Справа № 803/765/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 р. Справа № 876/6412/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2016 року у справі №803/765/16 за позовом Державної фінансової інспекції у Волинській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізолфа-Сервіс» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

20.05.2016р. Державна фінансова інспекція у Волинській області (далі - Інспекція) звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізолфа-Сервіс» (далі - Товариство), просила стягнути із Товариства отримані без установлених законом підстав та з порушенням законодавства кошти в сумі 12 741,41 грн. в дохід обласного бюджету ГУ ДКСУ у Волинській області м.Луцьк.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21.06.2016р. в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Інспекція подала апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21.06.2016р. та прийняти нову постанову, якою стягнути кошти в сумі 12 741,41грн. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в ІІІ кварталі 2015 року проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Волинського обласного онкологічного диспансеру за період з 01.01.2012р. по 31.07.2015р. якою встановлено, що у 2013 році між онкодиспансером та ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» укладено договір від 23.10.2013р. №23.10.13/1 по об'єкту «Поточний ремонт покрівлі приміщення лікувально-профілактичного закладу «Волинський обласний онкологічний диспансер» на загальну суму 49 845,6 грн. Згідно умов договору вартість робіт є договірною. Зустрічною звіркою, проведеною в ході ревізії в ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» підтверджено стан розрахунків за виконані роботи з поточного ремонту покрівлі приміщення онкодиспансеру згідно договору підряду. Поряд з цим встановлено завищення вартості понесених витрат з придбання будівельних матеріалів в акті виконаних робіт форми КБ-2в за жовтень 2013 року на суму 12 741,41 грн. з ПДВ. Відповідно до отриманого листа від 26.01.2016р. №326/7-6.16, адміністрація онкодиспансера повідомила про вжиті заходи щодо усунення виявлених порушень та в порядку досудового врегулювання спору направила відповідачу претензію. У відповідь на претензію Товариство надіслало лист від 03.02.2016р. №3 про відмову у задоволенні претензії. Так, за даними оборотно-сальдової відомості відповідача вартість матеріалів за жовтень 2013 року становить 19 852,16 грн., крім того ПДВ - 3970,43 грн. Посилання суду першої інстанції на метод визначення звичайної ціни - «витрати плюс» є безпідставними, оскільки такий може застосовуватись лише між пов'язаними особами, а саме: Товариством та Fasta a.s, а не між Товариством та Волинським обласним онкологічним диспансером, який не є пов'язаною особою.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до пункту 1.2.2.1 плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції у Волинській області на ІІІ квартал 2015 року, на підставі направлень від 14 серпня 2015 року №486, №488 проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Лікувально-профілактичного закладу «Волинський обласний онкологічний диспансер» з 01 січня 2012 року по 31 липня 2015 року, за результатом якої складений акт від 05 листопада 2015 року № 040-22/013 (а.с.8-44).

Ревізією видатків на капітальне будівництво, реконструкцію та ремонт встановлено, зокрема, що у 2013 році між онкодиспансером та ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» укладено договір від 23.10.2013р. №23.10.13/1 по об'єкту «Поточний ремонт покрівлі приміщення лікувально-профілактичного закладу «Волинський обласний онкологічний диспансер» на загальну суму 49845,6 грн.

Зустрічною звіркою проведеною в ході ревізії в ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» підтверджено стан розрахунків за виконані роботи з поточного ремонту покрівлі приміщення онкодиспансеру згідно договору підряду та встановлено завищення вартості понесених витрат з придбання будівельних матеріалів в акті виконаних робіт форми КБ-2 за жовтень 2013 року на суму 12 741,41 грн. з ПДВ. (а.с.35).

На підставі висновків акта ревізії від 05 листопада 2015 року №040-22/013, Інспекцією направлено лист від 16 листопада 2015 року №03-040-14-14/5894 із вимогою усунути виявлені порушення в установленому законодавством порядку, зокрема забезпечити відшкодування завищеної вартості ремонтних робіт, виконаних Товариством в сум 12741,41 грн. (а.с.45-51).

Відповідно до листа ЛПЗ «Волинський обласний онкологічний диспансер» від 25.02.2016р. №941/7-6.16 адресованого Першому заступнику начальника Інспекції на виконання вказаного припису на адресу Товариства двічі направлено лист про повернення коштів на розрахунковий рахунок ЛПЗ ВООД та отримано лист-відповідь з відмовою (а.с.52).

У листі ТзОВ «Ізолфа Сервіс» від 03.02.2016р. вих.№3, адресованого Головному лікарю ЛПЗ «Волинський обласний онкологічний диспансер» у відповідь на претензію від 22.12.2015р. про повернення 12 741,41 грн. з ПДВ вказано, що сторонами договору підряду від 23.10.2015р. №23.10.13/1 підписувалась договірна ціна на поточний ремонт покрівлі приміщення ЛПЗ «Волинський обласний онкологічний диспансер» та підписувались кошториси, в котрих було погоджено ціни на матеріали і роботу, тобто ЛПЗ «Волинський обласний онкологічний диспансер» погодило суму поточного ремонту та ціни на матеріали, а тому претензія задоволенню не підлягає (а.с.53).

У зв'язку з незабезпечення виконання онкодиспансером вимоги, Інспекція звернулось із позовом до суду про стягнення отриманих Товариством коштів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з п.1 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року № 310, Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до пп.2 п.4 Положення Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний фінансовий контроль за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектора економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначено Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993р. № 2939-XII, в редакції чинній на момент проведення перевірки (далі - Закон № 2939-XII)

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону № 2939-XII органу державного фінансового контролю надається право, зокрема: 1) перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); 7) пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; 8) порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; 10) звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; 12) проводити на підприємствах, в установах та організаціях зустрічні звірки з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону № 2939-XII підконтрольними установами є підприємства, установи та організації, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно.

Пунктами 38, 47 ч.1 ст. 2 Бюджетного кодексу України встановлено, що одержувач бюджетних коштів - суб'єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету; розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань, довгострокових зобов'язань за енергосервісом та здійснення витрат бюджету.

Таким чином, суб'єкт господарювання, який отримав кошти від розпорядника бюджетних коштів є їх одержувачем, а тому в цій частині стає підконтрольною установою в розумінні Закону №2939-XII, до якої можуть бути пред'явленні майнові вимоги з боку органів державного фінансового контролю у судовому порядку. Отримавши бюджетні кошти, ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» набуло статусу одержувача бюджетних коштів.

З матеріалів справи встановлено, що в період з 05.10.2015р. по 06.10.2015р. з відома заступника директора та головного бухгалтера ТзОВ «Ізолфа-Сервіс», на підставі направлення від 30.09.2015р. №590, ДФІ у Волинській області проведено зустрічну звірку Товариства, результати якої складено Довідку від 06.10.2015р. №040-22/147 (а.с.64-66).

Згідно з вказаною Довідкою відповідно до Договору підряду від 23.10.2013р. №23.10.13/1 Товариство виконує роботи з поточного ремонту покрівлі приміщення мембранним покриттям загальною площею 296,4 м2, загальна вартість робіт згідно кошторису та протоколу погодження ціни становить 49 845,60грн., включаючи ПДВ - 8307,60 грн.

Для зустрічної звірки надано акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року форми КБ-2в та довідку про вартість виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року форми КБ-3 на суму 49 845,60 грн., які підписані Замовником та Підрядником (а.с.67-71).

Зазначені роботи оплачено ЛПЗ «Волинський обласний онкологічний диспансер» 12.11.2013р. в сумі 49 845,60 грн.

Звіркою господарських операції по фактах документального підтвердження фактично понесених витрат, включених до акта приймання виконаних робіт та підсумкової відомості ресурсів (витрати по факту) за жовтень 2013 року встановлено, що фактично списано матеріали на проведення поточного ремонту покрівлі за договором підряду від 23.10.2013р. №23.10.13/1 на суму 30 470 грн., крім того ПДВ - 6 094,00 грн.

За даними оборотно-сальдової відомості по бухгалтерському субрахунку 201 «Сировина і матеріали», рахунку 22 «Малоцінні та швидкозношувані предмети», рахунку 26 «Готова продукція» вартість матеріалів за жовтень 2013 року, які використано на проведення поточного ремонту покрівлі становить 19 852,16 грн., крім того ПДВ - 3 970,43 грн.

На підставі вказаного, Інспекцією зроблено висновок щодо незаконного отримання Товариством коштів місцевого бюджету внаслідок завищення вартості будівельних матеріалів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції щодо помилковості таких висновків ДФІ у Волинській області з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.627 Цивільного кодексу України, в редакції чинній на момент укладення договору, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.1 ст.843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Частиною 1 ст.844 ЦК України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Окрім того, відповідно до ст.10 Закону України «Про ціни і ціноутворення» від 21.06.2012р. №5007-VI, в редакції чинній на момент укладення договору, суб'єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни.

Згідно з ст.11 вказаного Закону вільні ціни встановлюються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Згідно з умов договору підряду від 23 жовтня 2013 року № 23.10.13/1 по об'єкту «Поточний ремонт покрівлі приміщення ЛПЗ «Волинський обласний онкологічний диспансер» вартість робіт є договірною.

Разом з тим, між ТзОВ «Ізолфа-Сервіс» та Fatra a.s. укладено договір від 10 січня 2013 року № 06/01/-13 на покупку продукції (ізоляційні мембранні системи) в асортименті, кількості і за ціною згідно інвойсам, які узгоджені і виставлені продавцем на кожну партію товару (а.с.106-107).

31 травня 2013 року директором Товариства затверджено прайс на матеріали для влаштування покрівельної мембранної системи Fatrafol дійсний на період ІІІ-ІV квартал 2013 року (а. с. 108).

Таким чином, ЛПЗ «Волинський обласний онкологічний диспансер», будучи розпорядником бюджетних коштів, на момент укладення договору підряду від 23 жовтня 2013 року № 23.10.13/1 було обізнаним про встановлені Товариством ціни на будівельні матеріали і висловив свою згоду із такими шляхом підписання договору, тоді як Товариство в свою чергу вільне у формуванні цінової політики як виконаних робіт так і використаних при їх виконанні матеріалів, ціни на які не є державними регульованими цінами.

Невідповідності між фактично виконаними роботами та обсягами, вказаними в актах виконаних робіт форми КБ-2в перевіркою не встановлено, реальність виконаних робіт Інспекцією не оспорюється.

Щодо покликання апелянта на застосування положень Правил визначення вартості будівництва, затверджених Наказом Держбуду України від 27.08.2000р. №174 (ДБН Д.1.1-1-2000), то такими встановлено основні правила визначення вартості нового будівництва, розширення, реконструкції та технічного переоснащення підприємств, будівель і споруд, ремонту житла, об'єктів соціальної сфери і комунального призначення та благоустрою, а також реставрації пам'яток архітектури та містобудування і вказані Правила носять обов'язковий характер при визначенні вартості будов (об'єктів), будівництво яких здійснюється із залученням бюджетних коштів або коштів підприємств, установ і організацій державної власності.

Так п.3.1.10.8 ДБН Д.1.1-1-2000 передбачено, що поточні ціни на матеріальні ресурси приймаються за даними замовника за найменшою вартістю, яка не повинна перевищувати цін, зареєстрованих в Мінекономіки.

Згідно п.3.2.5 ДБН Д.1.1-1-2000, поточні ціни на матеріальні ресурси приймаються за найменшою вартістю, яка не повинна перевищувати цін, зареєстрованих в Мінекономіки відповідно законодавства. По матеріалах, виробах та конструкціях ціна складається франко-приоб'єктний склад будівельного майданчика і на встановлену одиницю виміру враховують такі елементи вартості: відпускну ціну; вартість тари, упаковки і реквізиту; вартість транспортування і вантажних робіт; заготівельно-складські витрати.

Аналіз норм чинного законодавства, обставин справи та вимог ст.70 КАС України дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що Інспекцією не надано належних та допустимих доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування - письмових доказів щодо перевищення ціни будівельних матеріалів, використаних на поточний ремонт досліджуваного судом об'єкту відносно ціни та такі матеріали, що зареєстровані в Мінекономіки, а тому «Обов'язок доказування», передбачений ст.71 КАС України, Інспекцією не дотримано, а порушень сторонами договору п.3.2.5 ДБН Д.1.1-1-2000 при визначенні поточних цін на матеріальні ресурси використані для ремонту, судом не встановлено.

Водночас, суд апеляційної інстанції погоджується з покликанням апелянта на неможливість застосування у даному випадку методу визначення звичайної ціни «витрати плюс», так як такий застосовується за договорами між пов'язаними особами.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 червня 2016 року у справі №803/765/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді: М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Ухвали складено 28.09.2016р.