Справа № 359/5603/16-а
Суддя: Муранова-Лесів І. В.
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року о 09 годині 30 хвилин Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Шляхетко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 ОСОБА_2 патрульної поліції в м.Бориспіль Державного департаменту поліції ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 патрульної поліції в м.Борисполі Київської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про визнання протиправними дій та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

12.07.2016 позивач ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з даним адміністративним позовом, в якому просить суд: визнати незаконними дії інспектора патрульної поліції ОСОБА_3 щодо складання Постанови серії ПС3 №018707 від 14.06.2016 року про адміністративне правопорушення, про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за порушення ст.122 ч.1 КУпАП України, а також визнати протиправною та скасувати Постанову серії ПС3 №018707 від 14.06.2016 року про адміністративне правопорушення, провадження по справі закрити (а.с.1-3).

Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 14.06.2016 року близько 9 години 30 хвилин він рухався по вул.Київський шлях в м.Борисполі на своєму автомобілі ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_1, та біля відділення «ОСОБА_4 Аваль», побачив, як працівники патрульної служби на автомобілі ТОYОТА Prius, державний номер 0549, з проблисковими маячками синього кольору та сигналом його зупиняють. Він заїхав в «карман» біля відділення «ОСОБА_4 Аваль», щоб не заважати руху іншим транспортним засобам та при зупинці діяв в рамках Правил дорожнього руху України, а саме: відповідно до п 9.9, що вимагає від водія ввімкнення аварійної сигналізації уразі вимушеної зупинки. Позивач стверджує, що до його автомобіля підійшов працівник патрульної служби, не представившись, почав вимагати надати в руки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс, на що він неодноразово предявляв вищеперераховані документи, але в руки працівникам поліції документи не віддавав, що було ними сприйнято агресивно. На всі його вимоги пояснити причину зупинки працівники патрульної поліції, як пізніше зясувалось, ОСОБА_5 номерний знак 0018855 та ОСОБА_3 номерний знак 0018852 не реагували, вели себе неадекватно, пять разів підряд вимагали предявити посвідчення водія, наказали стояти і нікуди не їхати, чим було порушено ст. 313 ЦК України , а саме право позивача на свободу та вільне пересування, ст. 33 Конституції України, ст. 13 Загальної декларації прав людини, ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист праві основних свобод людини, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Позивач стверджує, що після словесної перепалки, яка продовжувалася більше години, інспектор Бабак М.Г. повідомив про те, що буде складати на нього постанову про адміністративне правопорушення, що позивач вчинив, відповідач не розяснив.

Позивач стверджує, що працівники патрульної служби не навели йому жодних доказів (фото - відео фіксації його правопорушення), на підставі яких можна було б встановити наявність адміністративного правопорушення та його вину у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, а також, що під час ознайомлення з документами інспектор поліції ОСОБА_3, посилаючись на необхідність перевірки автомобіля, почав переписувати його дані, відхиливши зауваження позивача про порушення його прав згідно Закону «Про захист персональних даних», а в подальшому виніс Постанову про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що, начебто, позивач, керуючи автомобілем, зробив зупинку у зоні дії знаку 3.34 «зупинка заборонена», чим порушив пункт 8.4. ПДР України, ще до того, як позивачу запропонували написати пояснення. Позивач вважає, що всі його дані для заповнення постанови були взяті шляхом введення його в оману, чим було порушено права позивача та допущено невідповідність адміністративного правопорушення, якого він не скоював, оскільки зупинка його транспортного засобу була ініційована саме інспектором патрульної поліції.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_3, будучи рядовим патрульної поліції м.Бориспіль, не мав повноважень на прийняття постанови про адміністративне правопорушення. Він також стверджує, що за змістом постанови про адміністративне правопорушення вбачається, що в ній, в порушення чинного законодавства України не зазначено, в чому полягає суть адміністративного правопорушення, а також не надано для ознайомлення доказів фіксації факту зупинки, та що незаконно прийнята постанова ОСОБА_3 не відповідає обставинам справи, вимогам закону та підлягає скасуванню. При розгляді справи не були враховані його пояснення, які йому було запропоновано написати після прийняття постанови.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини. Позивач також пояснив, що наданий працівником поліції відеозапис з нагрудних камер працівників поліції не містить початку, де його зупинили працівники поліції близько 9 години 30 хвилин, а починається з 10 години 15 хвилин, а також близько 15 хвилин в середні відеозапису. Він також стверджує, що зафіксовані на відеозаписах його пояснення про те, що він зупинився у звязку з тим, що в нього закипіла машина, він давав, пояснюючи працівникам поліції, що в нього крім того, що його зупинили працівники поліції були технічні причини зробити зупинку. На наданому ним фото зафіксовано стан радіатора, який був мокрий а також сліди тосолу, який витік. Він також звертає увагу, що пояснення по суті правопорушення йому було запропоновано надати після винесення відповідачем оскаржуваної постанови, а також, що відповідач не надав йому копію постанови, та що на вимогу працівника патрульної поліції від неодноразово предявляв свої документи. Він також вважає, що зупинка в «кармані» за відсутності дорожньої розмітки, яка забороняє зупинку, не є порушенням Правил дорожнього руху, оскільки він не створював перешкод для учасників дорожнього руху.

Відповідач інспектор роти №4 УПП м .Бориспіль ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, та надав пояснення, відповідно до яких повністю підтвердив надані суду письмові заперечення (а.с.24-27) та відповідно до ст.76 КАС України за його клопотанням підтвердив викладені ним фактичні обставини справи під час його допиту в якості свідка. Відповідач показав, що проїжджаючи на патрульному автомобілі із напарником, вони помітили, що біля банку «ОСОБА_4 Аваль» в зоні дії дорожнього знаку «3.34» «Зупинку заборонено», стоїть припаркований автомобіль позивача. Вони підійшли до автомобіля, щоб зясувати у водія причину зупинки, та включили нагрудні відеокамери. Водій пояснив, що зупинився через несправний двигун, що закипіла вода в радіаторі, проте ознак поломки не було, пар не йшов, аварійну світлову сигналізацію водій не увімкнув та не виставив знак аварійної зупинки, на що було звернуто увагу водія. Він пояснив, що водій порушив вимоги Правил дорожнього руху, вимоги дорожнього знаку п.3.34 розділу 33 Правил. Тривалий час водій відмовлявся надати посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс обовязкового страхування, та спочатку показав, не надавши можливості з ними ознайомитися. Після зясування особи водія, він повідомив що буде відбуватися розгляд справи про адміністративне правопорушення. Він розяснив позивачу його права на українській та на російській мові, та виніс постанову, яку надав позивачу для ознайомлення. Після цього водій ОСОБА_1 заявив, що хоче надати письмові пояснення, для чого йому був наданий бланк пояснення. Оскільки ОСОБА_1 відмовився поставити свій підпис на постанові про ознайомлення з правами та за отримання копії постанови, замість чого поставив хрестик та не хотів зазначити прізвище, він вважав, що водій відмовився від підпису, що було розяснено водію та зазначено в постанові. Він звертає увагу суду, що факт скоєння водієм зазначеного в постанові адміністративного правопорушення повністю підтверджується відеозаписом , який спростовує доводи позивача, якими він обґрунтовує свій позов.

За заявою відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції в м.Борисполі Київської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України було допущено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, представник якої в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з зазначених відповідачем підстав.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали адміністративної справи, переглянувши надані відповідачем відеозаписи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами ч.3 вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, з наданих сторонами письмових документів встановлено, що інспектором роти №4 ОСОБА_2 патрульної поліції в м.Бориспіль рядовим поліції ОСОБА_3 14 червня 2016 року щодо позивача ОСОБА_1 була винесена постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ПС3 №018707 за ч.1 ст.122 КУпАП (а.с.29).

Зі змісту постанови вбачається, що інспектор роти №4 ОСОБА_2 патрульної поліції в м.Бориспіль рядовий поліції ОСОБА_3, розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, встановив, що 14 червня 2016 року о 10 год.15хв. в м.Бориспіль, вул.Київський шлях,79, водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_2, здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» Розділу 33 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також наклав на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу 255 гривень (а.с.29).

Так, ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

В судовому засіданні були дослідженні письмові пояснення інспекторів патрульної поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 22.06.2016 року (а.с.30,31), а також письмові пояснення позивача ОСОБА_1 від 14.06.2016 року (а.с.32), а також відеозапис з нагрудних камер поліцейських ОСОБА_3 та ОСОБА_5, отриманих в ОСОБА_2 патрульної поліції м.Бориспіль та доданих до письмових заперечень відповідача (а.с.24-27, 33,54-58), а також фотодокументи, надані позивачем (а.с.41-48).

Так, на дослідженому відеозаписі, а також на фотодокументах, наданих позивачем зафіксовано, що позивач здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху «зупинку заборонено», в тому числі без дотримання вимог вимушеної зупинки, передбачених підпунктом «а» пункту 9.9 Правил дорожнього руху про те, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі вимушеної зупинки на дорозі, а також підпункту «а» пункту 9.11 Правил дорожнього руху, відповідно до якого, я кщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар ззаду на транспортному засобі, зазначеному в пункті 9.9 ("в", "г", "ґ") цих Правил.

Наведене, а також, пояснення водія ОСОБА_1, зафіксовані на відеозаписі о 10 годині 15 хвилин, під час початку його спілкування з працівниками поліції, спростовують твердження позивача про те, що він зупинився на вимогу працівників поліції.

Крім того встановлено, що позивач неодноразово стверджував під час спілкування з працівниками поліції, що зупинився саме у звязку з несправністю автомобіля, проте видимих несправностей не продемонстрував і наявність таких несправностей в судовому засіданні не довів, а після складання постанови про адміністративне правопорушення, вільно завів двигун власного автомобіля та поїхав.

При цьому суд враховує, що надане позивачем разом з іншими фотоматеріалами фото агрегатів транспортного засобу (а.с.48) не містить відомостей про те, де саме, коли, за яких обставин та якого саме автомобіля виконаний цей фотознімок, оскільки ані у відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції, ані на фотознімках наданих позивачем цей момент, коли водій міг виконати вищевказане фото, не зафіксований.

Суд також бере до уваги, що всупереч твердження позивача, що відсутність дорожньої розмітки в зоні дії дорожнього знаку «зупинку заборонено» дає йому право на зупинку в заїзному «кармані», не відповідають вимогам п.п.8.1,8.4 Правил дорожнього руху, відповідно до яких: регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками; дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Крім того, суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

Відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП) «Органи Національної, поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення- про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів», в тому числі порушення, передбачені частиною першою статті 122 КУпАП.

Відповідно до частини другої вказаної статті від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Встановлено, що відповідач є працівником ОСОБА_2 патрульної поліції в м.Борисполі Київської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та на момент складання оскаржуваної позивачем постанови серії ПС3 №018707 від 14.06.2016 року мав спеціальне звання рядового поліції, яке згідно вищенаведених вимог ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст.81 (Присвоєння первинних спеціальних звань) Закону України «Про Національну поліцію», за змістом ч.4 якої «громадянам, уперше прийнятим на службу в поліції, присвоюється звання рядового поліції, якщо відсутні визначені цим Законом підстави для присвоєння іншого спеціального звання», станом на 14 червня 2016 року мав право розглядати справи про адміністративні правопорушення, а саме про порушення правил дорожнього руху за ч.1 ст.122 КУпАП та накладати адміністративні стягнення, отже діяв у межах свої повноважень.

Крім того, суд приймає до уваги, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідачем дотримано вимог чинного законодавства, в тому числі частин 2 та 4 статті 258 КУпАП, за змістом якої протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

В тому числі відповідачем дотримано вимог ч.6 вказаної статті, відповідно до якої постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки з переглянутого в судовому засіданні відеозапису, на якому зафіксовано, як відбувався розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо позивача ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, встановлено, що відповідач інспектор патрульної поліції ОСОБА_3 надав позивачу постанову для ознайомлення, проте позивач відмовився її підписувати, а також відмовився поставити свій підпис за отримання копії постанови, про що було зроблено відповідний запис у тексті постанови (а.с.29) .

Суд прийшов також до переконання, що відповідачем в повній мірі дотримано вимог ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, оскільки перед складанням постанови про адміністративне правопорушення щодо позивача були заслухані пояснення водія, який надавав пояснення про вимушену зупинку, надав обєктивну оцінку поясненням водія та фактичним обставинам справи, здійснив відео фіксацію факту порушення правил дорожнього руху позивачем щодо порушення вимог дорожнього знаку - «зупинку заборонено» та п.3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху України, розяснив позивачу права, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, після чого виніс оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС3 №018707 від 14.06.2016 року, якою притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень, в межах санкції, передбаченої вказаною статтею (в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

При цьому суд також враховує, що свідок, на якого посилався в своїх поясненнях позивач ОСОБА_6 на переглянутому відеозаписі, а також письмово працівникам поліції не підтверджувала факт зупинки позивача працівниками поліції, а також факт вимушеної зупинки через несправність автомобіля позивача, та враховує, що письмові пояснення позивачем були надані з власної ініціативи вже після того, як була складена постанова, хоч на переглянутому відеозаписі зафіксовано, що перед складанням постанови, відповідач інспектор поліції ОСОБА_3 повідомив позивачу ОСОБА_1 про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, розяснив право давати пояснення, надав розяснення суті адміністративного правопорушення, вислухав пояснення водія ОСОБА_1, після чого повідомив про те, що буде винесена постанова.

Крім того, суттєвою, на думку суду, обставиною, яка спростовує доводи позивача, є те, що доводи про його зупинку на вимогу працівників поліції, позивач виклав лише ознайомившись з постановою про адміністративне правопорушення в складених ним письмових поясненнях, хоча до цього моменту стверджував протилежне.

Щодо тверджень позивача про порушення інспектором поліції прав позивача на свободу, вільне пересування та його прав на захист персональних даних, то вони не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, в тому числі з переглянутого відеозапису, тривалий розгляд справи про адміністративне правопорушення був викликаний діями позивача, який не бажав в порушення вимог п.2.4 Правил дорожнього руху виконувати законні вимоги працівників поліції надати документи для перевірки та не бажав підписувати постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, судом враховано що оскаржувана постанова за змістом відповідає вимогам ст.283КУпАП, в тому числі викладено суть вчиненого порушення, а саме порушення вимог дорожнього знаку, як зазначено в постанові; «здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» Розділу 33 ПДР України».

На думку суду, такий виклад обставин вчиненого водієм порушення правил дорожнього руху в повній мірі дає можливість встановити суть вчиненого порушення та правильність застосованого нормативного акта, який передбачає відповідальність за вчинене адміністративне правопорушення.

З урахуванням викладеного суд прийшов до переконання, що підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС3 №018707 від 14.06.2016 за ч.1 ст.122 КУпАП України, винесеної інспектором патрульної поліції ОСОБА_3 та визнання його дій незаконними, відсутні, в звязку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Визначений ст.289 КупАП строк звернення зі скаргою до суду позивачем порушений з поважних причин, оскільки відомості про отримання ним копії постанови, відсутні, доказів направлення постанови позивачу, відповідачем та третьою особою надано не було.

В силу ст.288 КУпАП позивач звільнений від справити судового збору.

На підставі викладеного, керуючись рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року №3-рп/2015 щодо неконституційності положення частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, та ст.ст. 2,4,9,11,71,86,99,128, 160,161,171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора роти №4 ОСОБА_2 патрульної поліції в м.Бориспіль Державного департаменту поліції ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 патрульної поліції в м.Борисполі Київської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про визнання протиправними дій та скасування постанови відмовити повністю.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її проголошення. Для осіб, які не були присутні при її оголошенні протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження і є остаточною, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку.

Суддя І.В. Муранова-Лесів