Справа № 813/1509/16
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року № 876/4480/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.,

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У травні 2016 року позивач ФОП ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 21.04.2016 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів у розмірі 145077 грн. (в тому числі за основним платежем 96718 грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями 48359 грн.).

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.06.2016 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № від 21.04.2016 року.

З цією постановою суду не погодився відповідач і оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано висновків Акту податкової перевірки №149/13-09-17-02/ від 12.04.2016 року про порушення позивачем вимог податкового законодавства і зайвого віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту за отримані ТМЦ (запчастини) від ТзОВ «Сантехресурс» за липень 2014 року та від ТзОВ «Успіх-ЮА» за серпень, вересень, листопад 2014 року в загальній сумі 96718 грн.. Покликається апелянт на те, що в низці випадків при оформленні поставки ТМЦ у позивача відсутні товарно-транспортні накладні. Судом не досліджено обставин відсутності документального підтвердження фізичного перебування ФОП ОСОБА_2 у місці укладення договору поставки № 60 від 30.07.2014 р. (м. Київ), зокрема документів, які підтверджують відрядження для підписання договору; наявності транспортних засобів у ТзОВ «Сантехресурс» та ТзОВ «Успіх-ЮА». Щодо підприємств-контрагентів позивача, то відповідачем отримано Акти перевірок (акти неможливості проведення зустрічних звірок), якими встановлено відсутність даних підприємств за місцезнаходженням, відсутність виробничо-технічних можливостей для ведення господарської діяльності.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.06.2016 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа підприємець з 13.09.2002 року. Відповідно до свідоцтва від 01.04.2011 року є платником податку на додану вартість. Видами діяльності підприємця є ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового значення, установлення та монтаж машин і устаткування, роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, вантажний автомобільний транспорт.

Відповідачем Дрогобицькою ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, обчислення та сплати єдиного внеску загальнобов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року. За результатами перевірки складено Акт №149/13-09-17-02/ від 12.04.2016 року (а.с. 10-37).

У висновках Акта перевірки від 12.04.2016 року зазначено про порушення позивачем п.198.1, п. 198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК України - в результаті чого занижено податок на додану вартість за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року на 96718 грн., в тому числі: за липень 2014 року - 24978,48 грн., серпень 2014 року - 18779,65 грн., вересень 2014 року - 17310,69 грн., листопад 2014 року - 35649,70 грн..

На підставі Акта перевірки від 12.04.2016 року Дрогобицькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.04.2016 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 96718,00,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 48359,00 грн. (а.с. 38).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду.

Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.1 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України).

Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України).

У випадку якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п. 198.5 ст. 198 ПК України).

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства. Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ "Сантехресурс" (Постачальник) та ФОП ОСОБА_2 (Замовник) уклали договір поставки від 30.05.2014 року № 91, відповідно до якого Постачальник зобов'язується поставити товар згідно заявки-замовлення Замовника, а Замовник - прийняти і оплатити товар, згідно отриманих накладних від Постачальника, які є невід'ємною частиною Договору (а.с. 39).

Згідно з умовами даного договору, поставка товару за домовленістю Сторін здійснюється на умовах СРТ - м. Дрогобич, згідно міжнародних правил "Інкотермс-2010". За домовленістю Сторін поставка товару може здійснюватись автомобільним транспортом Постачальника.

На виконання умов даного договору Постачальник передав у власність Замовнику товарно-матеріальні цінності відповідно до видаткових накладних № 410 від 01.07.2014 року, № 411 від 14.07.2014 року, № 412 від 23.07.2014 року, № 413 від 29.07.2014 року (а.с. 40, 42, 44, 46).

ТОВ "Сантехресурс", у свою чергу, виписало позивачу податкові накладні: № 410 від 01.07.2014 року, № 411 від 14.07.2014 року, № 412 від 23.07.2014 року, № 413 від 29.07.2014 року, що відображено в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних (41, 43, 45, 47).

За отримані від ТОВ "Сантехресурс" товарно-матеріальні цінності позивач розрахувався, що підтверджується банківською випискою про рух коштів по рахунку (а.с. 48). Суми ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ "Сантехресурс" відображено у податковій звітності ФОП ОСОБА_2, про що свідчить копія додатку № 5 до податкової декларації з ПДВ.

Крім того, ТОВ "Успіх ЮА" (Постачальник) та ФОП ОСОБА_2 (Замовник) уклали договір поставки від 30.07.2014 року № 60, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується поставити товар згідно заявки-замовлення Замовника, а Замовник - прийняти і оплатити товар, згідно отриманих накладних від Постачальника, які є невід'ємною частиною Договору (а.с. 49).

Відповідно до умов даного договору, поставка товару за домовленістю Сторін здійснюється на умовах СРТ - м. Дрогобич, згідно міжнародних правил "Інкотермс-2010". За домовленістю Сторін поставка товару може здійснюватись автомобільним транспортом Постачальника.

На виконання умов даного договору Постачальник передав у власність Замовнику товарно-матеріальні цінності відповідно до видаткових накладних № 251 від 04.08.2014 року, № 252 від 11.08.2014 року, № 253 від 18.08.2014 року, № 254 від 25.08.2014 року, № 612 від 02.09.2014 року, № 613 від 10.09.2014 року, № 614 від 19.09.2014 року, № 583 від 03.11.2014 року, № 584 від 06.11.2014 року, № 586 від 13.11.2014 року, № 587 від 18.11.2014 року, № 589 від 25.11.2014 року (а.с. 50, 52, 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 68, 70, 72).

ТОВ "Успіх ЮА", у свою чергу, виписало позивачу податкові накладні: № 251 від 04.08.2014 року, № 252 від 11.08.2014 року, № 253 від 18.08.2014 року, № 254 від 25.08.2014 року, № 612 від 02.09.2014 року, № 613 від 10.09.2014 року, № 614 від 19.09.2014 року, № 583 від 03.11.2014 року, № 584 від 06.11.2014 року, № 586 від 13.11.2014 року, № 587 від 18.11.2014 року, № 589 від 25.11.2014 року, що відображено в реєстрі виданих та отриманих податкових накладних (а.с. 51, 53, 55, 57, 59, 61, 63, 65, 67, 69, 71, 73).

За отримані від ТОВ "Успіх ЮА" товарно-матеріальні цінності позивач розрахувався, що підтверджується банківськими виписками про рух коштів по рахунку (а. с. 74-78). Суми ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ "Успіх ЮА" відображено у податковій звітності ФОП ОСОБА_2.

Судом першої інстанції вірно враховано, що підставою для формування податкового кредиту ФОП ОСОБА_2 за липень, серпень, вересень, листопад 2014 року були податкові накладні встановленої форми та змісту, виписані ТОВ "Сантересурс" та ТОВ "Успіх ЮА" за наслідками операцій з поставки ТМЦ. Зауваження щодо оформлення первинних документів у відповідача відсутні. Виконання договірних зобов'язань підтверджується належно оформленими первинними документами, які відображають зміст господарських операцій та їх вартісні показники. Отже, реальність господарських операцій позивача по придбанню ТМЦ підтверджується долученими до матеріалів справи письмовими доказами та не викликає сумнівів.

Відповідно до ст. 71 ч.2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції враховує, що право на податковий кредит у платників ПДВ не пов'язано із фактами сплати до бюджету податків контрагентами за господарськими договорами, а пов'язано лише із фактичною сплатою вартості товарів (робіт, послуг) та із наявністю відповідних первинних документів і податкових накладних. Визначальним є реальність існування господарських операцій та факт сплати податку в ціні придбаних товарів (послуг) їх постачальникам. Такий платник податків не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання обов'язків по сплаті податків іншими платниками податків, якщо це прямо не встановлено законом.

Щодо твердження апелянта про порушення податкового законодавства позивачем через відсутність можливості проведення зустрічної перевірки з ТОВ "Сантехресурс", а також відсутність відповідей на запит відповідача щодо проведення зустрічної звірки з ТОВ "Успіх-ЮА", суд зазначає наступне.

Згідно з ст. ст. 46-49 Податкового кодексу України, ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Якщо контрагент позивача в подальшому не дотримувався у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них. Зазначені обставини не є підставою для нарахування позивачу додаткових платежів у разі якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо віднесення сплачених сум до податкового кредиту і має всі необхідні для цього документальні підтвердження.

Закон не ставить у залежність право платника податку на бюджетне відшкодування від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати податку до бюджету як його контрагентами, так і іншими учасниками (контрагентами) по всьому ланцюгу товарообігу. Чинне законодавство не передбачає за покупцем обов'язку сплачувати ПДВ повторно, якщо такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, оскільки ПДВ, який включено до ціни товару, є податковим зобов'язання продавця товару і саме продавець несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету. Невиконання чи неналежне виконання контрагентом покупця свого обов'язку, а також наявність інших обставин, що можуть свідчити про недобросовісне ведення господарської діяльності таким контрагентом, не може створювати наслідки для самого покупця.

При цьому, слід зазначити, що відсутність у позивача ТТН не може бути підставою для висновків про нереальність розглядуваних господарських взаємовідносин, оскільки відповідно до умов розглядуваних договорів поставка товару здійснювалась автомобільним транспортом Постачальника.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, постанова суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено 26.09.2016 року.