Справа № 805/86/13-а
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року м. Київ К/800/33614/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Островича С.Е.

Усенко Є.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Крусеш»

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16.04.2013

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.05.2013

у справі № 805/86/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крусеш»

до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Донецької області Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Крусеш» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Крусеш») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Краматорську Донецької області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач 1, ДПІ у м. Краматорську Донецької області ДПС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16.04.2013, яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.05.2013, у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Крусеш» з питання підтвердження фінансово-господарських відносин з платником податків ТОВ «Донстройтранс» за період з 01.07.2009 по 31.07.2012, за результатами якої було складено акт № 2407/22-1-23178143 від 07.12.2012.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем вимог: п. 5.1., п.п. 5.2.1 п. 5.2., п.п. 5.3.1 п. 5.3, п.п. 5.3.9 п.п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», результаті чого занижено податок на прибуток всього на суму 238381,00 грн.; п.п. 7.4.1 п.п.7.4.4 п. 7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість всього на суму 190066,00 грн.

При цьому, податковий орган виходив з того, що відповідно до даних «Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України», згідно з наказом ДПА України № 266 від 18.04.2008 «Про організацію взаємодії державної податкової служби» при опрацюванні розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів встановлена розбіжність між сумами податкового кредиту та податкового зобов'язання, а саме за грудень 2009 року на суму 20524,80 грн., за липень 2010 року на суму 113757,93 грн. Крім того, відповідно до листа від 06.08.2012 № 8900/7/22-213-3, який надійшов до ДПІ у Київському районі м. Донецька Донецької області ДПС за постановою старшого слідчого з ОВС управління розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління ДПС України підполковника податкової міліції Мойсеєнко В.В. від 12.04.2012 порушено кримінальну справу №69-150 за фактами вчинення групою осіб злочинів у сфері господарської діяльності. Відповідно до інформації, яка міститься в матеріалах кримінальної справи, для функціонування злочинної схеми ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 створили суб'єкти підприємницької діяльності до числа, яких належить ТОВ «Донстройтранс». Згідно з базою даних «Best Zvit» вся податкова звітність ТОВ «Донстройтранс», яка була надана до ДПІ у Київському районі м. Донецька Донецької області ДПС за період, що перевірявся, була підписана директором підприємства ОСОБА_11 Проте, за даними кримінальної справи ОСОБА_11 податкову звітність не підписував та до ДПІ у Київському районі м. Донецька Донецької області ДПС не надавав.

Таким чином, в ході проведення перевірки було встановлено, що відповідальна особа за ведення та здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Донстройтранс» ОСОБА_11, реєстрацією вказаного підприємства не займався, особисто роботу підприємства не організовував, не здійснював домовленості з контрагентами, не наймав робітників для виконання будівельних робіт та не виплачував їм заробітної плати. Засновниками та службовими особами ТОВ «Донстройтранс» вважаються фізичні особи, які жодного відношення до фінансово-господарської діяльності зазначеного підприємства не мали.

На думку податкового органу, операції по взаємовідносинах між ТОВ «Донстройтранс» та його контрагентами не мали реального характеру, у зв'язку з чим включення ТОВ «Крусеш» до валових витрат сум по господарських операціях, призвело до завищення скоригованих валових витрат всього на суму 953521,00 грн., в результаті чого занижено податок на прибуток всього на суму 238381,00 грн. Крім того, в ході перевірки встановлено завищення позивачем податкового кредиту по контрагенту ТОВ «Донстройтранс» всього на суму 190066,00 грн., в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість всього на суму 190066,00 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 24.12.2012: №/29038, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 297976,25 грн., з яких за основним платежем 238381,00 грн. та за штрафними санкціями (фінансовими) санкціями (штрафами) 59595,25 грн.; №/29036, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 237582,50 грн., з яких за основним платежем 190066,00 грн. та за штрафними санкціями (фінансовими) санкціями (штрафами) 47516,50 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996 ХІV).

Відповідно до статті 1 цього Закону бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (пункт 1 статті 8 Закону № 996 ХІV).

У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 Закону № 996 ХІV).

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, господарська операція являє собою дію або подію, яка веде до змін у фінансовому стані підприємства.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на час спірних відносин; далі - Закон № 334/94-ВР) визначено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3- 5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування даних податкового обліку платника податків.

При цьому, сама по собі наявність або відсутність окремих документів не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції та відмови у формуванні податкового кредиту та валових витрат, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю.

В той же час, наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування валових витрат та податкового кредиту за відсутності факту придбання товару (послуг).

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття своїх рішень.

Разом з тим відповідно до статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судами встановлено, що ОСОБА_11 - директор ТОВ «Донстройтранс» заперечує свою участь у створенні та діяльності цього підприємства, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів.

В силу чинного законодавства обов'язок підтвердити правомірність податкового кредиту та валових витрат первинними документами покладений на платника - покупця, позаяк саме він є суб'єктом, що обчислює кінцеву суму податків, яка підлягає перерахуванню до бюджету. При цьому документи, які обґрунтовують витрати та податковий кредит, повинні відображати достовірну інформацію.

У даному разі подані позивачем первинні документи не засвідчують реальності господарських операцій та не містять достовірних відомостей.

Платником не подано доказів про перевірку ділової репутації контрагента, не наведено фактів про обставини укладення та виконання договору на перевезення автомобільним транспортом.

Підписуючи договір та одержуючи від названого постачальника податкові накладні та інші первинні документи, позивач знав, що на підставі цих документів ним будуть формуватися дані податкового обліку, а тому повинен був пересвідчитися у тому, що ці документи підписані уповноваженими особами та містять достовірні відомості.

Отже, податковим органом у процесі перевірки встановлені обставини, які у сукупності свідчать про наявність у первинних документах недостовірних відомостей про учасника поставок, фактичну неможливість виконання цих поставок саме задекларованим контрагентом, спрямованості дій платника на отримання необґрунтованої податкової вигоди у вигляді зменшення бази оподаткування та, як результат, зменшення суми податків, що належать сплаті. Фактично суди визнали доведеним той факт, що позивачем було створено штучну видимість здійснення господарських операцій з названим контрагентом шляхом формального складення первинних документів, які не супроводжувалися дійсним рухом активу у процесі виконання операцій саме з цим контрагентом.

У зв'язку з цим суди дійшли цілком обґрунтованого висновку про те, що платникові має бути відмовлено в одержанні валових витрат та податкового кредиту, на яку він претендує, та погодилися із правомірністю оспорюваних нарахувань.

З урахуванням наведених правових норм та наданих письмових документів, суд дійшов висновку про те, що висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Закону України «Про податок на додану вартість» та інших нормативно-правових актів є обґрунтованим та такими, що не спростовуються фактичними обставинами справи, у зв'язку з чим прийняті податковим органом спірні податкові повідомлення - рішенням скасуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судом першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Крусеш» відхилити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16.04.2013 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.05.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)Є.А. Усенко