Справа № 2а/0270/3485/12
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року м. Київ К/800/2813/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Кочан В.М., Пасічник С.С.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27.09.2012р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2012р. у справі за його позовом до Державної судової адміністрації України, територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточнених позовних вимог) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання здійснити перерахунок та стягнення на його користь недоплачену за період з 01.06.2005р. по 31.12.2005р. заробітну плату та грошове утримання судді, з врахуванням його підвищення та індексації.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.09.2012р. позовні вимоги в частині перерахунку та стягнення щомісячного грошового утримання судді залишено без розгляду на підставі статті 99 КАС України у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.09.2012р., яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2012р., в задоволенні позовних вимог відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач з 1991 по 2010 роки працював на посаді судді.

Постановою Верховної Ради України №2766-VI від 02.12.2010р. позивач звільнений з посади судді Шаргородського районного суду Вінницької області у зв'язку із виходом у відставку.

Вважаючи, що при виплаті йому в період з червня 2005 року по грудень 2005 року заробітної плати та грошового утримання відповідачами не враховувались вимоги частини 2 статті 44 Закону України «Про статус суддів» щодо встановлення розмірів посадових окладів суддів у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідні асигнування не були передбачені у Державному бюджеті України на 2005 рік, а тому збільшення розмірів окладів суддів до закінчення бюджетного року було неможливим.

Крім того, суди виходили з того, що з боку відповідачів відсутня протиправна бездіяльність, оскільки у спірний період встановлення розмірів посадових окладів було віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України.

З висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується, а мотиви і доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують з наступних підстав.

Так, частиною другою статті 44 Закону України «Про статус суддів» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

30.06.2005р. Кабінет Міністрів України в межах своїх повноважень прийняв постанову № 513 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України» та постанову № 514 «Про оплату праці Голови, першого заступника Голови та заступника Голови Верховного Суду України», якими з 01.06.2005р. підвищив посадовий оклад, зокрема, Голові Верховного Суду України до 15 розмірів мінімальної заробітної плати.

Водночас, Кабінет Міністрів України не привів посадові оклади інших суддів у відповідність з вимогами статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням підвищених посадових окладів Голови Конституційного Суду України та Голови Верховного Суду України.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865 «Про оплату праці суддів» затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів, які розраховано виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати, а також розміри надбавок до посадових окладів суддів за кваліфікаційні класи.

При цьому Кабінет Міністрів не усунув порушення вимог частини 2 статті 44 Закону України «Про статус суддів» і не привів оклади суддів усіх судів України до встановленого цією нормою співвідношення, одночасно з окладами Голови Верховного Суду України та Голови Конституційного Суду України, оскільки надав постанові «Про оплату праці суддів» від 03.09.2005р. № 865 чинності не з 01.06.2005р., а з 01.01.2006р. (пункт 5 Постанови).

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16.05.2007р. у справі за позовом ОСОБА_2 до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, пункт 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці суддів» від 03.09.2005р. № 865 визнано незаконним. Цією ж постановою суду допущено поворот виконання постанови Кабінету Міністрів України, визнано, що вона підлягає застосуванню одночасно з постановами Кабінету Міністрів України від 30.06.2005р. № 513 і № 514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 01.06.2005р.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865» від 31.12.2005р. № 1310 пункт 5 постанови №865 був викладений у такій редакції: «ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності Указів Президента України від 10.07.1995р. № 584, від 19.09.1996р. № 856, від 05.03.2002р. № 220, від 25.11.2002р. № 1061, статей 3 та 4 Указу Президента України від 11.12.2002р. № 1150, абзацу першого статті 1 Указу Президента України від 23.02.2002р. № 173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів».

Зазначеними Указами встановлювались додаткові заходи соціального захисту суддів, в т.ч. різного роду надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи тощо, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Зазначені Укази Президента України втратили чинність з 01.01.2006р.

Таким чином, Кабінет Міністрів України з 01.06.2005р. Голові та заступникам Голови Верховного Суду України, а з 01.01.2006р. усім іншим суддям судів загальної юрисдикції не просто підвищив посадові оклади, а змінив систему і порядок оплати праці суддів, передбачивши у пункті 3 постанови №865, що у разі зменшення розміру заробітної плати окремих працівників у зв'язку з набранням чинності цієї постанови відповідним працівникам здійснюється виплата різниці між діючим на момент прийняття постанови та новим розміром заробітної плати.

Такі положення нормативно-правових актів вказують на те, що нові посадові оклади суддям могли бути застосовані лише після втрати чинності зазначеними Указами Президента в частині оплати праці суддів, а не одночасно з ними.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27.09.2012р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2012р. у даній справі без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Головуючий: О.П. Стародуб

Судді: В.М. Кочан

С.С. Пасічник