Справа № 202/1919/16-а
Суддя: Волошин Є. В.
Дата ухвалення: 2016-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/1919/16-а
Провадження № 2-а/202/71/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2016 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

представник позивача ОСОБА_1

представника відповідача Алькова Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, третя особа: Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Головного Управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, третя особа: Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Головного Управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову зазначила, що з 2007 року отримує пенсію. Відповідно до листа управління пенсійного фонду України в Індустріальному районні м.Дніпропетровська від 13 серпня 2014 року вбачається, що пенсію було призначено як непрацюючому пенсіонеру ІІІ групи інвалідності у розмірах пенсії за віком. При відпрацюванні списків працюючих пенсійну справу приведено у відповідність до норм чинного законодавства. Перерахунок проведено у квітні 2014 року та нарахована переплата пенсії у розмірі 69900,39 грн. за період з 02 квітня 2007 року по 31 березня 2014 року. Утримання розпочато з квітня 2014 року по 20% від нарахованої пенсії. Підставою переплати зазначено той факт, що ОСОБА_3 приховала, що вона є приватним підприємцем з 22 липня 2002 року, що було з'ясовано під час відпрацювання списків працюючих пенсіонерів. Разом з тим, позивач з 10 квітня 2006 року знялась з обліку платників податків у зв'язку з ліквідацією, що підтверджується відповідою довідкою від 13 серпня 2006 року №15034/9/290. У зв'язку з тим, що позивач з 10 квітня 2006 року знята з податкового обліку, вважає, що вона не була працюючим пенсіонером. На підставі викладеного просила суд визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська щодо утримання 20% призначеної ОСОБА_3 пенсії. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська припинити дії щодо відрахування із призначеної ОСОБА_3 пенсії 20% як працюючому пенсіонеру та нарахувати та виплатити ОСОБА_3 безпідставно утримані грошові кошти в розмірі 20% призначеної пенсії, починаючи з квітня 2014 року і до моменту припинення таких відрахувань.

Ухвалою суду від 26 квітня 2016 року в порядку правонаступництва Пенсійний фонд України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська був замінений на Лівобережне об'єднане управління пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що під час призначення у 2007 році позивачу пенсії як непрацюючому пенсіонеру, остання скрила той факт, що є приватним підприємцем. Також зазначив, що зняття позивача з податкового обліку не позбавило останнього статусу приватного підприємця. Перерахунок пенсії проведено у квітні 2014 року та нарахована переплата пенсії у розмірі 69900,39 грн. за період з 02 квітня 2007 року по 31 березня 2014 року. Утримання розпочато з квітня 2014 року по 20% від нарахованої пенсії. Також зазначив, що позивачем порушений строк звернення до адміністративного суду.

Представник Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного Управління ДФС у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську з 02 квітня 2007 року та отримує пенсію по ІІІ групі інвалідності від загального захворювання відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Пенсію було призначено як непрацюючому пенсіонеру ІІІ групи інвалідності в розмірах пенсії за віком.

З метою визначення прав пенсіонерів на одержання пенсій, доплат, надбавок, підвищень, що призначаються виключно непрацюючим пенсіонерам, органи пенсійного фонду України проводять уточнення відомостей про роботу одержувачів пенсій шляхом порівняння даних в централізованій базі даних одержувачів пенсії та системі персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб та державного реєстру обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Під час здійснення вищезазначеної перевірки працюючих пенсіонерів відповідачем було встановлено, що ОСОБА_3 має статус приватного підприємця з 22 липня 2002 року.

Розпорядженням відділу з призначення пенсій управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районні м.Дніпропетровська від 22 березня 2014 року з ОСОБА_3 на підставі ст.50 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розпочате утримання по 20% від щомісячного розміру пенсії. Утримання розпочате з квітня 2014 року.

Своїм листом відповідачем було поінформовано ОСОБА_3 про те, що її пенсійну справу приведено до норм діючого законодавства. Перерахунок проведено у квітні 2014 року та нарахована переплата у розмірі 69900,39 грн. за період з 02 квітня 2007 року по 31 березня 2014 року.

Не погодившись з вищезазначеним розпорядженням від 22 березня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом про скасування вказаного розпорядження.

Відповідно до ч.2 ст.33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон № 1058) за наявності у непрацюючих інвалідів II і III груп - у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу за їх вибором пенсія по інвалідності призначається в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Згідно наявної і матеріалах справи заяви ОСОБА_3 від 13 квітня 2007 року пенсія їй нараховувалась та виплачувалась відповідно до ч.2 ст.33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, ОСОБА_3 у заяві самостійно вказала, що вона не працює, та зобов`язався повідомити органи Пенсійного фонду про обставини, що можуть вплинути на її пенсійне забезпечення.

Відповідачем після отримання повідомлення від ОПФУ виявлено факт подання недостовірних даних про працевлаштування пенсіонера ОСОБА_3, а саме, факт реєстрації її як суб`єкта підприємницької діяльності.

Частиною 1 статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

Відповідно статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Вищенаведена норма права кореспондує також з приписами частини 1 статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою, зокрема, встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями визначено постановою правління Пенсійного фонду України «Про Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення» від 21.03.2003 р. № 6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.05.2003 р. № 374/7695 (далі по тексту - Порядок № 6-4).

Так, відповідно п.3 Порядку № 6-4, повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім'ї тощо.

Суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку, стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Підставою для прийняття спірного рішення стало допущене ОСОБА_3 зловживання своїм правом на отримання пенсійних виплат, яке полягало в неповідомленні органам Пенсійного фонду про обставини, які впливають на призначення їй пенсії, а саме, про реєстрацію позивача як суб`єкта підприємницької діяльності.

Як встановлено частиною 3 статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

На момент надання Лівобережною міжрайонною ДПІ ОСОБА_3 довідки від 13 липня 2006 року про зняття з обліку платника податків правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією суб'єктів підприємницької діяльності та її скасуванням, регулювались Законом України «Про підприємництво».

Відповідно до ст.11 Закону України «Про підприємництво» діяльність підприємця припиняється: з власної ініціативи підприємця; на підставі рішення суду або арбітражного суду у випадках, передбачених законодавством України; у разі закінчення строку дії ліцензії або її анулювання; на інших підставах, передбачених законодавчими актами України.

Положеннями абз. 1 ч.18 ст.8 Закону України «Про підприємництво» визначено, що скасування державної реєстрації здійснюється за заявою власника (власників) або уповноважених ним (ними) органів чи за особистою заявою підприємця-громадянина, а також на підставі рішення суду (арбітражного суду) в разі: визнання недійсними або такими, що суперечать законодавству, установчих документів; здійснення діяльності, що суперечить установчим документам та законодавству України; несвоєчасного повідомлення суб'єктом підприємницької діяльності про зміну його назви, організаційної форми, форми власності та місцезнаходження; визнання суб'єкта підприємницької діяльності банкрутом (у випадках, передбачених законодавством); неподання протягом року до органів державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності згідно з законодавством.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що отримання ОСОБА_3 довідки у Лівобережної міжрайонної ДПІ від 13 липня 2006 року про зняття позивача з обліку як платника податків саме по собі не є достатньою підставою для скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи без подання підприємцем відповідної заяви до органу державної реєстрації, оскільки підставою для скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи, у відповідності до ст.8 Закону України «Про підприємництво», є саме особиста заява підприємця.

Неподання позивачем заяви до органу державної реєстрації, на думку суду, свідчить про недотримання ОСОБА_3 запровадженої державою реєстраційної дисципліни припинення підприємницької діяльності.

З огляду на положення ч.3 ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», суд зазначає, що особа, державна реєстрація якої не скасована в установленому законом порядку, вважається суб'єктом підприємницької діяльності.

В судовому засіданні сторонами не оспорювався той факт, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 за її рішенням здійснена у березні 2014 року.

Таким чином, ОСОБА_3 з 22 липня 2002 року по березень 2014 року мала статус фізичної особи-підприємця, про який при зверненні із заявою про призначення пенсії не повідомила УПФУ в Індустріальному районі м.Дніпропетровська.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм доход у грошовій або іншій формі.

Пунктом «б» частини 1 статті 3 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що в Україні до зайнятого населення належать, зокрема, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України «Про особисте селянське господарство».

Таким чином, ОСОБА_3 станом на час звернення до УПФУ в Індустріальному районні м.Дніпропетровська із заявою про призначення їй пенсії по інвалідності була зайнятою особою у розумінні положень Закону України «Про зайнятість населення», а відтак, не мала права на нарахування та виплату підвищення до пенсії, передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 28.03.2009 р. та призначення їй пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.33 Закону № 1058.

Неповідомлення ОСОБА_3 Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районні м.Дніпропетровська про факт реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності призвело до необґрунтованої виплати позивачеві коштів у сумі 69900,39 грн., що, у відповідності до ч.1 ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є підставою для прийняття відповідачем рішення про повернення суми переплати шляхом відрахування її з пенсії ОСОБА_3

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно прийнято розпорядження від 22 березня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 надміру сплачених сум пенсії.

Твердження представника відповідача про порушення ОСОБА_3 строку звернення до адміністративного суду є таким, що не відповідає об ставникам справи.

Відповідно ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднання управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Головного Управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську, третя особа: Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Головного Управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Повний текст постанови буде виготовлено до 27 вересня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення. Якщо постанову було проголошено у відсутності особи, яка бере участь у справі, то строк подання заяви про апеляційне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії постанови.

Суддя Волошин Є.В.