Справа № 348/3622/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" вересня 2016 р. м.Київ К/800/7709/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Мороз Л.Л.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Гаврилівської сільської ради Івано-Франківської області, третя особа - територіальна громада с.Гаврилівка в особі УГКЦ Св.Арх. Михаїла, про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Гаврилівської сільської ради Івано-Франківської області, в якому просила скасувати рішення від 30 грудня 2010 року №24-2/2010 щодо надання церковній громаді с.Гаврилівка земельної ділянки площею 0,1109 га біля церкви.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що оскаржуване рішення є незаконним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, прийняте з порушенням принципу справедливості, оскільки порушує її право володіти, користуватися та розпоряджатися її власністю. Вказує про незаконне позбавлення її земельної ділянки.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2 звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що відповідачем земельна ділянка вилучена з її користування без надання нею згоди на таке вилучення.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом позовних вимог у справі є оскарження рішення 2-ї сесії 6-ого скликання Гаврилівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 30 грудня 2010 року №24-2/2010 «Про надання дозволу на виготовлення технічного звіту по передачі земельних ділянок у постійне користування», відповідно до п.2 якого надано в оренду територіальній громаді с.Гаврилівка в особі УГКЦ Св.Арх.Михаїл земельну ділянку площею 0,1109 га для ведення підсобного господарства в АДРЕСА_1 в межах населеного пункту за рахунок земель сільського господарського призначення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із правомірності оскаржуваного рішення відповідача, при прийнятті якого рада діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи та вирішуючи справу по суті позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили із того, що даний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як встановлено ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч.2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно п.п.1, 7 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом ст.ст.2, 5, 12 Земельного кодексу України сільська рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

У даній справі сільська рада, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до ст.ст.5, 12 Земельного кодексу України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин. У спірних відносинах їх учасники не підпорядковані один одному, а суб'єкт владних повноважень - сільська рада - владних управлінських функцій не здійснювала.

Отже, спори, предметом яких є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, розгляду за правилами КАС не підлягають. У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Вищенаведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2014 року у справі №21-493а14, від 09 грудня 2014 року у справі №21-308а14, від 26 січня 2016 року у справі № 21-3367а15.

За вказаними обставинами слід дійти висновку, що даний спір не носить характеру публічно-правового та не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, у зв'язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як встановлено ч.2 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, передбачених процесуальним законом.

За суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду загальними судами у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.220, 220-1, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2016 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення з даним позовом до суду загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді