Справа № 821/381/16
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 р. Справа № 821/381/16

Категорія: 9.4 Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Жук С.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ „Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, публічне акціонерне товариство „Дельта банк" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ „Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, публічне акціонерне товариство „Дельта банк" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року закрито провадження в адміністративній справі № 821/381/16 за позовом ОСОБА_4 до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ „Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, публічне акціонерне товариство „Дельта банк" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

ОСОБА_4 не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції від 16 серпня 2016 року по справі № 821/381/16 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та прийнятою з порушенням норми права. Крім того, позивач зазначає, що суд першої інстанції під час прийняття рішення неповно з'ясував обставини справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Як вибачається з матеріалів справи, позивач в позовній заяві посилається на ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та зазначає, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Тобто, заявлені позивачем вимоги пов'язані із відкликання банківської ліцензії ПАТ "Дельта Банк" та ліквідацію банку.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Частиною третьою статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

За приписами пункту 7 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Аналіз наведених правових приписів дає підстави для висновку, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, такі справи підвідомчі господарським судам.

Наведений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 16 лютого 2016 у справі № 21-4846а15, від 15 червня 2016 року у справі № 21-286а16 та від 15 червня 2016 року по справі №826/20410/14.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом".

Крім того, оскаржуючи неправомірність рішення уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання нікчемним із застосуванням наслідків нікчемності правочину, договору банківського вкладу (депозиту), укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_4, основним аргументом позивача на підтвердження позовних вимог є ті обставини, що відповідач неправомірно застосував ч. 3 ст. 38 Закону України № 4452 "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в частині визнання нікчемним правочину. Обґрунтовуючи ці вимоги, позивач посилається на норми Цивільного кодексу України, зазначаючи про відповідність договору нормам цивільного законодавства та стверджуючи, що цей правочин є дійсним.

Отже, між сторонами існує цивільно-правовий спір щодо дійсності вищезазначеного договору, який може бути розглянутий тільки місцевим судом загальної юрисдикції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що адміністративний позов ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені необхідними в розумінні ст. 69 КАС доказами та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України, - за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року по справі № 821/381/16, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя С.І. Жук