Справа № 815/3567/16
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3567/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

за участі:

секретаря судового засідання - Белінського Г.В.;

представника позивача - Кокошко В.А. за довіреністю,

представника відповідача - Копанського С.А. за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання дій протиправними скасування вимоги та податкового повідомлення-рішення, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області в якому просив суд:

- визнати дії Роздільнянської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області щодо винесення податкової вимоги № Ю - 968-17 від 29.06.2016 року про сплату грошового зобов'язання у розмірі 51577,53 грн. за податком на доходи фізичних осіб та податкового повідомлення - рішення № від 15.06.2016 року сплату грошового зобов'язання у розмірі 51577,53 грн. за податком на доходи фізичних осіб неправомірними;

- скасувати податкову вимогу № Ю - 968-17 від 29.06.2016 року про сплату грошового зобов'язання у розмірі 51577,53 грн. за податком на доходи фізичних осіб, податкового повідомлення - рішення № від 15.06.2016 року сплату грошового зобов'язання у розмірі 51577,53 грн. за податком на доходи фізичних осіб.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

На адресу Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" від Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області надійшли податкова № Ю - 968-17 від 29.06.2016 року про сплату грошового зобов'язання у розмірі 51577,53 грн. та податкове повідомлення - рішення № від 15.06.2016 року сплату грошового зобов'язання у розмірі 51577,53 грн.

ПАТ "Одесагаз" вважає дії відповідача неправомірними стосовно винесених податкової вимог та податкових повідомлень-рішень в зв'язку з тим, що в розумінні діючого законодавства ПАТ "Одесагаз" виконало свої зобов'язання щодо сплати податків до бюджету, в нього відсутній податковий борг, а отже винесення податкової вимоги є неправомірним, як і врахування сум сплачених за інші звітні періоди в рахунок не існуючого боргу. ПАТ "Одесагаз" у передбачені відповідними положеннями Податкового кодексу України строки подавало платіжні доручення до АТ "Єврогазбанк", який здійснює обслуговування поточного рахунку підприємства, на повну суму належних до сплати податкових зобов'язань перед бюджетом. Згідно відміток АТ "Єврогазбанк" вказані платіжні доручення прийняті до виконання. Посилаючись на ст.129 Податкового кодексу України позивач вважає, що він не несе відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків установою банку, а тому у відповідача не було підстав для нарахування штрафних санкції.

На підставі викладеного позивач не погоджується з податковою вимогою, податковим повідомленням - рішенням та вважає, що вони належать до скасування.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог у судовому засіданні заперечував в повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені в письмових запереченнях на позов (а.с.35-37)

В обґрунтування письмових заперечень представник відповідача зазначив, що в ході перевірки з боку позивача були встановлені порушення, які знайшли відображення в акті перевірки, що підтверджується фактичними обставинами, а тому оскаржувані рішення є законними.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до часткового задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі направлень від 16.05.2016 року № 149, №150 (а.с.38-39) виданих Роздільнянською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області фахівцям відділу контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів фізичних осіб, згідно статті 20, п.п.78.1.4 п.78.1, п.78.2 ст.78 Податкового кодексу України, відповідно до наказу від 16.05.2016 року №148 проведена документальна позапланова виїзна перевірка Роздільнянського управління експлуатації газового господарства Публічне акціонерне товариство "Одесагаз" з питань правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб, збору за першу реєстрацію транспортного засобу, військового збору правильності нарахування, обчислення, повноти і своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року.

За результатами перевірки відповідач склав акт та виніс податкову вимогу № Ю - 968-17 від 29.06.2016 року про сплату грошового зобов'язання у розмірі 51577,53 грн. та податкове повідомлення - рішення № від 15.06.2016 року сплату грошового зобов'язання у розмірі 51577,53 грн. стосовно Публічне акціонерне товариство "Одесагаз" (а.с.8-9).

Суд встановив, що Публічне акціонерне товариство "Одесагаз" 05.06.2014 року подало до АТ "Єврогазбанк" платіжне доручення: № 377 спрямоване на сплату податку на доходи фізичних осіб за травень 2014 року.

Публічне акціонерне товариство "Одесагаз" заявою № 196 від 28.06.2014 року повідомило ДПІ про сплату грошових зобов'язань згідно з платіжним дорученням № 377 від 05.06.2014 року (а.с.11).

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 16.07.2014 року № 424 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.07.2014 року прийнято рішення № 57 про запровадження з 17.07.2014 року тимчасової адміністрації строком на 3 місяці по 17.10.2014 року.

За вказаним платіжним дорученням, яке банк прийняв до виконання, грошові кошти не були списані банком з рахунку позивача.

Підпункт 14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України передбачає, що податковий борг, це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.38.1 ст.38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Приписами п.1.24, п.1.29 ст.1, п.8.1 ст.8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів Україні" визначено, що переказом коштів є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою (п.1.24 ст.1). Платіжна система, це платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов'язковою функцією, що має виконувати платіжна система (п.1.29 ст.1). Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження .

Положенням п.22.4 ст.22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів Україні" передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Відповідальність банків при здійсненні переказу передбачена приписами ст.32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", де зазначено, що отримувач має право на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Згідно з пунктом 22.4 статті 22 зазначеного Закону ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання. При цьому банк має забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 26 липня 2012 року по справі № К-4342/10 встановлено "... проведення самого переказу грошей, то це є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (пункт 1.29 статті 1 Закону "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні"). Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями статті 32 зазначеного Закону, якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Крім того, аналіз змісту Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" також дає підстави для висновку про те, що виконання платником зобов'язання по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування сум податку.

Суд зауважує, що на платіжному дорученні №377 від 05.06.2014 року, яке надане позивачем, наявна відмітка банку "одержано банком" та відсутні будь-які ознаки того, що банк повернув дане платіжне доручення без виконання (а.с.10).

Пункт 129.6 ст.129 Податкового кодексу України передбачає, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

З огляду на зазначену статтю якщо неперерахування податку, збору не є наслідком винних дій платника податку, то до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції, пеня або пред'явлена вимога про повне перерахування податкових платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Системний аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що порушення порядку зарахування до бюджету та державних цільових фондів податків і зборів при пред'явленні платником податків до установи банку платіжних доручень у встановлений строк є виною банку, крім випадку, передбаченого п.129.7 ст.129 Податкового кодексу України, яким встановлено, що не вважається порушенням строків зарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) з вини банку, якщо таке порушення стало наслідком регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до браку вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку для здійснення зарахування; якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік термінів зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) розпочинається з моменту такого відновлення. Тобто відлік термінів зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) після відновлення платоспроможності банку розпочинається саме для банку, а не для платника податків.

Отже, направлення позивачем до обслуговуючого банку належним чином оформлених платіжних доручень на оплату обов'язкових платежів та зборів (при наявності необхідної кількості коштів на рахунку) є належними, необхідними та достатніми діями, які платник податку повинен вчинити для оплати податкового зобов'язання.

Суд встановив, що позивач подав до обслуговуючого банку належним чином оформлене платіжне доручення, банком воно було прийняте до виконання, проте платіж своєчасно не був перерахований на рахунок Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області.

Враховуючи те, що позивач своєчасно сплатив прибутковий податок, але з вини АТ "Єврогазбанк" платіж своєчасно не був перераховані на рахунок Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області, суд приходить до висновку, що відповідач всупереч нормам Податкового кодексу України безпідставно виніс податкову вимогу № Ю-968-17 від 29.06.2016 року, та податкове повідомлення-рішення № від 15.06.2016 року.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з цим суд не погоджується з позовною вимогою позивача про визнання дій відповідача неправомірними щодо винесення податкової вимоги та повідомлення - рішення. Оскільки, прийняття оскаржуваних рішень є повноваженням податкової інспекції, як контролюючого органу, що реалізується за наслідками проведеної перевірки, а відтак відповідні дії самі по собі не можуть порушувати права та інтереси платника податків.

При цьому задоволення позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги повністю відновлюються порушені права позивача у спірних правовідносинах.

Таким чином визнання протиправними дії відповідача щодо винесення податкової вимоги та податкового повідомлення рішення за оскаржуваними податковою вимогою та повідомленням - рішенням в даному випадку є необґрунтованим.

З урахуванням викладеного, за результатами з'ясування обставин у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закон України "Про судовий збір" розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів Україні", ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Скасувати податкову вимогу № Ю - 968-17 від 29.06.2016 року про сплату грошового зобов'язання у розмірі 51577,53 грн. за податком на доходи фізичних осіб, податкове повідомлення - рішення № від 15.06.2016 року про сплату грошового зобов'язання у розмірі 51577,53 грн. за податком на доходи фізичних осіб.

3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на користь Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" () суму сплаченого судового збору в розмірі 773 (сімсот сімдесят три),65 грн. .

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складений 27.09.2016 року.

Суддя О.Я. Бойко