Справа № 304/1524/15-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 р. Справа № 876/6442/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 04 серпня 2016 року у справі №304/1524/15-а за позовом ОСОБА_2 до Сімерківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання незаконним і скасування розпорядження сільського голови та визнання незаконною бездіяльності,-

В С Т А Н О В И В:

30.11.2015р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Сімерківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області просив, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 10.02.2016р. визнати незаконним та скасувати Розпорядження Сімерківського сільського голови №24-од від 02.10.2015р., визнати незаконною бездіяльність Сімерківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, яка виразилась в неналежному розгляді та вирішенні звернення ОСОБА_2 про вирішення земельного питання, тобто погодження проекту землеустрою земельної ділянки.

Постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 04.08.2016р. у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить визнати незаконною та скасувати постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 04.08.2016р. та прийняти нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що голова сільської ради вправі видавати лише ті розпорядження, на видачу яких наділений повноваженнями. Земельна комісія, яка розглядала спір, могла бути створена виключно сесією сільської ради, лише сесія сільської ради могла визначити її склад та голову. Таким чином Розпорядження №24-од від 02.10.2015р. є незаконним, оскільки прийнято за межами компетенції та повноважень сільського голови. Оскільки в подальшому Акт обстеження від 05.10.2015р. №76/02-25 складено незаконною комісією, вважає такий акт незаконним. Порушене земельне питання розглянуто не виконавчим комітетом, навіть не спеціально утвореною місцевою радою комісією, а комісією створеною сільським головою, а тому висновок суду першої інстанції вважає передчасним та необґрунтованим.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, відповідач повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення представника позивача в судовому засіданні, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що Наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 24.06.2015р. №325-с/г ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства (код цільового призначення згідно класифікації видів цільового призначення земель 01.03), розташованої за межами населеного пункту території Сімерківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області (а.с.52).

Згідно п. 3.3. вказаного Наказу при погодженні проекту землеустрою керівнику відділу Держземагенства у Перечинському районі Закарпатської області врахувати позицію органу місцевого самоврядування щодо можливості передачі земельної ділянки у власність.

Розробивши проект землеустрою ОСОБА_2 звернувся на початку жовтня 2015 року із заявою до Сімерківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області.

Як встановлено з матеріалів справи, у зв'язку з розглядом проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на предмет можливості такої передачі ОСОБА_2, Розпорядженням т.з.п Сімерківського сільського голови від 02.10.2015р. №24-од утворено комісію для обстеження земельної ділянки на місці (а.с.8).

Актом обстеження земельної ділянки від 05.10.2015р. встановлено, що відповідно до виготовленого проекту землеустрою входять земельні ділянки, які використовуються жителями села давно. Рішенням сесії 1997 року ці земельні ділянки передано в користуванні. Беручи до уваги, що жителі села використовують ділянки за призначенням і не відмовляються від них, комісія не дає згоди на погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 (а.с.5), про що складено письмову відповідь за № 75/02025 від 06 жовтня 2015 року (а. с. 4).

Вважаючи, що а Розпорядження Сімерківського сільського голови №24-од від 02.10.2015р. є протиправним та підлягає скасуванню, а відповідачем належним чином не розглянуто та не вирішено звернення щодо розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, тобто не погоджено проект землеустрою земельної ділянки, ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до вимог ч.1 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивача повинен бути погоджений відділом Держемагенства у Перечинському районі Закарпатської області, а позиція органу місцевого самоврядування щодо можливості передачі земельної ділянки у власність підлягає лише врахуванню. Розгляд та вирішення Сімерківською сільською радою Перечинського району Закарпатської області звернення позивача відбулося у строк та спосіб, передбачений Конституцією України, Земельним Кодексом України та ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

З такими висновками суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997р. №280/97-ВР, в редакції на час винесення оскаржуваного Розпорядження, (далі - Закон №280/97-ВР) сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Відповідно до ч.4 ст.42 Закону №280/97-ВР сільський, селищний, міський голова, зокрема: 2) організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; 14) представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства; 18) забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань; 20) видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Таким чином, тимчасово здійснюючою повноваження Сімерківського сільського голови ОСОБА_4, на виконання покладених на неї як сільського голову обов'язків, в межах наданих повноважень щодо організації роботу відповідної ради та забезпечення додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян, утворено комісію для обстеження земельної ділянки на місці в складі тимчасово здійснюючого повноваження сільського голови, землевпорядника та депутата сільської ради, якою проведено огляд земельної ділянки на яку за замовленням позивача розроблено проект землеустрою щодо відведення та не надано згоди на передачу такої у власність у зв'язку з тим, що в даному контурі, вже прийнято раніше рішення 7 сесією 22-го скликання Сімерківської сільської ради Перечинського району відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», щодо надання земельних ділянок у власність іншим особам, що відповідно до п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України є підставою для виготовлення та видачу цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку. Жителі села використовують ділянки за призначенням і не відмовляються від них.

Водночас, відповідно до пп. «а» та «б» ч.1 ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Частино. 1 ст.122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч1 ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Відповідно до ч.2 ст.83 ЗК України у комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Частиною 1 ст.116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч.8 ст.118 ЗК України).

Згідно з ч.6 ст.186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Пунктом 3.1 Порядку взаємодії між територіальними органами Держгеокадастру/Держземагенства під час реалізації повноважень з передачі земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на без конкурентних засадах) для всіх потреб, затвердженого Наказом Держгеокадастру від 04.06.2015р. №95, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому ст.186-1 Кодексу, із врахуванням позиції відповідних органів місцевого самоврядування.

Аналізуючи законодавчі положення, які регулюють спірні правовідносини та матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивача повинен бути погоджений відділом Держемагенства у Перечинському районі Закарпатської області, а позиція органу місцевого самоврядування щодо можливості передачі земельної ділянки у власність підлягає лише врахуванню.

Водночас, на етапі розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розташованої за межами населеного пункту на предмет погодження, позиція органу місцевого самоврядування має лише рекомендаційний характер та не є питанням, яке підлягає вирішенню виключно на пленарному засіданні сільської ради (ч.1 ст.26 Закон №280/97-ВР).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розпорядження т.з.п. Сімерківського сільського голови від 02 жовтня 2015 року № 24-од видане в межах повноважень, визначених Конституцією України та Законом України «Про місцеве самоврядування», та є правомірним.

Окрім того, щодо покликання апелянта на порушення відповідачем Закону України «Про звернення громадян», суд апеляційної інстанції вважає таке необґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996р. №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Статтею 20 вказаного Закону встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

З матеріалів справи вбачається, що звернення ОСОБА_2 розглянуто тимчасово здійснюючим повноваження Сімерківського сільського голови як головною посадовою особою територіальної громади села, та направлено позивачу письмове повідомлення про результати розгляду заяви (лист від 06.10.2015р. №75/02-25, який, як зазначено позивачем в позовній заяві та апеляційній скарзі, отримано ним 27.10.2015р.) з дотриманням строків, передбачених ст.20 Закону України «Про звернення громадян».

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що розгляд та вирішення Сімерківською сільською радою Перечинського району Закарпатської області звернення позивача відбулося у строк та спосіб, передбачений Конституцією України, Земельним Кодексом України та ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Перечинського районного суду Закарпатської області від 04 серпня 2016 року у справі №304/1524/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді: М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Ухвали складено 28.09.2016р.