Справа № 335/10181/16-а
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

(в порядку скороченого провадження)
28 вересня 2016 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій відповідача щодо припинення з 1 травня 2016 р. виплати пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зобов'язання відповідача відновити з 1 травня 2016 р. виплату пенсії, призначеної відповідно до вищевказаного Закону. В обґрунтування позову вказав, що з 2005 року перебуває на обліку в ГУ пенсійного фонду України у Запорізькій області та до 1 травня 2016 року отримував пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ. Він є ветераном військової служби, працює на посаді заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району. На посаду, яку він займає, поширюється дія Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
З 1 травня 2016 року, без відповідних пояснень, грубо порушуючи законодавство України, ГУ пенсійного фонду України в Запорізькій області в черговий раз, безпідставно, припинило виплачувати пенсію. У 2015 році ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області уже припиняло виплату пенсії, у зв'язку із чим вун був звернутись з адміністративним позовом в Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя (справа №335/6226/15-а). Постановою від 21.12.2015 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд присудив зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізької області поновити з 01.06.2015 виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
В лютому місяці 2016 року ГУ пенсійного фонду України в Запорізькій області поновило йому виплату пенсії, здійснивши відповідний перерахунок і здійснювало її виплату до 1 травня 2016 року. Ніяких правових підстав для припинення виплати пенсії саме з 1 травня 2016 року немає.
З відповідною заявою від 06.05.2016 року про поновлення виплати пенсії він звертався в ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області, однак чіткої відповіді не отримав.
Вважає, що повторне припинення виплати пенсії ГУ ПФ України в Запорізькій області з 1 травня 2016 року здійснено з грубим рушенням конституційних прав, статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ в редакції Закону України від 24 грудня 2015 року . «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності з 1 січня 2016 року (далі Закон №911).Позивач є ветераном військової служби, працюю на посаді в органі місцевого самоврядування. Обмеження у виплаті пенсії, які визначені у статті 54 Закону № 2262 з урахуванням змін, внесених Законом № 911, на нього не поширюються.
В даному випадку не підлягають застосуванню до спірних відносин положення частини сьомої статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», оскільки пенсія призначалась та виплачувалася на підставі спеціального Закону, яким в даному випадку є Закон № 2262. Крім того, стаття 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також розділ V цього Закону в цілому, містять правові норми, які регулюють пенсійне забезпечення посадових осіб органів місцевого самоврядування, а не будь-яких інших осіб, зокрема, військовослужбовців, яким пенсія призначена та виплачується відповідно до положень іншого Закону.
Вважає, що відповідачем не вірно застосовано положення діючого законодавства, з огляду на що просить задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2016 року відкрито скорочене провадження у даній справі.
До суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, в яких відповідач із посиланням на норми чинного законодавства вказав, що припинення виплати пенсії позивачу здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства, з огляду на що підстави для поновлення виплати пенсії відсутні. Просив відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак є підставою для задоволення адміністративного позову.
При вирішенні цієї справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 8 КАС України керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивачу з 09.02.2011 р. призначена пенсія за вислугою років, призначена у відповідності до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1
До 01.06.2015 р. ОСОБА_1 перебував не державній службі, а саме на посаді начальника загального відділу виконавчого комітету Запорізької міської ради.
Вказана обставина, встановлена постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.12.2015 року у справі № 335/6226/15-а.
Постановою від 21.12.2015 року Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд присудив зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізької області поновити з 01.06.2015 виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
В лютому місяці 2016 року ГУ пенсійного фонду України в Запорізькій області поновило йому виплату пенсії, здійснивши відповідний перерахунок і здійснювало її виплату до 1 травня 2016 року. З 01.05.2016 року виплату пенсії було припинено.
З відповідною заявою від 06.05.2016 року про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 звертався в ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
З письмової відповіді ГУ ПФУ в Запорізькій області від 13.05.2016 р. № 26/01-2-52 підстави для поновленні пенсії відсутні .
Позивач працює на посаді заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району. На посаду, яку обіймає позивач, поширюється дія Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Частинами 1 та 2 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ( редакції п. 2 ч. 5 Розділу І Закону від 24.12.2015 року) передбачено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.З 01.04.2015 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-УІІІ, яким частину 7 статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування» доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 квітні 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 2 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.
Пунктом 17 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 від 24.12.2015 року, який набрав чинності з 01.01.2016 року, у частині сьомій статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" цифри і слова "1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року" замінено цифрами і словами "1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року".
Згідно п.2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» дія Закону України "Про державну службу" поширювалась на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюютьдіяльність місцевого самоврядування.
Отже, у період з 01 січня 2016 року по 01 травня 2016 року існувала колізія між нормами ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», та застосуванню підлягала спеціальна норма права, якою в даному випадку є ст. 54 З» «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби».
Водночас, з 01.05.2016 року набрав законної сили новий Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, у відповідності до прикінцевих положень Закону визнано таким, що стратили чинність: 1) Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу; 2) Постанову Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року "Про введення в дію Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 491); 3) Закон України "Про державну службу"(Відомості Верховної Ради України, 2012 р., № 26, ст. 273; 2014 р., № 1, ст. 2, № 12, ст. 178, № 22, ст. 798; 2015 р., № 4, ст. 17).
Отже, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон, який, у відповідності до п.2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» поширював свою дію на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні».
Більш того, з 01 травня 2016 року Закон України «Про державну службу» не регламентує правовий статус посадової особи органу місцевого самоврядування, а посадові особи державної служби та посадові особи органів місцевого самоврядування є різними за своїм суб'єктним складом та розгалуженими за своїм статусом.
Суд зазначає, що для цілей виокремлення суб'єктного складу посадовців органу місцевого самоврядування слід звернути увагу на ч 1 ст.2 ЗУ "Про службу в органах місцевого самоврядування», якою визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Суд звертає увагу, що саме із отриманням статусу посадової особи органу місцевого самоврядування законодавець пов'язує факт припинення виплати пенсії, про що прямо зазначено в п. 7 ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Відповідно до ч.7 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III (в редакції на момент виникнення спірних відносин, з урахування змін, внесених Законом № 213-VIII) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Пенсія в частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України. Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.
В свою чергу, у ч.1 ст.2 вказаного Закону визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Згідно п.2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» діяЗакону України "Про державну службу" поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.
З набранням чинності цим Законом посадовим особам органів місцевого самоврядування присвоюються ранги на рівні тих, які вони мали відповідно до Закону України "Про державну службу" (п.3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону).
Виходячи з наявних в матеріалах справи, позивач в розумінні Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» є посадовою особою місцевого самоврядування, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та дія Закону України «Про державну службу» в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», який, як зазначено вище, є спеціальним у даних правовідносинах.
Отже в даному випадку підлягає застосуванню саме ч.7 ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», якою в редакції, що діяла до 31.12.2015, прямо передбачено, що у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.
Таким чином, з 01 травня 2016 року єдиною підставою для припинення виплати пенсії є перебування особи на роботі у органах місцевого самоврядування. Таке обмеження щодо виплати пенсії законодавець передбачив на період роботи пенсіонера на відповідній посаді та за відповідних умов, виплата пенсії поновлюється після звільнення з роботи, це є єдиною підставою для поновлення виплати пенсії згідно чинного законодавства.
Відтак, враховуючи те, що на теперішній час позивач продовжує працювати в органах місцевого самоврядування на посаді заступника голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, він є посадовою особою (спеціальним суб'єктом) на яку безпосередньо розповсюджується дія ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування». Отже, саме ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» є спеціальним актом, що підлягає застосуванню до позивача в силу його статусу (посади в органі місцевого самоврядування), в свою чергу, законодавцем виключено можливість застосування до нього приписів ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», яка містить в собі застереження щодо виплати пенсії особам, які працюють саме на державній службі.
Більш того, Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування», містить зобов'язання для органів ПФУ щодо припинення виплати будь-якого виду пенсії особам які працюють в органі місцевого самоврядування та не має жодних виключень, в тому числі стосовно ветеранів військової служби.
Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" неконституційним не визнавався, він є чинним та підлягає застосуванню.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що засобом забезпечення верховенства Конституції України є діяльність Конституційного Суду України щодо вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційності) законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, а також правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.
Ця діяльність здійснюється Конституційним Судом України на підставі частини першої статті 150 Конституції України, а також пункту 1 статті 13 Закону України «Про Конституційний Суд України».
Суд зазначає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-УІІІ неконституційним не визнаний, тобто є чинним та підлягає застосуванню.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне відмовити в задоволені позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 183-2, 185, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, залишити без задоволення.
Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 28 вересня 2016 року.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя: Ю.В.Апаллонова