Справа № 802/780/16-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/780/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Богонос М.Б.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

21 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - Мельник Алли Петрівни,

представника відповідача - Островерха Руслана Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна фіскальна служба України про стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення суду,

В С Т А Н О В И В :

25 травня 2016 року позивач, ОСОБА_2, звернувся з позовом до Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна фіскальна служба України про стягнення коштів за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на службі за період з 28.01.2016 року по 05.05.2016 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2016 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили задовольнити її з підстав, викладених у ній.

Позивач та представник позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що рішення суду є законним, обґрунтованим та прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши, суддю-доповідача, позивача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду, визнано протиправним та скасовано наказ голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України від 02.11.2015 року №983-о "Про звільнення ОСОБА_2" та поновлено позивача на посаді заступника начальника - начальника Барського відділення Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області з 03.11.2015 року. Постанову в частині поновлення на посаді звернено до негайного виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до голови Державної фіскальної служби про виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року , на що йому була надана відповідь, що постанова перебуває в процесі виконання.

28.04.2016 року Жмеринською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області прийнято наказ №37-о "Про оголошення наказу Головного управління Державної фіскальної служби України № 116-о "Про виконання рішення суду та поновлення ОСОБА_2.", з яким позивача ознайомлено 05.05.2016 року.

Матеріалами справи підтверджується, що фактично позивач приступив до виконання посадових обов'язків після оголошення йому Жмеринською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області наказу №37-о від 28.04.2016 року, а саме: 05.05.2016 року.

Зважаючи на те, що відповідачем позивачу частково нараховано заробітну плату у період з 27.04.2016 року по 05.05.2016 року, позивач вважає, що із Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області підлягає стягненню середньомісячна заробітна плата за час невиконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року за період із 28.01.2016 року по 26.04.2016 року в сумі 10580,85 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (ч. 1 ст. 255 КАС України).

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

В силу ч. 2 ст. 257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, вищезазначена стаття Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в даному випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.06.2015 року (справа №2а-3138/10/0370).

Згідно з ч. 3 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Відповідно до п.2 Порядку, у разі визначення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 розділу 4 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Отже, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що, при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Зважаючи на те, що постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року в частині поновлення позивача виконана шляхом прийняття відповідачем наказу № 37-о від 28.04.2016 року, з яким позивача ознайомлено лише 05.05.2016 року, а також, що середня заробітна плата у період із 27.04.2016 року по 05.05.2016 року відповідачем сплачена у добровільному порядку, суд приходить до висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період із 28.01.2016 року по 26.04.2016 року.

Аналогічна правова позиція міститься в постанову Верховного Суду України від 23.06.2015 року (справа № 2а-3138/10/0370).

Визначаючи розмір середнього заробітку втраченого позивачем у зв'язку із невиконанням рішення про поновлення на роботі, суд виходить із того, що такий період становить 63 робочих дні - із 28.01.2016 року по 26.04.2016 року.

Згідно із довідки-розрахунку загальної суми заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 та обчислення суми до виплати після утримань усіх платежів, виданої відповідачем, середньоденний заробіток позивача на момент звільнення становить 167 грн. 95 коп. (а.с. 68).

Таким чином, із Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час невиконанням рішення про поновлення його на роботі в сумі 10580 грн. 85 коп. Вказана сума утворюється шляхом множення кількості днів вимушеного прогулу на розмір середньоденного заробітку (167,95 грн. х 63 = 10580,85 грн.).

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

З огляду на викладені норми національного законодавства та судову практику Європейського суду з прав людини, суд критично оцінює посилання відповідача щодо несвоєчасного виконання рішення суду у зв'язку із віднесенням питання поновлення ОСОБА_2 до компетенції Державної фіскальної служби України, оскільки судом встановлено, що як відповідачем, так і третьою особою у справі, не вжито належних та достатніх дій для остаточного виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року, в частині її негайного виконання.

Крім того, суд наголошує, що заробітна плата за час невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі підлягає стягненню саме із Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, оскільки позивач до звільнення перебував у трудових правовідносинах з останньою.

Отже, із Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області, як місцевого органу Державної фіскальної служби України, з яким позивач до звільнення перебував у трудових відносинах та який виплачував йому заробітну плату, підлягає стягненню заявлена сума середньої заробітної плати за вказаний період.

Також, колегія суддів не бере до уваги доводів апелянта з приводу того, що розгляд вимоги про стягнення з відповідача заробітної плати за час невиконання рішення суду має відбуватись в межах спору про скасування наказу про звільнення позивача з посади в порядку судового контролю за виконання судового рішення в справі №802/4009/15-а, що набрало законної сили, а не в порядку розгляду окремої позовної заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ч. 9 ст. 267 КАС України позивач, на користь якого ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Оскільки позивачем було заявлено вимогу про виплату (стягнення) середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, то вона не може бути вирішена в порядку судового контролю за виконанням постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2016 року.

До того ж в матеріалах справи міститься наказ про поновлення позивача на роботі, який видано на виконання вищевказаної постанови суду.

Отже, ч.9 ст.267 КАС України передбачає право позивача, а не його обов'язок, саме в випадках передбачених цією нормою, самостійно визначатися, який із встановлених законом способів захисту йому обирати.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду від 12.04.2016 року у справі К/800/23767/15.

Апелянтом в судовому засіданні суду першої інстанції подано клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на ст. 239 КЗпП щодо обмеження виконання рішень по трудових спорах, у зв'язку з поданням касаційної скарги Міністерства доходів і зборів України в особі комісії з реорганізації та Державної фіскальної служби у справі 802/4009/15-а, по якій відкрито провадження.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, у зв'язку з тим, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.156 КАС України передбачено перелік підстав для зупинення провадження у справі. Жоден з аргументів відповідача не відповідає нормам вищезазначеної статті, а тому доводи апелянта щодо незаконності постанови суду першої інстаціїї з підстав не зупинення провадження у справі є необгрунтованими.

Також, апелянт зазначає, що судом не було враховано отриману позивачем суму вихідної допомоги при стягненні середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що питання повернення вихідної допомоги було вирішено постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року при поновленні позивача на посаді заступника начальника - начальника Барського відділення Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області. Саме в цьому судову рішенні проводився взаємозалік отриманих позивачем сум у період вимушеного прогулу та розрахованого ним середнього заробітку за час вимушеного прогулу в результаті незаконного звільнення ОСОБА_2 Як свідчать матеріали справи сторнування заробітної плати позивача в результаті поновлення не відбувалось.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, а тому позовні вимоги позивача про стягнення із Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області середньомісячної заробітної плати за час невиконання рішення суду підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 27 вересня 2016 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.