частині дотримання ФОП ОСОБА_3 законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (а.с. 32).

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відповідно до абзацу шостого п.81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється .

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року внесено зміни до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи та в п.3 Прикінцевих положень даного Закону встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначене обмеження не поширюється:

-з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

-з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Отже, на перевірки з питань дотримання вимог законодавства щодо належного оформлення трудових відносин з працівниками протягом 2016 року діє мораторій.

Як вбачається з матеріалів справи, в наказі про проведення фактичної перевірки № 149 від 17.03.2016 року, його було винесено відповідно до п.п.80.2.7 п. 80.2 ст.80 ПК України, у зв'язку із отриманням в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Також, в спірному наказі підставою для проведення фактичної перевірки зазначено посилання на п.2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», де передбачено право органу доходів і зборів проводити перевірки зокрема у фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки.

Одночасно, в другому абзаці вказаного пункту вказано, що документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Таким чином, аналізуючи наведене колегія суддів, приходить до висновку, що правові норми визначають право податкового органу щодо проведення перевірки правильності та повноти нарахування єдиного соціального внеску, однак це є предметом документальної перевірки, а не фактичної, яка була призначена. Крім того, своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати всіх передбачених ПК України податків та зборів належить до предмету документальних перевірок, що визначено п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України та не може бути предметом фактичної перевірки.

Перевірки дотримання норм законодавства з питань повноти нарахування та сплати ПДФ та ЄСВ, а також дотримання норм законодавства щодо укладення роботодавцем трудового договору регулюються різними нормативно-правовими актами, в першому випадку це ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Податковий кодекс України, в другому - Кодекс законів про працю. Вказані предмети перевірок досліджуються та встановлюються різними способами, в першому випадку - лише на основі відповідних документів, в другому - лише фактично на місці ведення господарської діяльності з встановленням певних обставин, тобто вказані питання можливо встановити та перевірити різними видами перевірок, що і закріплено на законодавчому рівні.

Абзацем 1 п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року визначено виключний перелік підстав для проведення перевірок суб'єкта господарської діяльності за умови, якщо юридичні особи, фізичні особи-підприємці мали дохід до 20 млн. грн. за попередній рік.

При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, щодо підтвердження наявності підстав для проведення перевірки позивача з даного переліку.

Абзацом 2 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року встановлено випадки, коли таке обмеження не поширюється.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не відноситься до суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, а відповідач не проводив перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість, бо в ході фактичної перевірки такі питання не перевіряються.

Відповідно до абз.3 п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року з 01 липня 2015 року дозволяється проводити перевірки платників єдиного податку 2 і 3 груп (фізичні особи - підприємці) за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Колегія суддів прийшла до висновку, що фактична перевірка проводиться з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), але законодавством введено обмеження на проведення перевірок, отже дії контролюючого органу з прийняття наказу №149 від 17 березня 2016 року «Про проведення фактичної перевірки» порушують приписи ст. 80 Податкового кодексу України, а позивачем відмовлено у допуску контролюючого органу до проведення перевірки обґрунтовано.

Що стосується позовних вимог про скасування рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 від 21.03.2016 року № 2186/10/20-27-13-03-1, винесене в.о. начальника Лозівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі звернення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків від 21 березня 2016 року № 247/20-27-22-29 в.о. начальника Лозівської ОДПІ на підставі п.94.6 ст.94 ПК України прийнято рішення про застосування умовного арешту ФОП ОСОБА_3 від 21 березня 2016 року № 2186/10/20-27-13-03-13.

В обгрунтування звернення зазначено, що 18 березня 2016 року на підставі наказу Лозівської ОДПІ «Про проведення фактичної перевірки» від 17.03.2016 року № 149 та направлень на перевірку від 17.03.2016 року № 122, 123, 124, здійснено вихід на місце здійснення діяльності відповідача з метою проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3 за юридичною адресою АДРЕСА_1, кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» з питання дотримання вимог законодавства щодо належного оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), правильності нарахування, обчислення та сплати податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Підставою для проведення перевірки було звернення гр. ОСОБА_6 Але здійснити фактичну перевірку посадові особи органу державної фіскальної служби не змогли, оскільки довірена особа ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_7 відмовилася від отримання копії наказу та ознайомлення з направленнями на перевірку.

Відповідно до ст. 94.4. Податкового кодексу України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Відповідно до ст. 94.5. Податкового кодексу України, арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Пунктом 94.1 ст.94 Податкового кодексу України передбачено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 ст.94 Податкового кодексу України, відмова платника податків від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби є підставою для арешту майна платника.

Підпунктом 94.2.7 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Відповідно до п. 4.1. розділу IV Порядку керівник органу доходів і зборів (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених розділом III цього Порядку, та на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків відповідного підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює такі обставини, приймає рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Відповідно до п. 94.10. ст. 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

З аналізу наведених норм випливає, що у представника платника податків, були всі підставі для відмови у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки а тому і законних підстав відповідно до п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України для проведення документальної перевірки у посадових осіб контролюючого органу не було.

Відповідно п.п. 94.6.1 п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України, керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у п. 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна.

Таким чином, колегія суддів аналізуючи наведені норми та беручи до уваги те, що позивачем відмовлено у допуску контролюючого органу до проведення перевірки обґрунтовано приходить до висновку, що рішення від 21 березня 2016 року № 2186/10/20-27-13-03-1, винесене в.о. начальника Лозівської ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області щодо застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_3 (код НОМЕР_1), прийняте не на підставі, та не в межах повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством, так як відсутні підстави для його прийняття.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАСУ України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваного наказу №149 від 17 березня 2016 року «Про проведення фактичної перевірки» фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна від 21.03.2016 року № 2186/10/20-27-13-03-1 суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення, чим порушено законні інтереси платника податків.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2016 року по справі № 820/1382/16 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Лозівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2016р. по справі № 820/1382/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко З.О.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Калитка О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 26.09.2016 р.