Справа № 815/6068/15
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2016 року м. Київ К/800/595/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним і скасування рішення ьа зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Державної міграційної служби України (далі - ДМСУ) в якому просила: визнати неправомірним і скасувати рішення відповідача від 3 квітня 2015 року № 247-15 про відмову у визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі - оскаржуване рішення); зобов'язати ДМСУ прийняти рішення про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що оскаржуване рішення відповідача не ґрунтується на вимогах закону, порушує її права, а тому ОСОБА_1 просила про задоволення позову.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2015 року адміністративний позов залишено без розгляду.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом з порушенням строку, встановленого Законом України від 8 липня 2011 року № 3671-VІ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - Закон № 3671-VІ в редакції, чинній на період звернення до суду з позовною заявою) і підстави для визнання причин пропуску цього строку поважними відсутні.

Так, у відповідності до частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

В свою чергу, порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначає Закон № 3671-VІ.

Цим же законом встановлено порядок і строки оскарження рішень щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового захисту.

Зокрема, за приписами частини 2 статті 12 Закону № 3671-VІ рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду.

Водночас, частиною 1 вищевказаної статті передбачено, що рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Таким чином, за змістом наведених правових норм рішення про відмову у визнанні іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту може бути оскаржене до суду протягом п'яти робочих днів з дня отримання відповідного повідомлення.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачено у частині 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як правильно встановлено судами, позивач звернулась до суду із цим адміністративним позовом 12 жовтня 2015 року, тоді як повідомлення про відмову у визнанні біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту одержала 23 квітня цього ж року.

Колегія суддів також звертає увагу і на те, що у згаданому повідомленні відповідач роз'яснив порядок і строки оскарження рішення.

Звертаючись до суду позивач пропустила п'ятиденний строк, встановлений для подачі даного адміністративного позову, одночасно в обґрунтування поважності причин пропуску цього строку зазначила, що вона є багатодітною матір'ю, залишилась без підтримки чоловіка, який покинув її та виїхав з території України, не володіє українською мовою і не обізнана з вимогами процесуального законодавства щодо строку звернення до суду.

Разом з тим, вказані позивачем доводи не свідчать про наявність істотних, непереборних обставин, які об'єктивно перешкоджали ОСОБА_1 звернутись до суду з цим позовом у встановлений законодавством строк і не дають підстав для визнання поважними причин пропуску такого, про що правильно зазначили суди попередніх інстанцій.

З огляду на викладене, рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 1 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало