Справа № 815/4354/16
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2016-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4354/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Глуханчука О.В.,

секретар судового засідання Мураховська А.І.

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю)

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до виробничо-комерційної фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю Юна-Сервіс про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до виробничо-комерційної фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю Юна-Сервіс про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році у розмірі 135 485, 46 грн. та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 8 399, 76 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що перевіркою Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік встановлено, що виробничо-комерційна фірма у вигляді ТОВ Юна-Сервіс не забезпечила виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 6 робочих місць. За зазначене правопорушення до відповідача було застосовано адміністративно-господарську санкцію у розмірі 135 485, 46 грн. Проте, всупереч ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України», відповідач самостійно у строк до 15 квітня 2016 року адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів не сплатив, у звязку з чим йому було нараховано пеню у розмірі 8 399, 76 грн. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню становить 143 885, 22 грн.

Посилаючись на те, що несплата штрафних санкцій до Фонду соціального захисту інвалідів завдає істотної шкоди інтересам держави, оскільки підриває правову та економічну основу соціального захисту населення, позивач звернувся до суду за даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав заперечення відповідно до яких зазначив, що у позивача відсутні підстави для застосування та стягнення з виробничо-комерційної фірми у вигляді ТОВ Юна-Сервіс адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році. На підтвердження своїх заперечень відповідач зазначив, що ВКФ у вигляді ТОВ Юна-Сервіс створені місця для працевлаштування інвалідів, про що щомісячно інформувався міський центр зайнятості, однак особи, яким призначено інвалідність для працевлаштування на підприємство не направлялись.

Таким чином, відповідач вважає, що ним виконано усі вимоги законодавства щодо створення робочих місць для інвалідів та їх працевлаштування, отже підстави для задоволення позову відсутні.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступні обставини та факти.

26 лютого 2016 року виробничо-комерційною фірмою у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю Юна-Сервіс подано до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік. Відповідно до вказаного звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві відповідача у 2015 році складала 351 особу, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів - 14 робочих місць, з яких кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність 8 осіб (а.с. 7).

На підставі звіту ВКВ ТОВ Юна-Сервіс про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік, Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів було складено розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2015 звітний рік, в якому зазначено, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів на підприємстві у 2015 році складає 14 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність 8 осіб, отже робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами 6.

Отже, позивачем встановлено, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році ВКВ ТОВ Юна-Сервіс не виконала (а.с. 9).

З огляду на зазначене, до відповідача застосовані адміністративно-господарські санкції у розмірі 135 485, 46 грн., а за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій нараховано пеню у розмірі 8 399, 76 грн.

Враховуючи несплату відповідачем вказаних санкцій, позивач звернувся до суду з позовом про їх стягнення в судовому порядку.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Судом встановлено, що на ВКВ ТОВ Юна-Сервіс норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році становив 14 місць (4% від 351 (середньооблікова кількість штатних працівників у 2015 році).

На підставі наявного в матеріалах справи списку працюючих інвалідів за 2015 рік, судом встановлено, що на підприємстві відповідача протягом звітного періоду працювало 16 працівників, яким встановлено інвалідність (а.с. 8).

Згідно з пп. 3.2.5 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України 28.09.2005 року №286, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Відповідно до п. 3.4 Інструкції щодо заповнення форми N 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02 ), та кількості інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображаються в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми число 5 і більше, то воно округлюється в бік збільшення).

Згідно списку працюючих на ВКВ ТОВ Юна-Сервіс осіб, яким встановлено інвалідність, 16 осіб, яким призначено інвалідність загалом пропрацювали на підприємстві у 2015 році 92 місяці. Отже, середньооблікова кількість штатних працівників за 2015 рік, яким встановлена інвалідність дорівнює 8 осіб (92/12=7, 666=8).

Таким чином, відповідно до чинного законодавства норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році відповідачем не виконано.

У відповідності з чч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

За таких обставин, відповідачу нараховані адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році у розмірі 135 485, 46 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 8 399, 76 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обовязковим платежем), обовязкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, частиною 3 статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Отже, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється або шляхом безпосереднього звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії), а обов'язок підприємства по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для їх працевлаштування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11, від 16 квітня 2013 року у справі №21-81а13.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач щомісячно звітував Одеському міському центру зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів по формі 3-ПН. Вказані звіти надані відповідачем до суду з відмітками Одеського міського центру зайнятості про їх отримання.

Тобто, ВКВ ТОВ Юна-Сервіс виділено робочі місця для працевлаштування інвалідів. Позивач інвалідів для працевлаштування не направляв. Доказів того, що підприємство відмовляло у працевлаштуванні інвалідів за направленням центру зайнятості позивач - субєкт владних повноважень до суду не надав.

Відповідно до ст. 19 конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладено, враховуючи, що відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність безпосереднього звернення до підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З наведених підстав, враховуючи, що незайнятість необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році виникла не з вини відповідача, підстави для стягнення з ВКВ ТОВ Юна-Сервіс адміністративно-господарських санкцій та пені відсутні. Отже, у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 23, 69, 71, 86, 158-163, 254 КАС України, Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року № 875-XII, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до виробничо-комерційної фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю Юна-Сервіс про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано у строк, встановлений статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано судом 23 вересня 2016 року.

Суддя О.В. Глуханчук

У задоволенні адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до виробничо-комерційної фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю Юна-Сервіс про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовити у повному обсязі.

23 вересня 2016 року.