Справа № 809/1025/16
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2016-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2016 р. Справа № 809/1025/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Кишинського М.І.

за участю секретаря судового засідання: Дмитрашко О.М.

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1,

до відповідача: Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області,

про визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач будучи пенсіонером за вислугу років, на пільгових умовах зі зменшенням віку на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ» звільняється від сплати за себе єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, а тому рішення про нарахування позивачу 12192,27 грн. заборгованості по єдиному внеску є протиправним.

Позивач та представник позивача вимоги викладені в адміністративному позові підтримали повністю. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав наведених в письмовому запереченні. Просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши адміністративний позов, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши всі фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1, як суб'єкт підприємницької діяльності, зареєстрований виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 16.01.2004. Платником податків в ДПІ зареєстрований 19.01.2004.

10 серпня 2016 року позивач отримав вимогу про сплату боргу по єдиному внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 12192,27 грн. Не погоджуючись із обовязком сплачувати єдиний внесок, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Позивач стверджує, що будучи пенсіонером за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", він має право відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року N 2464-VІ бути платником єдиного внеску виключно на добровільних засадах.

Стаття 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (далі Закон України від 9 квітня 1992 року N 2262-ХІІ) визначає види пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ. Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні. Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, зокрема:

- особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, кримінально-виконавчої системи України мають право на довічну пенсію за вислугу років:

- військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності:

- члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

За умовами пункту а ч. 1 ст. 12 Закону України від 9 квітня 1992 року N 2262-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, інші особи, в яких на день звільнення зі служби є вислуга 20 років і більше.

Згідно ст. 5 Закону особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей можуть (за їх бажанням) призначатися пенсії на умовах і за нормами, встановленими Законом України "Про пенсійне забезпечення". При цьому поряд із заробітною платою при обчисленні пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що його одержують ці військовослужбовці та особи, які мають право на пенсію за цим Законом, перед звільненням зі служби.

Таким чином, Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" не передбачено пенсії за віком, а зроблено посилання на Закон України "Про пенсійне забезпечення" де відповідна особа за своїм бажанням може отримати пенсію на інших умовах.

В статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-ХІІ (далі Закон, Закон України від 5 листопада 1991 року N 1788-ХІІ) передбачено наступні види пенсій:

а) трудові пенсії: - за віком; - по інвалідності; - в разі втрати годувальника; - за вислугу років; б) соціальні пенсії.

За змістом ст. 12 Закону України від 5 листопада 1991 року N 1788-ХІІ право на пенсію за віком мають: - чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; - жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах не залежно від місця останньої роботи згідно ст. 13 Закону мають:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

в) трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства. - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

г) жінки, які працюють трактористами-машиністами, машиністами будівельних, шляхових і вантажно-розвантажувальних машин, змонтованих на базі тракторів і екскаваторів. - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

д) жінки, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства. - після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років за умови виконання встановлених норм обслуговування.

е) жінки, зайняті протягом повного сезону на вирощуванні, збиранні та післязбиральній обробці тютюну, - після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років.

є) робітниці текстильного виробництва, зайняті на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затверджуваним у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. - після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років.

ж) жінки, які працюють у сільськогосподарському виробництві та виховали п'ятеро і більше дітей, - незалежно від віку і трудового стажу, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України;

з) водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: - для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; - для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Суд зазначає, що посилання позивача на постанову Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України від 15.04.2014р. по справі №21-57а14 як на судову практику, що виникла з аналогічних правовідносин є встановлені судом обставини отримання особою пенсії згідно п. а ст. 13 Закону N 1788-ХІІ за віком на пільгових умовах, так як особа була працівником, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці. -за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 16 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті. які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов'язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов'язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов'язку: - чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років; - жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Таким чином, позивач отримує пенсію за вислугою років, яка є іншим видом пенсії в силу чітких вимог законодавства України, а відтак позбавлений пільги передбаченої ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Що стосується позиції Верховного суду України про можливість добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування пенсіонерів за Законом України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб", то у постанові судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України по справі №21-59а14 колегія суддів на підставі аналізу зазначених норм права дійшла висновку, що ФОП, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII і які обрали спрощену систему оподаткування, не звільняються від сплати за себе єдиного внеску на підставі частини четвертої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VІ. Тобто, від сплати за себе єдиного внеску звільняються лише ті ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування і є пенсіонерами за віком.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином позивач є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі єдиного соціального внеску) відповідно до ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року N 2464-VI.

Станом 31.07.2016 в інтегрованій картці платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, копія якої міститься в матеріалах справи, обліковувалася заборгованість по єдиному внеску для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність в сумі 14042,91 гривень.

Відповідно до пояснень відповідача та даних переданих Пенсійним фондом м. Івано-Франківська, станом на 01.10.2013 року борг платника складав 2171,87 гривень. Починаючи з 01.10.2013 ОСОБА_1 продовжував нарощувати заборгованість та станом на 01.08.2016 він склав 11871.04грн. + 2171,87грн. = 14042,91грн.

Згідно п.6.3 Наказу Міндоходів України від 09.09.2013 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», органи доходів і зборів надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Станом на 31.12.2015 в картонці особового рахунку платника єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 обліковувався борг в сумі 12191,27 гривень.

На виконання вимог ст.25 Закону України від 08.07.2010 №2464-УІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платнику було направлено вимогу про сплату недоїмки від 11.01.2016 №12390-25 на суму 12192,27 гривень. Однак дана вимога повернулася до ДПІ з відміткою Укрпошти: «повернуто за терміном зберігання», що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями конверту з довідкою відділення поштового звязку.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином суд дійшов до переконання, що рішення відповідача про нарахування позивачу заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 12192,27 грн. є правомірним, а тому в задоволення даного адміністративного позову слід відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Кишинський М.І.

Постанова складена в повному обсязі 21.09.2016 року.