Справа № 825/1038/16
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1038/16 Головуючий у 1-й інстанції: Лобан Д.В.
Суддя-доповідач: Грибан І.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Губська О.А.

за участі :

секретар с/з Кузик М.А.

пр-к позивача ОСОБА_3

пр-к відповідача Шевченко О.Л.

розглянув в судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_5 та Управління поліції охорони в Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Управління поліції охорони в Чернігівській області про зобов'язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Управління поліції охорони в Чернігівській області, в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просив:

- зобов'язати Управління поліції охорони в Чернігівській області виплатити грошову компенсацію за 74 доби невикористаної відпустки у розмірі 15794,56 грн.;

- зобов'язати Управління поліції охорони в Чернігівській області виплатити середню заробітну плату у зв'язку з несвоєчасною виплатою усіх сум, належних при звільненні у розмірі 5580,00 грн.;

- зобов'язати Управління поліції охорони в Чернігівській області виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 5300,00 грн.;

- зобов'язати Управління поліції охорони в Чернігівській області виплатити понаднормово відпрацьовані години у розмірі 2470,18 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року позов задоволено частково: зобов'язано Управління поліції охорони в Чернігівській області виплатити грошову компенсацію за 74 доби невикористаної відпустки у розмірі 15794,56 грн.; зобов'язано Управління поліції охорони в Чернігівській області виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2015 та 2016 роки у розмірі 5300,00 грн.; зобов'язано Управління поліції охорони в Чернігівській області виплатити понаднормово відпрацьовані години у розмірі 2470,18 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків фактичним обставинам справи, просить ухвалене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалене рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Управління поліції охорони в Чернігівській області підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що заступника командира роти поліції охорони УПО Чернігівської області майора поліції ОСОБА_5 з 30.04.2016 звільнено за власним бажанням з Національної поліції України відповідно до наказу УПО Чернігівської області від 27.04.2016 № 87 о/с згідно п. 7 ст. 77 розділу VII Закону України «Про національну поліцію» від 02.07. 2015 № 580-VIII.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства, не виплачено при звільненні зі служби ОСОБА_5 компенсацію за невикористані дні відпустки 2014 - 2015 роки, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2015, 2016 роки та компенсацію за понаднормово відпрацьовані години.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції вказував, що виплата компенсації за затримку виплати при звільненні осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ, не передбачена, а дія норм КЗпП України на них не поширюється

Надаючи правову оцінку встановленим в справі обставинам та фактам, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Спірні відносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIІI (далі - Закон № 580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114), Наказом МВС України від 31.12.2007 №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ».

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Управління поліції охорони в Чернігівській області виплатити грошову компенсацію за 74 доби невикористаної відпустки.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на момент звільнення позивача кількість днів невикористаної чергової відпустки склала 89 доби, з яких: 10 діб за 2014 рік, 45 діб за 2015 рік, а також 19 діб - час, який позивач перебував на лікарняному під час відпусток, 15 діб за 2016 рік.

За невикористану в 2016 році відпустку тривалістю 15 діб позивачу виплачена грошова компенсація в розмірі 3201,64 грн. Спір щодо розміру компенсації за невикористану відпустку за 2016 рік між сторонами відсутній.

Задовольняючи позовні вимоги щодо виплати компенсації за невикористані дні відпустки у 2014 та 2015 роки суд першої інстанції вважав, що у цих правовідносинах до спірних правовідносин може застосовуватись загальне законодавство, зокрема, Закон України «Про відпустки» від 15.11.1996 , яким виплата компенсацій не обмежується.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки спірні правовідносини врегульовані спеціальною нормою.

Так, відповідно до ч. 10 ст. 93 Закону України «Про національну поліцію», який набув чинності 07.11.2015 року, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Пунктом 56 Положення №144 визначено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров'я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, вказана норма є імперативною по відношенню до можливості отримувати компенсації за будь - які роки роботи, відмінні від року звільнення.

Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку в іншому році, ніж у році звільнення, діючим законодавством України, що регулює спірні правовідносини, не передбачена.

Отже, відповідачем в повному обсязі проведено розрахунок з позивачем за не використану відпустку.

Крім того, з листа Управління поліції охорони в Чернігівській області від 27.04.2016 № 744/43/45/01-2016 вбачається, що позивача повідомлялося про наявність у нього днів невикористаної відпустки та було запропоновано використати вказані дні та перенести дату звільнення на перший робочий день після закінчення відпуски.

Зазначеним правом позивач не скористався.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 5300,00грн.

Відповідно до статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положеннями Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 визначалося, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік - допомога для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення (пункт 2.16.1. Інструкції).

Пунктом 2.16.3. Інструкції № 499 визначено, що допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.

Відповідно до пункту 2.16.4. Інструкції № 499 фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» керівники органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення мають право надавати поліцейським матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі посадового окладу.

В матеріалах справи відсутні докази, що позивачем подавалися рапорти про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2015 -2016 роки. Зазначене позивачем не заперечується.

Враховуючи, що відповідач здійснює фактичні витрати на заробітну плату, включаючи витрати на премії та інші види заохочень, у тому числі матеріальну допомогу на оздоровлення, виключно у межах фонду заробітної плати, та за відсутності відповідних наказів про їх виплату у відповідача відсутні підстави для нарахування та виплати такого виду допомоги.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині є обґрунтованими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду справи від позивача надійшло клопотання про відкликання позовної заяви в частині позовних вимог про зобов'язання Управління поліції охорони в Чернігівській області виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2015 та 2016 роки у розмірі 5300,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.155 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо, зокрема, надійшло клопотання позивача про відкликання позовної заяви.

Частиною 1 ст.203 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Оскільки, позивачем було подано клопотання про відкликання позовної заяви в частині позовних вимог, позовна заява в цій частині підлягає залишенню без розгляду.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Управління поліції охорони в Чернігівській області виплатити понаднормово відпрацьовані години у розмірі 2470,18 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що за час служби в період з лютого по квітень 2016 року позивачем було відпрацьовано понад норму робочого часу 145 годин, що підтверджується графіком роботи та рапортами керівника відповідача.

В зазначений період питання оплати понаднормово відпрацьованих годин працівниками Національної поліції окремим нормативно-правовим актом не було врегульовано. Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським затверджено наказом МВС України № 260 від 06.04.2016.

Однак, нормативно-правові акти, якими це питання було врегульовано для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ не були скасовані.

Так, згідно з п. 10 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114), особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Пунктом 21 цього Положення встановлено, що для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Внутрішній розпорядок, зокрема, в органах внутрішніх справ, встановлюється з урахуванням особливостей діяльності різних служб і підрозділів. При змінній роботі (службі) і безперервному чергуванні встановлюється однакова тривалість денної, вечірньої та нічної зміни.

У пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року № 1294 (далі - Постанова № 1294) зазначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації.

На виконання вищевказаної постанови наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція № 499), якою урегульовано порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 3.7.1 Інструкції № 499 при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Пунктом 3.7.2 Інструкції № 499 встановлено, що годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік.

Згідно із п. 3.7.3 Інструкції № 499 служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається.

Підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби чи в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є: письмові накази керівників органів внутрішніх справ; графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ (п. 3.7.4 Інструкції № 499).

Відповідно до п. 3.7.5 Інструкції № 499 облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов'язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин.

Службою в нічний час вважається виконання особами рядового і начальницького складу органів, підрозділів установ і навчальних закладів внутрішніх справ службових обов'язків у період з 22.00 до 06.00 (п. 3.7.4 Інструкції № 499).

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у лютому 2016 року позивач понаднормово відпрацював 23 години при нормі робочого часу 168 годин, відповідна сума компенсації повинна була бути - 636,61 грн; у березні понаднормово відпрацював 58 годин при нормі робочого часу 175 годин, відповідна сума повинна була бути - 1541,14 грн; у квітні понаднормово відпрацював 64 годин при нормі робочого часу 168 годин, відповідна сума повинна була бути 1771,43 грн.

Загальна сума за три місяці 2016 року, яку позивач мав отримати за відпрацьований понад норму робочий час складає 2470,18 грн., з урахуванням виплачених 1479,00 грн.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано до спірних відносин приписи зазначених нормативно-правових актів.

Щодо посилань представника відповідача на п. 20 «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, то даний порядок на час звільнення відповідача не набув чинності.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача, який в обґрунтування своїх вимог посилається на ст.117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, то колегія суддів звертає увагу, що під час вирішення спорів зазначеної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законодавством врегульовані спірні правовідносини таким чином, що виплата середнього заробітку за затримку проведення розрахунку при звільненні осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ не передбачена.

Трудові відносини та військова служба мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством, отже передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб.

Така правова позиція закріплена Верховним судом України у постанові Пленуму від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Обставини справи не дають підстав для відступлення від зазначеної правової позиції .

А тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на спірні правовідносини не поширюються норми трудового законодавства, зокрема стаття 117 Кодексу законів про працю України, оскільки вони врегульовані спеціальним законодавством і не підпадають під дію загального трудового законодавства.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині також до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Чернігівській області задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Управління поліції охорони в Чернігівській області виплатити грошову компенсацію за 74 доби невикористаної відпустки у розмірі 15794,56 грн. та зобов'язання Управління поліції охорони в Чернігівській області виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2015 та 2016 роки у розмірі 5300,00 грн.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про зобов'язання Управління поліції охорони в Чернігівській області виплатити грошову компенсацію за 74 доби невикористаної відпустки у розмірі 15794,56 грн. - відмовити.

Клопотання ОСОБА_5 про відкликання позовної заяви в частині позовних вимог про зобов'язання Управління поліції охорони в Чернігівській області виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за 2015 та 2016 роки у розмірі 5300,00 грн. задовольнити та адміністративний позов в цій частині залишити без розгляду.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя О.А.Губська

Повний текст виготовлено - 26.09.16.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Губська О.А.

Беспалов О.О.