Справа № 335/8559/16-а(2-а/335/278/2016)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2016 рокусправа № 335/8559/16-а провадження №2-а/335/278/2016

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11 серпня 2016 року по справі №335/8559/16-а (провадження №2-а/335/278/2016) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку та виплати пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити позивачу з 22.05.2008 довічно пенсію на підставі статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ) у розмірі 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплатити недоплачену частину пенсії у розмірі 227 128,78 гривень;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області визнати за позивачем право з 22.05.2008 на отримання довічно пенсії у розмірі не менше, ніж 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, що передбачено статтею 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до тих пір, поки норма статті 22 Закону № 2262-ХІІ буде чинною, а саме не зміненою, доповненою або скасованою;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок з урахуванням всіх надбавок та підвищень та виплатити позивачу державну пенсію інваліда війни 2 групи з розрахунку 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, що передбачено статтею 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, з урахуванням виплачених коштів, починаючи з 22.05.2008 року по 21.07.2016 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснювати нарахування з урахуванням всіх надбавок та підвищень і виплачувати позивачеві державну пенсію інваліда війни 2 групи з розрахунку 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, що передбачено статтею 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, починаючи з 21.07.2016 року до тих пір, поки норма статті 22 Закону № 2262-ХІІ буде чинною, а саме не зміненою, доповненою або скасованою.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11 серпня 2016 року позовну

заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог за 2008-2015 рр. залишено без розгляду, у звязку з пропуском строку звернення до суду з позовною заявою.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно послався на положення ч.2 ст.99 КАС України в частині звернення з позовом до суду щодо перерахунку пенсії особі, яка має право на такий перерахунок відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки строк давності, у цих правовідносинах, визначено спеціальною нормою права, якою є ст. 51 названого Закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, чинне законодавство, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, спори у справах, повязаних з пенсійними виплатами, мають розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Згідно ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовною заявою, яка містить вимоги щодо зобовязання відповідача призначити з 22.05.2008 року, здійснити з 22.05.2008 року по 21.07.2016 року перерахунок з урахуванням всіх надбавок та підвищень та виплатити недоотриману суму пенсії на підставі положень ст.22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ з урахуванням приписів ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснювати нарахування пенсії з урахуванням всіх надбавок та підвищень, починаючи з 21.07.2016 року.

Позивач позовну заяву до суду подав засобами поштового звязку 21.07.2016р. (а.с.30) (дата реєстрації в суді 27.07.2016р.), та не довів, що пропустив строк звернення з адміністративним позовом до суду з поважних причин, а тому суд першої інстанції обґрунтовано залишив без розгляду позов, в частині заявлених вимог за 2008-2015 рр.

При цьому, встановивши те, що позивач отримує пенсію починаючи з 12.01.2000 року та по теперішній час, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що позивач, отримуючи пенсію, у тому числі й у спірний період з 22.05.2008 року, був обізнаний про її розмір і в разі не згоди мав право звернутися до суду.

Колегія суддів вважає, що будь-які обєктивні чи субєктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду, у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано вказано на порушення позивачем строків звернення до суду та залишено без розгляду позовні вимоги за 2008-2015 рр.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на положення ч.3 ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Так, частиною 3 статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що перерахунок пенсій у звязку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у звязку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Тобто, зазначеною нормою права визначено, що перерахунок пенсії провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком у випадку, якщо його не проведено з вини, зокрема, органів Пенсійного фонду України при наявності для цього підстав, а саме зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у звязку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Оскільки, у даній справі не встановлено обставин, які б свідчили про не проведення УПФУ перерахунку пенсії позивачу у звязку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у звязку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, то посилання заявника апеляційної скарги на положення вказаною норми права є безпідставними. Спірні правовідносини між сторонами в межах цієї справи виникли з приводу розміру нарахованої позивачу пенсії, який позивач вважає таким, що не відповідає вимогам статі 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено мінімальні розміри пенсій по інвалідності інвалідам війни з числа солдатів та матросів строкової служби ІІ групи у розмірі трьох з половиною мінімальних пенсій за віком (в редакції Закону №456/95-ВР від 23.11.1995 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в достатньому обсязі зясовано обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч.1 ст. 199, ст. ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11 серпня 2016 року по справі №335/8559/16-а (провадження №2-а/335/278/2016) без змін.

Ухвала суду набирає законної сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

(Повний текст ухвали виготовлено 21.09.2016р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк