Справа № 802/885/13-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 вересня 2016 р. Справа № 802/885/13-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Зюбанова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Крижопільської міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

в с т а н о в и в :

У березні 2013 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Крижопільської міжрайонної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив про безпідставність висновків контролюючого органу про порушення ним положень статей 187, 198 Податкового кодексу України. При цьому, на думку позивача, податковий орган протиправно не взяв до уваги факт здійснення господарської операції між ним та контрагентом - Товариством з обмеженою відповідальністю "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК", оскільки взаємовідносини з указаним контрагентом повністю підтверджені усіма необхідними та належно оформленими первинними документами, є реальними і укладені в межах господарської діяльності позивача. За таких обставин, позивач вважає, що правомірно включив до податкового кредиту за липень 2011 року суми податку на додану вартість сплачені при придбанні бітуму та щебеню у ТОВ "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК", відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 13.03.2013 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.05.2013 року, адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.07.2016 року постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 13.03.2013 року та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.05.2013 року - скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 11.08.2016 року адміністративну справу прийнято до провадження судді та призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні вимоги позивача заперечив з мотивів, викладених у наявних в матеріалах справи письмових запереченнях, в яких, зокрема, зазначено про безтоварність операцій позивача з ТОВ "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК", а відтак про завищення податкового кредиту у липні 2011 року. В задоволенні адміністративний позову представник відповідача просив суд відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд установив наступні фактичні обставини.

ФОП ОСОБА_1 є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом № 52582722 (а. с. 10).

Відповідно до наказу Крижопільської МДПІ № 562 від 17.10.2012 року та направлень № 670, 671, 672 від 29.10.2012 року посадові особи Крижопільської МДПІ провели планову виїзну документальну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_3 за період 01.01.2011 року по 31.12.2011 року.

За результатами перевірки складено Акт № 1846/1701/НОМЕР_1, яким зафіксовано заниження позивачем задекларованих податкових зобов'язань з ПДВ у сумі 661 грн. за січень 2011 року, за рахунок невключення до складу податкових зобов'язань кошти в сумі 3968,36 грн. та, крім того, завищення податкового кредиту у липні 2011 року на загальну суму 54166,57 грн. за рахунок включення до податкового кредиту сум ПДВ за безтоварною операцією з придбання бітуму та щебеню на загальну суму 325000 грн. від ТОВ "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК".

На підставі вказаного Акту перевірки, Крижопільська МДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № від 03.12.2012 року, яким ФОП ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання з ПДВ у сумі 54828 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 13707 грн.

Позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, оскаржив його в адміністративному порядку до Державної податкової служби у Вінницькій області.

Рішенням про результати розгляду первинної скарги Державна податкова служба Вінницькій області скасувала податкове повідомлення-рішення Крижопільської МДПІ від 03.12.2012 року № в частині застосованих штрафних санкцій в сумі 164,25 грн., в інші частині податкове повідомлення-рішення залишила без змін.

За наслідками розгляду скарги відповідач направив на адресу позивача податкове повідомлення-рішення № від 13.02.2013 року, яким визначено податкове зобов'язання з ПДВ у сумі 54828 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 13542,75 грн.

Не погодившись з указаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку рішенню відповідача, суд виходить із приписів частини 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Визначаючись щодо оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд досліджує висновки відповідача, зазначені в акті перевірки, на підставі яких прийнято вказане рішення.

Щодо висновку відповідача про порушення п. 187.1 ст. 187 ПК України внаслідок заниження ФОП ОСОБА_1 задекларованих податкових зобов'язань з ПДВ у сумі 661 грн. за січень 2011 року за рахунок невключення до складу податкових зобов'язань коштів у сумі 3 968, 36 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Як установив суд, 18.08.2010 року ФОП ОСОБА_1 та товариство з обмеженою відповідальністю "Подільські цукроварні" (надалі - ТОВ "Подільські цукроварні") уклали договір № 358 про надання послуг перевезенню цукросировини (а. с 11-12). 30.09.2010 року позивач виписав податкову накладну № 4 від на загальну суму 5000 грн. наданих послуг, в тому числі ПДВ - 833,33 грн. (а. с. 15)

Відповідно до податкової декларації з ПДВ за вересень 2010 року (а. с. 26) та додатку 5 розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (а. с. 28) позивач задекларував податкові зобов'язання в сумі 670545 грн., в тому числі від TOB "Подільські цукроварні" як оплата послуг у сумі 5000 грн. ( ПДВ - 833,33 грн.).

Згідно з актами здачі-приймання № ЦЗ-0000658 (а. с. 13) та № ЦЗ-0000657 (а. с. 14) від 24.11.2010 року позивач надав послуги з перевезення на загальну суму 88194,85 грн., в т.ч. ПДВ 14699,14 грн., та виписав податкову накладну № 14 від 24.11.2010 року на загальну суму 88 194,85 грн. наданих послуг, в тому числі ПДВ - 14699,14 грн.

Відповідно до податкової декларації з ПДВ за листопад 2010 року (а. с. 29) та додатку 5 розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (а. с. 31) позивач задекларував податкові зобов'язання в сумі 204007 грн., в тому числі від TOB "Подільські цукроварні" у сумі 88194, 85 грн. (ПДВ - 14699,14 грн).

Отже, загальна сума податкових зобов'язань згідно наданих послуг з перевезення становить 93194,85 грн.

Крім того, згідно з зазначеного договору позивач придбавав у TOB "Подільські цукроварні" дизельне пальне на загальну суму 35526 49 грн. (підтверджується видатковою та податковою накладними). Відповідно до виписки по особовому рахунку позивача за 2010 рік TOB "Подільські цукроварні" перерахувало кошти за надані послуги в сумі 53 700 грн., іншу частину в сумі 3968,36 грн. - в січні місяці 2011 року (а. с. 18-23).

Отже, первинним документом, який підтверджує дебіторську заборгованість, є акт звірки з боржником, але ні в якому разі не дані попередньої перевірки. Таким чином, ФОП ОСОБА_3 задекларував свої податкові зобов'язання з ПДВ у звітному податковому періоді, у якому отримав доходи за надані послуги.

Вказані обставини повністю підтверджуються первинними бухгалтерськими документами, які перевірялись податковим органом під час проведення перевірки. Проте, податковий орган порушуючи норми податкового законодавства, зокрема ст. 187 ПК України, повторно оподаткував отримані кошти в сумі 3 968,36 грн., в т.ч. ПДВ у сумі 661 грн., які задекларовані та сплачені позивачем протягом 2010 року.

Такого ж висновку дійшли суди першої та апеляційної інстанцій під час першого розгляду цієї адміністративної справи. В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.07.2016 року про помилковість таких висновків не висловлено.

Щодо висновку відповідача про завищення позивачем податкового кредиту у липні 2011 року на суму ПДВ 54166,67 грн. за рахунок включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість за безтоварною операцією з придбання бітуму та щебеню на загальну суму 325000 грн. від TOB "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК" суд зазначає таке.

20 липня 2011 року між TOB "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК" та ФОП ОСОБА_3 укладено договір про поставку товару № 20/7-1. Згідно з додатком № 1 до вказаного договору постачальник зобов'язаний поставити бітум та щебінь на загальну суму 325000 грн. (а. с. 33).

За наслідками вказаної угоди постачальник - TOB "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК" виписав видаткову та податкову накладні, на підставі яких позивач включив дану суму до податкового кредиту. А саме, TOB "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК" виписало податкову накладну на адресу ФОП ОСОБА_1 №82 від 20.07.2011 року, видаткову накладну №62 від 20.07.2011 року, на номенклатуру бітум 40 т, щебінь 200 т, на суму 325000,00 грн., у т.ч. ПДВ 54166,67 грн.

Згідно товарно-транспортної накладної №572731 від 20.07.2011 року, автопідприємством ОСОБА_4 було здійснено перевезення бітума кількістю 40 т, вантажовідправник TOB "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК", вантажоодержувач ФОП ОСОБА_1 (водій ОСОБА_5, машина КАМАЗ 5320).

Відповідно до рахунку-фактури № 83 від 20.07.2011 року позивач перерахував кошти TOB "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК" в сумі 325000 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку (а. с. 35).

Проте, відповідач під час проведення перевірки зробив висновок, що вказана операція відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України є безтоварною та має ознаки недійсності, а тому не створює юридичних наслідків, посилаючись на Акт документальної перевірки ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ТОВ "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК" від 28.21.2011 року № 3516/23-100/37279625.

Суд не погоджується з вказаними висновками відповідача, з огляду на те, що факт здійснення господарських операцій між ТОВ "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК" та позивачем підтверджується наявними в матеріалах справи первинними бухгалтерськими документами, а саме: податковими і видатковими накладними, рахунком-фактури, банківськими виписками, що підтверджує реальність змін майнового стану позивача.

Суд зауважує, що у Акті документальної перевірки ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ТОВ "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК" від 28.21.2011 року № 3516/23-100/37279625, на який у ході перевірки позивача посилається відповідач, вказано, що на підставі договору про поставку товару №20/7-1 від 20.07.2011 року та наданих до перевірки документів встановлено, що ТОВ "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК" виписано на адресу ФОП ОСОБА_1 три податкові накладні, а саме № 98 від 25.08.2011 року на суму 505000,00 грн., №99 від 26.08.2011 року на суму 545000,00 грн., №82 від 20.07.2011 року на суму 325000,00 грн. на перевезення бітуму та щебеню, в той час як відповідачем зроблено висновок про безтоварність лише одної операції з перелічених, яка відбулась 20.07.2011 року (податкова накладна №82 на суму 325000,00 грн.) (а.с. 91).

Крім того, відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину.

Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину, під якою розуміється те, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність тих чи інших дій в акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначений перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок (ст. 228 ЦК України): правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами; правочини щодо відчуження викраденого майна; правочин, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Відповідач не зазначив у акті перевірки та не надав суду доказів, які б з огляду на наведені вище положення ЦК України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України свідчили про нікчемність правочинів, укладених позивачем з контрагентом. Також укладені правочини не визнавались недійсними у судовому порядку.

Спрямованість спірного правочину на реальне настання правових наслідків підтверджується додатковою угодою, договором поставки, видатковими та податковими накладними, банківськими виписками про перерахунок коштів.

Крім того, якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Така позиція суду узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Отже, несплата одним з постачальників товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання податкових зобов'язань, порушення ним вимог податкового законодавства та правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та заявлення бюджетного відшкодування.

Платник податку на додану вартість (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Таким чином, платник податків, який придбав товар в особи, що порушує вимоги податкового законодавства, не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію та не знав про певні порушення правил ведення господарської діяльності та оподаткування своїм контрагентом.

Крім того суд зазначає, згідно пояснень позивача, поставлений ТОВ "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК" позивачу товар, використаний для капітального ремонту дорожнього покриття по вул. Леніна селища Піщанка, Піщанського району, Вінницької області згідно укладеного Договору №43Д/11 про закупівлю робіт за державні кошти (а.с. 38).

Стосовно аргументів відповідача щодо не взяття судом до уваги відомостей щодо порушених кримінальних справ стосовно директора ТОВ "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК" за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України, за фактом створення фіктивного підприємства, що ставить під сумнів реальність господарських операцій, у тому числі з позивачем, суд зазначає наступне.

Згідно вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.07.2014 року всі події по придбанню товарів та здійсненню діяльності фіктивного підприємства ТОВ "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК" здійснювались у 2012 році, в той час, як господарська операція між ТОВ "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК" та ФОП ОСОБА_1 про поставку товару на підставі договору №20/7-1 відбувалась у 2011 році. Щодо господарської діяльності ТОВ "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК" у 2011 році, у вказаному вироку суду висновки відсутні.

Таким чином, обставини встановлені у вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 04.07.2014 року не свідчать про фіктивність господарської операції між ТОВ "УНІВЕРСАЛ-АГРО НК" та позивачем про поставку товару на підставі договору №20/7-1, що відбувалась 20.07.2011 року. А тому, дані заперечення відповідача судом до уваги не беруться.

Щодо правових підстав формування податкового кредиту суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 14.1.181, п. 14.1.18 Податкового кодексу України (далі ПКУ) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу; бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно з пп. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту на підставі ч.1 ст.198.2 ст. 198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулась раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Позивач використав право на віднесення сум з податку на додану вартість до податкового кредиту за наслідками здійснення операції, передбаченої зазначеними нормами законодавства, а саме з придбання товарів за умовами договору купівлі-продажу.

Згідно з положеннями п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

В процесі розгляду справи суд установив, що в межах спірних відносин товар позивачем отриманий та оплачений, за фактом отримання податкових накладних сформований податковий кредит. Отже, посилання відповідача в акті перевірки на протиправність віднесення позивачем сум податку на додану вартість до суми податкового кредиту не знаходить свого підтвердження. З огляду на зазначене підстави для визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість відсутні. Безпідставність збільшення грошових зобов'язань доводить також безпідставність застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів правомірність оскаржуваного рішення, відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Окрім того, з урахуванням положень частини 1 статті 94 КАС України, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 683,70 грн., сплачений за подання цього адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

в с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Крижопільської міжрайонної державної податкової інспекції Державної податкової служби у Вінницькій області № від 13 лютого 2013 року.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, податковий номер НОМЕР_1) сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 683,70 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Могилів-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (вул. В. Стуса, 54/7-а, м. Могилів-Подільський, Вінницька область).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович