Справа № 808/2661/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2016-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ВІДКРИТТІ ПРОВАДЖЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ

12 вересня 2016 рокуСправа № 808/2661/16
м. Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Лазаренко М.С., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Держгеокадастру у Запорізькому районі Запорізької області, треті особи - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування витягу, скасування запису,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду (далі іменується суд) надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Управління Держгеокадаструу Запорізькому районі Запорізької області (далі іменується відповідач), треті особи - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, ОСОБА_3 (далі іменується - треті особи) в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Витяг з технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (кадастровий номер :04:006:5061) від 14 листопада 2013 року;

- скасувати в Державному земельному кадастрі запис про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :04:006:5061 розташовану за адресою: вулиця Депутатська,37, смт.Балабине Запорізького району Запорізької області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 листопада 2004 року позивачем було придбано у власність земельну ділянку, площею 686 м2, яка розташована за адресою: буд. 35 по вул. Депутатській в смт. Балабине. Після звернення позивача до Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області, йому було видано державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЗП № 088965 від 23 вересня 2005 року, яким засвідчено право власності ОСОБА_4, на земельну ділянку площею 674 м2. Крім того, 17 жовтня 2013 року було складено акт погодження меж землекористування земельної ділянки ОСОБА_3 - третьої особи, однак при підписанні вказаного документа не було враховано права ОСОБА_4, у зв'язку із тим, що він його не підписував - даний акт було скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили. У зв'язку із зменшенням площі земельної ділянки ОСОБА_1, яке відбулось за рахунок збільшення площі земельної ділянки відповідачем стосовно ОСОБА_3, позивач вважає за належне визнати протиправними дії відповідача та скасувати витяг з технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки. Дії Управління Держеокадастру у Запорізькому районі Запорізької області перешкоджають здійсненню виправлення помилки в Державному земельному кадастрі та приведенню у документації із землеустрою щодо встановлення в натурі меж земельної ділянки позивача, яка належить йому на праві власності. ОСОБА_4 вважає, що право власності на земельну ділянку, місце розташування якої визначається за топографо-геодезичними координатами, які містяться в проекті землеустрою третьої особи ОСОБА_3 порушують його права, та виникло з порушенням передбачених законом підстав і без дотриманням всіх передбачених законом умов. З огляду на викладене, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі іменується КАС України) суддя після одержання позовної заяви крім іншого зясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя вважає, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Визначення поняття справа адміністративної юрисдикції наведено у статті 3 КАС України, згідно якої справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін субєкт владних повноважень позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом із цим, участь у справі субєкта владних повноважень не є безумовною підставою віднесення такого спору до категорії адміністративних справ.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що звернення з позовною заявою зумовлено у зв'язку із зменшенням площі земельної ділянки ОСОБА_1, яке відбулось саме за рахунок збільшення площі земельної ділянки відповідачем стосовно третьої особи - ОСОБА_3.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <...> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <...>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України - юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства, можна дійти висновку, що питання стосовно прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне.

Вище наведена позиція є тотожною із правовою позицією Верховного Суду України висловленою у постанові від 17 лютого 2015 року по справі №21-551а14 та постанові від 24 лютого 2015 року по справі №21-34а15.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням вищезазначених норм та викладених обставин, заявлені позивачем вимоги мають розглядатися за правилами цивільного (господарського) судочинства.

Згідно з приписами пункту 1 частини першої статті 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі зокрема, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом позову ОСОБА_1 до Управління Держгеокадастру у Запорізькому районі Запорізької області про визнання протиправним та скасування витягу, скасування запису.

На виконання вимог частини шостої статті 109 КАС України, розяснити ОСОБА_1, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції цивільного (господарського) суду в порядку та за правилами Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати ОСОБА_1, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Розяснити позивачу, що відповідно до частини пятої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали (якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то в 5-денний строк з дня отримання цією особою копії ухвали) апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко