Справа № 384/360/16-а
Суддя: Цоток В. В.
Дата ухвалення: 2016-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 384/360/16-а
Номер провадження по справі 2-а/387/10/16
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

23 вересня 2016 року смт Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області в складі :

головуючого судді Цоток В.В.

при секретарі Придатченко О.О.

з участю представників позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до Вільшанської селищної ради Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування рішення cуб'єкта владних повноважень, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Вільшанської селищної ради Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень . Адміністративний позов обґрунтований наступними обставинами : ОСОБА_3 є власником житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані в смт. Вільшанка Вільшанського району Кіровоградської області, по вулиці Комсомольська,46. Його земельна ділянка межує із спірною земельною ділянкою, яка є комунальною власністю . 06.11.2015 року ОСОБА_3 звернувся до Вільшанської селищної ради із заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства площею 2, 0 га та ведення садівництва площею 0,12 га. Рішенням Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області № 19 від 24.12.2015 року ОСОБА_3 відмовлено у наданні зазначеного вище дозволу в зв'язку з тим, що вказана земельна ділянка надана під громадське пасовище. На запит про отримання публічної інформації позивач 15.06.2016 року отримав рішення Вільшанської селищної ради Вільшанського району Кіровоградської області № 442 від 09.10.2015 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки в постійне користування", згідно якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності категорії земель сільськогосподарського призначення територіальній громаді Вільшанської селищної ради у постійне користування без права зміни її цільового призначення, загальною площею 37,4280 га ( кадастровий номер :02:000:9052 ) для сінокосіння та випасання худоби. Вказане право зареєстроване 27.11.2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Вільшанського РУЮ Кіровоградської області за № 12312232 . Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки всупереч вимог ст. 22,34 ЗК України відповідачем було неправомірно визначено суб'єкта землевикористання. Крім того селищною радою було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не відповідає вимогам закону, оскільки всупереч вимог ст. 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із сусідніми землевласниками не проводилося. Оспорюване рішення порушує права ОСОБА_3, як суміжного землекористувача, що й спонукало його звернутися до суду з відповідним позовом .

Із змісту адміністративного позову вбачається, що позивач оспорює не рішення Вільшанської селищної ради № 19 від 24.12.2015 року про відмову ОСОБА_4 у наданні йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства , а рішення № 442 від 09.10.2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки в постійне користування територіальній громаді. Тобто фактично оспорює вже існуюче право територіальної громади на постійне користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно ч.2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно - правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 ЗК установлено, що субєктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування на землі комунальної власності.

За змістом статей 2 та 5 ЗК селищна рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним субєктом земельних відносин.

У відносинах, які склалися між сторонами, відповідач як власник землі вільний у виборі субєкта щодо надання йому права власності на земельну ділянку в порядку, встановленому законом, при цьому він не здійснював владних управлінських функцій.

Отже позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами КАС.

Відповідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином, суд вважає, що у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи користування (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 04 листопада 2015 року, 9 лютого 2016 року та 26 квітня 2016 року (справи №№ 21-3296а15, 21-5465а15 та 21-6579а15 відповідно).

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Представники позивача заперечували проти закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, мотивуючи тим, що даний спір має розглядатися саме в порядку адміністративного судочинства .

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання повторно не забезпечив без поважних на те причин.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до Вільшанської селищної ради Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування рішення cуб'єкта владних повноважень- закрити .

Роз'яснити стороні позивача право звернутися із вказаною вимогою в порядку цивільного судочинства .

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку в 5-денний строк з дня отримання її копії , шляхом подачі апеляційної скарги. до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції.

Суддя Добровеличківського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_5