Справа № 810/5048/15
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5048/15 Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна О.Є.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О.,Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Укрбазальтізол" на постанову Київського окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Укрбазальтізол" до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод Укрбазальтізол" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31 березня 2015 року № , яким йому було визначено грошове зобов'язанням з ПДВ у розмірі 92 497,50 грн., з яких 61 665,00 грн. за основним платежем та штрафна (фінансова) санкція у сумі 30 832,50 грн.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з'явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.09.2014 року між ТОВ "Завод Укрбазальтізол" та ТОВ "Маркетингстарт ЛТД" був укладений договір поставки №178 відповідно до якого, постачальник зобов'язується поставити та передати у власність замовника базальтове волокно, Замовник зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначеним цим Договором. На виконання умов вказаного договору ТОВ "Маркетингстарт ЛТД" були виписані податкові та видаткові накладні.

З 04.02.2015 року по 10.02.2015 року, на підставі п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.79.1 ст.79 ПКУ, податковим органом була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ "Завод Укрбазальтізол" з питань дотримання вимог податкового законодавства при нарахуванні та сплаті ПДВ по розрахунках з ТОВ "Маркетингстарт ЛТД" за вересень 2014 року.

Перевіркою виявлено порушення позивачем п.п.198.2-198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПКУ, в результаті чого відбулось завищення податкового кредиту за вересень 2014 року на суму 61 665 грн.

Вказане порушення зафіксовано актом перевірки №201/22-4/39105453 від 13.02.2015 року, в якому зазначено про відсутність об'єкту оподаткування ПДВ по операціях з продажу товарів (послуг) підприємством-покупцем та операцій з придбання у контрагента-постачальника товарів, в розумінні ст.ст.22, 185, 187 ПКУ, у зв'язку з чим податковий орган дійшов висновку про нереальний характер договору, укладеного між позивачем та ТОВ "Маркетингстарт ЛТД".

На підставі складеного акту Ірпінською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Київській області прийняте податкове повідомлення-рішення від 31.03.2015 року №, яким ТОВ "Заводу Укрбазальтізол" визначено грошове зобов'язання з ПДВ у розмірі 92 497,50 грн., з яких 61 665,00 грн. за основним платежем та 30 832,50 грн.- штрафна санкція.

Не погодившись з вищевказаним податковим повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.

Так, спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим

Відповідно до положень пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПКУ податковим кредитом визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

П.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати операційної діяльності включають, зокрема: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Згідно з пунктами 138.4-138.5 статті 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку, з урахуванням наступного:

- датою здійснення витрат, нарахованих платником податку у вигляді сум податків та зборів, вважається останній день звітного податкового періоду, за який проводиться нарахування податкового зобов'язання з податку та збору;

- датою визнання та сумою витрат платника податку від здійснення кредитно-депозитних операцій, у тому числі субординованого боргу, є дата визнання процентів (комісійних та інших платежів, пов'язаних зі створенням або придбанням кредитів, вкладів (депозитів) та їх сума, визначені згідно з правилами бухгалтерського обліку.

Для цілей цієї статті під субординованим боргом розуміються звичайні незабезпечені боргові капітальні інструменти (складові елементи капіталу), які відповідно до договору не можуть бути взяті з банку раніше п'яти років, а у випадку банкрутства чи ліквідації повертаються інвестору після погашення претензій усіх інших кредиторів;

- витрати, понесені платником податку, у вигляді благодійних чи інших внесків та/або вартості товарів (робіт, послуг) до неприбуткових організацій, які згідно з нормами цього розділу враховуються для визначення об'єкта оподаткування платника податку, включаються до складу витрат за датою фактичного перерахування таких внесків та/або вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку (п.п.138.8.1 п. 138.8 ст. 138 ПК України).

При цьому, відповідно до п.п. 139.1.1. та п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначених статтею 157 цього Кодексу, та витрат, пов'язаних із провадженням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1 статті 140 цього Кодексу); витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений Розділом У Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.7 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, якій здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПКУ податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування ПДВ має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для його формування та податкового обліку платника податків.

Як пояснила в судовому засіданні предстанвик апелянта, товариство спеціалізується на виготовленні базальтового волокна. Оскільки не завжди товариство має потужності для виготовлення волокна у об'ємі, який замовляють контрагенти, придбаває його окремо у інших підпориємств.

Із договору поставки №178 від 01.09.2014 року вбачається, що позивач як замовник придбав у ТОВ «Маркетінгстар ЛТД» (постачальник) базальтове волокно. За умовами договору постачальник поставляє товар партіями в терміни, зазначені в замовленні замовника. Замовлення товару у постачальника здійснюється письмово (е-мейл чи факсимільно) чи в усній формі (по телефону).

До матеріалів справи представником позивача надано прибуткові накладні №84 від 19 вересня 2014 року, від 12 вересня 2014 року №85 відповідно до яких ТОВ «Маркетингстар ЛТД» поставив ТОВ «Завод Укрбазальтізол» за договором поставки базальтове волокно БСТВ у кількості та суму відповідно 8 663 кг на суму 259 890 грн та 3 670 кг на суму 110 100 грн.

На підтвердження використання придбаного базальтового волокна у власній господарській діяльносиі позивач надав видаткові накладні щодо реалізації волокна іншим суб'єктам підприємницької діяльності, у т.ч. у вересні 2014 року. Факт реалізації товару підтверджується довіреностями працівників контрагентів, які придбавали волокно, відповідно до яких останні отримували волокно за видатковими накладними.

Факт придбання у ТОВ «Маркетингстар ЛТД» базальтового волокна підтверддується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку з 15 вересня 2014 року, 16 вересня 2014 року та за 24 вересня 2014 року.

Відповідно до бухгалтерського обліку на субрахунку 631 «Рoзрахунки з вітчизняними постачальниками» вeдеться облік розрахунків за одержані тoварно-матеріальні цінності, виконані рoботи, надані послуги з вiтчизняними постачальниками та підрядниками.

Факт розрахунку за придбане волокно підтверджується платіжними дорученнями №54 від 24 вересня 2014 року, №45 від 15 вересня 2014 року, №46 від 16 вересня 2016 року у яких зазначено призначення платежу : за базальтове волокно згідно видаткової від 15.09.2014, від 24.09.2014 року.

Згідно з бухгалтерським обліком рахунок 28 "Товари" має такі субрахунки: 281 "Товари на складі". Представником апелянта надано до справи оборотно-сальдову відомість по рахунку 281 за період 12.09 - 30.11.2014 року, з якого вбачається, що на склад поступив товар згідно видаткової накладної від 19.09.2014 року.

Щодо відсутності документального підтвердження транспортування волокна від контрагента, то колегія суддів зазначає, що умови договору від 01.09.2014 року не визначають доставку матеріалів і транспортні витрати.

Крім того, колегія суддів звертає, що у даному випадку між позивачем та його контрагентом укладено господарський договір поставки, яким визначає його умови.

Товаро-транспортні накладні не є первинними документами у розумінні вимог чинного законодавства України і не є обов'язкомими під час здійснення господарської діяльності для суб'єта господарювання приватної форми власності.

Посилання податково органу на Наказ №363 від 14.10.1997 року на думку суду є безпідставним, оскільки відповідно до даного наказу Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (надалі - Правила) визначають права,обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників. По даним правовідносинам ні позивач, ні його контрагент не займаються перевезеннями у розумінні вимог закону, а також не є вантажовідправником чи вантажоотримувачем у розумінні цього наказу.

Щодо відсутності за місцезнаходженням ТОВ «Маркетингстар ЛТД» як на це послався податковий орган в акті перевірки, то дані доводи стосуються відомостей за 31 жовтня 2014 року, тоді як придбання волокна мало місце у вересні 2014 року.

Даних про те, що зазначене товариство було відсутнє за місцезнаходження на час правовідносин, що виникли між ним та позивачем, відповідач до суду не надав.

Відповідно до абз. 10 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. N 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Видаткові і податкові накладні, рахунки-фактури, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) є первинними документами, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між суб'єктами господарювання.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Абзацом 4 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. N 996-XIV встановлено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Фактично здійснена господарська операція характеризується тим, що остання призводить до настання реальних змін майнового стану платника податків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 43 Господарського кодексу України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Законодавством надано позивачу право як суб'єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між позивачем та ТОВ «Маркетингстар ЛТД» мала місце господарська діяльність, пов'язана з постачанням базальтового волокна.

Усі первинні документи,які стосуються придбання волокна, позивачем були надані до справи, оформлені вони у відповідності до вимог закону.

Доказів того, що фактична поставка базальтового волокна не мала місця, тобто що дана господарська операція не була реальною, податковий орган не надав.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про недоведеність факту постачання базальтового волокна позивачу відповідно до договору №178, а тому вважає, що постанова суду прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 198,202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне постанову Київського окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Укрбазальтізол" задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року скасувати та ухвалити у справі нову постанову наступного змісту.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31 березня 2015 року № , яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Завод Укрбазальтізол" визначено грошове зобов'язанням з ПДВ у розмірі 92 497,50 грн., з яких 61 665,00 грн. за основним платежем та штрафна (фінансова) санкція у сумі 30 832,50 грн.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї може бути подано касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України у порядку та в строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 21 вересня 2016 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Троян Н.М.

Костюк Л.О.