Справа № 552/4101/16-а
Суддя: Микитенко В. М.
Дата ухвалення: 2016-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 19.09.2016 Справа № 552/4101/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року

Октябрський районний суд м. Полтави у складі: головуючого судді Микитенка В.М., при секретарі Різник А.В., за участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідача Кривошей В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

02.08.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними дії Полтавського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови йому в здійсненні перерахунку пенсії за вислугою років та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок йому пенсії, починаючи з 01.01.2016 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати, у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії прокурорсько-слідчих працівників згідно ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» (№1789-ХII) та здійснювати її виплату без обмеження з урахування виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з квітня 2007 року він знаходиться на обліку в Полтавському об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області (раніше УПФУ Ленінського району в м. Полтаві) та отримує пенсію за вислугу років, призначену згідно ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру». У зв'язку зі збільшенням посадових окладів діючих працівників прокуратури йому мала бути перерахована пенсія за вислугою років, однак відповідачем цього зроблено не було, чим порушено його конституційні права, які підлягають відновленню.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримав з підстав у ньому зазначених.

Представник відповідача заперечила проти позову за безпідставністю, вважаючи дії відповідача законними.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, з квітня 2007 року позивач набув права на пенсію за вислугою років, згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в розмірі 90% від заробітку (а.с.12-14).

У зв'язку з підвищенням працівникам прокуратури заробітної плати позивач 11.07.2016 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеної йому пенсії на підставі виданої 30.05.2016 року прокуратурою Полтавської області довідки №14-348/вих.16 (а.с.11).

Листом відповідача від 18.07.2016 року позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії у зв'язку з втратою чинності Закону № 1789-ХІІ та у відповідності до розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, згідно якого з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються (а.с.10).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.Крім того виходячи з положень статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції Україниперебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг отриманих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, в тому числі щодо розміру раніше призначеної пенсії.

Враховуючи, що позивачу у квітні 2007 року призначено пенсію у розмірі 90 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати за відповідною посадою, з якої позивач вийшов на пенсію, її розмір у відсотковому відношенні до чинної заробітної плати відповідної категорії осіб, що працюють в органах прокуратури, не може бути зменшено.

На час призначення позивачу пенсії чинною була норма Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р., а саме ст. 50-1 в редакції Закону України від 12.07.2001р. № 2663-ІІІ, яка надавала право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Також за приписами Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р., чинними на момент призначення пенсії ОСОБА_1, граничний розмір пенсії обмежено не було.

Таким чином, на час призначення позивачу пенсії, його пенсійне забезпечення включало наявність у нього права на отримання пенсії у розмірі 90 % без обмеження граничного розміру пенсії та право на її перерахунок у разі підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Оскільки на час набуття позивачем права на пенсійне забезпечення за ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991р. було встановлено його право на отримання пенсії у розмірі 90 % за відповідною посадою, з якої позивач вийшов на пенсію без обмеження граничного розміру та на перерахунок пенсії, суд приходить до висновку, що зазначена норма зберігає юридичну силу, як для позивача, так і для відповідача на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії від 25.05.2016р., що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 01.07.2014р. по справі № 21-244а14, яка згідно з положеннями ч.1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України має враховуватись судами загальної юрисдикції.

Тому заперечення відповідача, що розмір пенсії позивача має бути обмежено десятьма прожитковими мінімумами з огляду на приписи ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р., є необґрунтованими.

Щодо доводів відповідача про обґрунтованість відмови у перерахунку позивачу пенсії у зв'язку із скасуванням з 01.06.2015 року норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про прокуратуру" суд зазначає наступне.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Водночас, з 15.07.2015р. набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р., яким врегульовано питання пенсійного забезпечення та перерахунку пенсій працівників прокуратури, а саме статтею 86.

Таким чином, норми щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури за Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. не могли бути скасовані пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», оскільки норми Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури набрали чинності 15.07.2015р., тобто після 01.06.2015р.

Отже, відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії позивача на підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» є неправомірною.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії у разі виникнення права на підвищення пенсії провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Отже, враховуючи, що позивачем заяву до відповідача про перерахунок пенсії подано 11.07.2016 р., датою початку перерахунку його пенсії слід вважати 01.07.2016 року.

З огляду на те, що судове рішення прийняте не на користь суб'єкта владних повноважень, суд приходить до висновку про необхідність стягнення понесених позивачем судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 9, 11, 17, 70, 71, 158-163, 183-2 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Полтавського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за вислугою років.

Зобов'язати Полтавське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» (№1789-ХІІ), виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури, згідно довідки прокуратури Полтавської області від 30.05.2016 року №14-348/вих16, починаючи з 01.07.2016 року без обмеження її максимального розміру та здійснювати відповідні виплати з урахуванням виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Полтавського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів.

Повний текст постанови складений 22.09.2016 року.

Суддя В.М.Микитенко