Справа № 826/23659/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 вересня 2016 року № 826/23659/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електробудсервіс» до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень від 18.05.2015 року № , від 25.09.2015 року № 0,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ТОВ «Електробудсервіс» (далі - позивач) до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС (далі - відповідач), в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.05.2015 року № , від 25.09.2015 року № 0 (далі - оскаржуване рішення).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем, на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 29.04.2015 р. № 316/26-55-22-09/32826354 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства, незаконно прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.05.2015 р. № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 172 140,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 25.09.2015 р. № 0, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 154 926,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з огляду на те, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, є надуманими, не підтвердженими належними доказами, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають чинному законодавству.

Представник відповідача у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла. При цьому, до суду через канцелярію від представника відповідача надійшли письмові заперечення проти позову разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті у відповідному судовому засіданні, судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

На підставі наказу «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» від 14.04.2015 року, виданого ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві та згідно п.75.1.2 п.75.1 ст.75 п.п. 78 п.78.1 ст.78 та ст.79 Податкового кодексу України, відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності та повноти нарахування і сплати податків до бюджетів всіх рівнів при здійсненні фінансово-господарської діяльності по взаємовідносинах з ТОВ «ДІСЛАВ».

За результатами перевірки складено акт від 29.04.2015 р. № 316/26-55-22-09/32826354 та винесено податкові повідомлення-рішення:

1. від 18.05.2015 р. № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 172 140,00 грн.;

2. від 25.09.2015 р. № 0, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 154 926,00 грн.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 5 «Порядку заповнення податкової накладної» затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 N 1379, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 р. за N 1333/20071, сплачена (нарахована) сума податку на додану вартість у податковій накладній повинна відповідати сумі податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг продавця у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Виходячи з вищенаведеного, вбачається, що відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року ТОВ "Електробудсервіс" задекларовано суму податкового кредиту по податку на додану вартість на суму 193 775грн.

Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 р. встановлено його завищення на суму 137 712 грн.

Також, за період з 01.07.2014 року по 30.09.2014 року ТОВ "Електробудсервіс" задекларовано витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, на суму 4 125 793,00 грн.

Перевіркою повноти визначення витрат, що враховуються при обчислені об'єкта оподаткування, встановлено їх завищення за три квартали 2014 року на суму 663 561, 00 грн.

Зокрема, перевіркою встановлено, що між позивачем та ТОВ "ДІСЛАВ" було укладено договори:

1. від 30.06.2014 року № 146 про виконання робіт, де ТОВ "ДІСЛАВ" ( Виконавець) зобов'язується виконати геодезичні вимірювання траси струмопроводу, а ТОВ «ЕЛЕКТРОБУДСЕРВІС» (Замовник) зобов'язується прийняти і оплатити виконані роботи.

На підставі вищенаведеного договору № 146 ТОВ " ДІСЛАВ " виписало податкову накладну, яка підписана директором ТОВ " ДІСЛАВ " - Золотовим В.В. та скріплена печаткoю ТОВ " ДІСЛАВ ".

2. від 02.06.2014 року № 89 про надання послуг, де ТОВ "ДІСЛАВ" (Агент) власними силами чи/або із залученням третіх осіб зобов'язується за оплату виконати агентські послуги-дії з пошуку замовників (покупців) на продукцію (токопроводів) ТОВ «ЕЛЕКТРОБУДСЕРВІС» (Замовник).

Відповідно до умов договору Агент зобов'язаний:

· Вивчати територію з метою виявлення замовників на продукцію Замовника.

· Формувати інформаційний банк даних щодо наявних замовників на продукцію Замовника.

· Інформувати Замовника про необхідність проведення переговорів із замовниками.

· Організовувати зустрічі та переговори між представниками Замовника та замовниками (покупцями) продукції.

· Виконувати інші дії необхідні для виконання умов Договору.

На підставі вищенаведеного договору №89 ТОВ "ДІСЛАВ " виписало податкову накладну, яка підписана директором ТОВ " ДІСЛАВ " - Золотовим В.В. та скріплена печаткою ТОВ " ДІСЛАВ ".

Суми податку на додану вартість за зазначених податкових накладних включені до податкового кредиту ТОВ «Електробудсервіс» відповідного періоду, відображені в реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість.

Згідно звіту №1 від 30.09.2014 року Агентом були надані послуги з пошуку замовників (покупців) на продукцію замовника, а саме ВАТ «Полтавський ГЗК».

Обсяг підписаних договорів на реалізацію продукції Замовника на знайдених Агентом покупців становить 19 293 735, 74 грн. в т.ч. ПДВ.

Винагорода Агента в вересні 2014 року складає 5% від суми 15 925 460, 00 грн. та становить 796 273, 00 грн. в т.ч. ПДВ.

З вищенаведеного випливає, що взаємовідносини позивача з ВАТ «Полтавський ГЗК» відбулися, починаючи з 02.07.2014 року.

В той же час, як свідчать матеріали справи, акт здачі приймання робіт №ОУ-0000147, податкова накладна № 147 та звіт №1 про виконання зобов'язань між ТОВ «ДІСЛАВ» та позивачем були підписані 30.09.2014 року.

Окрім того, дослідивши акт здачі приймання робіт №ОУ-0000147, судом встановлено, що з наведеного акту не вбачається, які саме роботи було виконано, відсутній зміст та обсяг господарської операції, та яким саме чином зазначені в акті послуги використовувались позивачем у власній господарській діяльності.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б конкретизували зміст наданих ТОВ «ДІСЛАВ» для позивача послуг, їх обсяг та час отримання.

В самому акті вказано, що ТОВ «ДІСЛАВ» були надані послуги з пошуку замовників (покупців), проте, не визначено в чому саме полягають надані послуги та які дії вчинені ТОВ «ДІСЛАВ» з метою виконання своїх зобов'язань за договором від 02.06.2014 року № 89.

Також, в ході аналізу податкової звітності поданої ТОВ «ДІСЛАВ» до податкового органу та у зв'язку з неподанням балансу підприємства, судом встановлено відсутність будь-якої інформації про наявність складських приміщень, наявність власних або орендованих транспортних засобів необхідних для перевезення виробів для виконання робіт, а також устаткування, що необхідне для відповідної фінансово-господарської діяльності підприємства.

З наведеного вбачається відсутність у ТОВ «ДІСЛАВ» матеріальних та трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності.

Враховуючи викладене, суд зауважує, що первинні документи формувались лише з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення операцій та правомірного кредиту, наслідком чого є отримання необґрунтованої податкової вигоди у вигляді сум податкового кредиту з ПДВ, а тому наявні в матеріалах справи первинні документи, не беруться судом до уваги, як первинні документи, що підтверджують проведення господарських операцій між юридичними особами.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем необґрунтовано сформовано податковий кредит за вересень 2014 року за рахунок податкових накладних виписаних ТОВ «ДІСЛАВ» за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В той же час, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам необхідно з'ясувати, зокрема:

- Рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

- Установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. Зокрема, встановити статус постачальника товарів (послуг), придбання яких є підставою для формування податкового кредиту та/або сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

- Установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. В обов'язковому порядку необхідно дослідити наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Для з'ясування зазначених обставин суду необхідно перевірити доводи податкового органу, викладені в акті перевірки та інші докази.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність належним чином оформлених податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість та формування валових витрат.

Так, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Оскільки реальність вчинення господарських операцій ТОВ «ДІСЛАВ» з платниками податків відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, суд приходить до висновку, що у позивача не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Будь-які документи мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарських операцій.

Якщо ж фактичного здійснення господарських операцій не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів, що передбаченні чинним законодавством.

Відповідно до зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних, направлених контрагентами-постачальниками на адресу ТОВ «Діслав», судом встановлено придбання товарів широкого вжитку:

Відповідно до номенклатури реалізованих ТОВ "Діслав" на адресу Товариств покупців податкових накладних, судом встановлено надання наступних послуг:

Агентські послуги - дії з пошуку замовників (покупців) на продукцію Замовника, Ремонтно-будівельні роботи у приміщенні магазину, розташованого у будівлі за адресою: м.Київ, вул.Червоногвардійська, 1а, ТРЦ "Проспект", Екскаватор колісний ІСВ 3 сх (27.08.14-08.09.14), Автотовари - автолампа, хомути, ароматизатор повітря, домкрат, знак аварійної зупинки, клеми акумуляторні, набір "стандарт" запобіжників підвищеної надійності, пістолет пневматичний для підкачки шин, провода-прикурювачі, трос стрічковий, з металевими гачками, чохли, каркасна щітка, будівельно-монтажні роботи об"єкт "Санаторно-Курортний комплекс "Мрія" за адресою: м.Ялта, с.Оползнево, Передпроектні роботи для проектування мереж газопостачання та теплопостачання, Електромонтажні роботи, Композит ПУ, Добавка ПЗСГ, Обробка заготовки клеми КП, Комплектація системи гарантованого електроживлення, Обробка виливки чавунної АЗ-2, Кокс ливарний, Кабель, Лоток перфорований, Анкер, труби, бензин авіаційний, болти, фарба, лак, шурупи, електроди, втулки, муфти, кисень технічний, пропан-бутан, ізолятор, Трансформатор трифазовий, Феромарганець, Виготовлення сумісного санітарного паспорту на майданчик ТОВ "УКРТАУЕР", Крихта гумова, Чавун ливарний, Демонтаж каркасов, ремонтні роботи, Підрядні роботи, влаштування вентиляційного каналу, ремонт палат 6 поверху корпуса № 1, Швелер, арматура, щебінь, Будівельні та ремонтно-відновлювальні роботи, гравій, пісок, Камінь бутовий, Електромонтажні роботи, реконструкція кімнат та допоміжних приміщень, Капітальний ремонт котла ГИ-50-1 ст.6 етап 3.

В свою чергу, згідно зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних, судом виявлено невідповідність придбаного ТОВ "Діслав" товару з реалізованим в повному обсязі.

За сукупністю вищевикладеного вбачається, що матеріалами справи не підтверджується реальність проведення господарських операцій між ТОВ "Діслав" з контрагентами-покупцями.

Оскільки реальність вчинення господарських операцій між ТОВ "Діслав" з платниками податків відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, суд приходить до висновку, що у ТОВ "Електробудсервіс" не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем, необґрунтовано завищено витрати, що враховуються при визначені об'єкт оподаткування за 3 квартали 2014 року по взаємовідносинах з ТОВ «ДІСЛАВ».

Статтею 22 Податкового кодексу України визначено, що Об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Відповідно до ст. 188 Податкового кодексу України База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Наведені у сукупності обставини та досліджені судом документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що господарські операції позивача фактично не мали реального характеру, замовлення та виконання робіт оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

Під час розгляду справи, позивачем не доведено реальне виконання спірних господарських операцій, реальна мета укладення договорів, а наведений аналіз копій первинних документів, досліджених у судовому засіданні, не дозволяє зробити висновок про реальність оформлених, відповідно до наданих документів господарських відносин.

У зв'язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку про відсутність сукупності умов, обставин та підстав з якими Податковий кодекс України у взаємозв'язку з положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» пов'язують виникнення у позивача права на спірні суми податкового кредиту з ПДВ.

Враховуючи те, що судом не встановлено підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 18.05.2015 р. № , від 25.09.2015 р. № 0, відповідно, відсутні підстави для задоволення даних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Електробудсервіс» відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук