Справа № 817/3413/15
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало А.Б.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
ПОСТАНОВА

іменем України

"20" вересня 2016 р. Справа № 817/3413/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3, Міністерства юстиції України на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "12" травня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Зі змісту заявленого позову, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.02.2016, позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ Міністра юстиції України №3727/к від 04.11.2015; визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №806/04/к від 04.11.2015; поновити його посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з 04.11.2015 (у цій частині встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у 10-денний термін з дня прийняття рішення суду про поновлення на посаді); стягнути з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на його користь заборгованість коштів, що підлягали виплаті при звільненні; стягнути з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на його користь, заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 04.11.2015 по день винесення рішення, звернувши рішення суду в частині стягнення за один місяць до негайного виконання; стягнути з Міністерства юстиції моральну шкоду в розмірі 50 000грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.05.2016 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №3727/к від 04.11.2015.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №806/04/к від 04.11.2015.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області з 04 листопада 2015 року.

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 04 листопада 2015 року по день винесення рішення у розмірі 32521,24 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міністерство юстиції України звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу на постанову суду, в якій просить скасувати судове рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідачів доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та заперечив проти доводів апеляційної скарги позивача.

Представники позивача в засіданні суду заперечили проти доводів апеляційної скарги відповідача та підтримали апеляційну скаргу позивача.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

ОСОБА_3 на підставі наказу Міністра юстиції України № 104/К з 06.02.2007 обіймав посаду начальнику Головного управління юстиції у Рівненській області.

08.02.2015 позивача було попереджено про наступне звільнення його з посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у разі відмови обійняти посаду начальника Острозького районного управління юстиції у Рівненській області.

16.04.2015 згідно наказу Міністра юстиції України №1141/к, враховуючи впровадження нової структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 06.02.2015 позивача, начальника Головного управління юстиції у Рівненській області - звільнено з роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці в порядку визначеному п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Підставою для прийняття даного наказу слугувало попередження від 08.02.2015 та рекомендації Кадрової комісії Міністерства юстиції України.

Водночас постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.06.2015 у справі №817/461/15 наказ Міністерства юстиції України №1141/к від 16.04.2015 визнано протиправним та скасовано. Позивача поновлено на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області.

04.11.2015 наказом Міністра юстиції України №3726/к виданим на виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 11.06.2015 позивача поновлено на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області.

Однак, наказом від 04.11.2015 №3727/к про звільнення ОСОБА_3, останнього повторно звільнено з займаної посади. Звільнення відбулось знову ж таки за умови впровадження нової структурної та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 06.02.2015.

Підставою винесення такого наказу стали: попередження від 08.02.2015 з відмовою від пропозицій та пропозиція посад від 27.07.2015 №14-32/1891/1 з відмовою від пропозицій від 31.08.2015.

Крім того, як встановлено судом, на виконання наказів Міністерства юстиції України від 04.11.2015 №3726/к про поновлення на роботі ОСОБА_3 та №3727/к про звільнення ОСОБА_3, начальником Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_4 було винесено відповідні накази №805/04/к від 04.11.2015 про оголошення наказу Міністерства юстиції України №3726/к та № 806/04/к від 04.11.2015 про оголошення наказу Міністерства юстиції України №3727/к.

Зі змістом вказаних наказів позивача було ознайомлено в приміщенні Головного територіального управління юстиції у Рівненській 09.11.2015.

Позивач не погодившись із наказами про його повторне звільнення, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд виходить з такого.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно п.15 ч.1 ст.3 КАС України - публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п.1,2 ч.2 ст.17 КАС України).

Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, Законом України «Про державну службу» та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом України «Про державну службу». Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Підстави для припинення державної служби визначені ст. 83 Закону України «Про державну службу». Припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення визначені ст. 87 вказаного Закону.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону України "Про державну службу" - процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

В свою чергу, згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Стаття 42 КЗпП передбачає, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не виконано передбачені статтею 49-2 КЗпП вимоги та не запропоновано позивачу вакантні посади для працевлаштування на день звільнення.

Матеріалами справи стверджується, що вакантні посади позивачу пропонувались ще 08.02.2016 та 27.07.2016 - коли позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Аналізуючи наведене законодавство, нормативні акти, які врегульовують спірні правовідносини, та враховуючи ту обставину, що відповідачем не було виконано свій обов'язок згідно ч.3 ст.49-2 КЗпП України та не запропоновано позивачу всі вакантні посади в Управлінні на день звільнення - суд приходить до висновку, що позовна вимога в частині визнання протиправним спірного наказу про звільнення №3727/к від 04.1.2015 підлягає задоволенню.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при звільненні без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з пунктом 1 наказу Міністерства юстиції України від 30 січня 2015 року №115/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України30 січня 2015 року №100/26545 перейменовано головні управління юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі на головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

З огляду на викладене позивач підлягає поновленню на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області з 04 листопада 2015 року, з урахуванням пункту 1 наказу Міністерства юстиції України від 30 січня 2015 року №115/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за №100/26545.

Крім того задоволенню підлягає вимога позивача про скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області №806/04/к від 04.11.2015 яким було оголошено наказ Міністерства юстиції України №3727/к про звільнення ОСОБА_3

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині поновлення на посаді - вимоги що стосуються стягнення з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на його користь заборгованості з коштів, що підлягали виплаті при звільненні задоволенню не підлягають.

Що стосується стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд уважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України при прийнятті рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу з 04.11.2015 по 12.05.2016 підлягає до задоволення.

Як встановлено судом розмір середньоденної заробітної плати позивача на час вирішення питання про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2015 по 11.06.2015 (справа №817/461/15) становив 298,36грн. Таким чином, враховуючи те, що час вимушеного прогулу позивача становить 102 робочі дні - стягненню підлягає середня заробітна плата в розмірі 32521,24грн.

Колегія суддів не бере до уваги довідку Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про середньоденну заробітну плату позивача від 29.08.2016 №3502/04/15-16 в сумі 122,70 грн., оскільки такий розмір середньоденної заробітнної плати позивача обчислений не у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 року №100.

Представник позивача просив суд апеляційної інстанції винести окрему ухвалу на адресу Міністерства юстицї України у зв'язку з грубим порушенням трудових прав позивача.

Відповідно до ч.1 ст 208 КАС України суд апеляційної інстанції у випадку і в порядку, встановлених статтею 166 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Таким чином, вищевказана правова норма наділяє суд апеляційної інстанції правом постановити окрему ухвалу, спрямовану на усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону суб'єктом владних повноважень і не покладає на суд обов'язок постановлення окремої ухвали.

З урахуванням наведеного та обставин справи, обсягу відновлених прав позивача колегія суддів не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали на адресу Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст.201 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права; вирішення не всіх позовних вимог або питань.

З урахуванням вищенаведеного, постанова суду першої інстанцівї підлягає відповідній зміні в частині поновлення позивача на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "12" травня 2016 р. змінити в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області з 04 листопада 2015 року.

Абзаци 3 та 5 резолютивної частини постанови викласти в такій редакції.

Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області з 04 листопада 2015 року, з урахуванням пункту 1 наказу Міністерства юстиції України від 30 січня 2015 року №115/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за №100/26545.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління юстиції у Рівненській області, з урахуванням пункту 1 наказу Міністерства юстиції України від 30 січня 2015 року №115/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за №100/26545 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в сумі 6556,00 грн. ( сума без сплати податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати даної суми працівнику) підлягає до негайного виконання.

В решті постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "26" вересня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Міністерство юстиції України вул.Городецького,13,м.Київ,01001 Головне територіальне управління юстиції у Рівненській області вул.Замкова,29,м.Рівне,33028

4-третій особі: ОСОБА_4 - АДРЕСА_2