Справа № 806/1677/15
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Попова О.Г.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"22" вересня 2016 р. Справа № 806/1677/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Котік Т.С.

суддів: Жизневської А.В.

Моніча Б.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "02" червня 2015 р. у справі за позовом Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області до ОСОБА_4 про стягнення 20405,11 грн. ,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року Житомирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення податкового боргу.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 року позов задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 користь Державного бюджету України в особі Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області заборгованість у сумі 20405 (двадцять тисяч чотириста п"ять) грн. 11 (одинадцять) коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову в задоволення позову. В апеляційній скарзі апелянт зазначила, про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в порядку, визначеному п.2 ч.1 ст.197 КАС України, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що Житомирською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Житомирській області було проведено документальну невиїзну позапланову перевірку ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року. За результатами перевірки був складений акт №4375/17-2/НОМЕР_1 від 04.07.2014 року, на підставі якого прийняте податкове повідомлення-рішення від 18.08.2014 р. № на суму 20405,11 грн.

Житомирською ОДПІ з метою погашення податкового боргу на адресу відповідача було направлено податкову вимогу № 9600-25 від 11.02.2015 року на суму 20405,11 грн., що підтверджується корінцем податкової вимоги (а.с.10). Проте вказана податкова вимога залишилась без виконання.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що заявлену до стягнення суму заборгованості відповідач у встановлені законодавством строки до бюджету не сплатив, наявність у нього вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступні обставини.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено обов'язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Пунктами 95.1 - 95.3 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно з п. 87.11 ст. 87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Так, у зв'язку з несплатою ОСОБА_4, у встановлені строки, податкових зобов'язань, Житомирською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № від 18.08.2014 року, а згодом надіслано ще й податкову вимогу №9600/25 від 11.02.2015 року. Таким чином, відповідач має податкову заборгованість до бюджету на суму 20450,11 грн., яка виникла через несплату узгоджених зобов'язань.

Доказів на підтвердження того, що на час ухвалення судового рішення, податкове повідомлення-рішення та податкова вимога скасовані не надано та не встановлено судом, а тому судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення суми податкового боргу.

Твердження апелянта, що податкове повідомлення-рішення винесено щодо фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця, а позов заявлено як до підприємця, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними. Відповідно до ст. 50 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб'єкти владних повноважень. Відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до вказаної статті громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень в інших випадках, встановлених законом.

В свою чергу, Податковим кодексом України визначено порядок звернення контролюючого органу про стягнення заборгованості, зокрема п. 87.11 ст. 87 ПК України визначає, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Отже, фізична особа чи фізична особа-підприємець може відповідати за адміністративним позовом за виконання будь-яких взятих на себе зобов'язань, у тому числі податкових, усім своїм майном, включаючи особисті грошові заощадження.

Також, є безпідставними твердження апелянта, що судове рішення було ухвалене з порушенням норм процесуального права так, оскільки її не було належним чином повідомлено про проведення судового розгляду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції на адресу відповідача (АДРЕСА_1, 10003) було надіслано лист з ухвалою про відкриття провадження, проте вказаний конверт повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками" за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Таким чином, відповідно до статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повернення поштового відправлення з незалежних від суду причин, вважається, що таке відправлення вручено належним чином.

Та обставина, що фактичним місцем проживання відповідачки є АДРЕСА_2, підтверджується змістом апеляційної скарги та заявами апелянта до суду апеляційної інстанції, а також повідомленнями про вручення поштових відправлень апеляційним судом та отримання їх адресатом за вказаною адресою.

Також, є безпідставними доводи апелянта про те, що судове рішення є незаконним, оскільки вона не отримувала податкову вимогу.

Пунктами 95.1 - 95.3 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що податкова вимога від 11.02.2015 №9600-25 направлялася на адресу ОСОБА_4 рекомендованим листом 13.02.2015.

Як і судова повістка повернулася до податкового органу з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 198 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "02" червня 2015 р. без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її постановлення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

Б.С. Моніч

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Житомирська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Житомирській області м-н Перемоги,2,м.Житомир,10014

3- відповідачу ОСОБА_4 АДРЕСА_3,10003

- ,