Справа № 308/8315/16-а
Суддя: Клюба Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Справа № 876/6597/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Клюби В. В.

суддів: Кухтея Р. В., Яворського І. О.

з участю секретаря судового засідання Гелецького П. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1, ОСОБА_2 Хічана, ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 серпня 2016 року у справі №308/8315/16 а за адміністративним позовом Чопського прикордонного загону Західного Регіонального управління Державної Прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_1, ОСОБА_2 Хічама, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення, -

УСТАНОВИВ:

Чопський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до громадянина ОСОБА_1, ОСОБА_2 Хічана, в якому просив примусово видворити відповідача за межі території України; затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач був затриманий за спробу незаконно перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пропуску в складі групи осіб. Тобто, відповідач потрапив на територію України незаконно, чим порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Також у відповідача відсутні документи, що дають право на перетин державного кордону України та відсутні необхідні кошти для того, щоб той самостійно покинути територію України.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 серпня 2016 року адміністративний позов було задоволено повністю: примусово видворено громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Хічана за межі України та затримано з метою ідентифікації і забезпечення примусового видворення за межі території України. Постанову звернено до негайного виконання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. У поданій апеляційній скарзі посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що згідно Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», постанова про примусове видворення може прийматись судом за зверненням органу внутрішніх справ, органу охорони державного кордону або Служби безпеки України, якщо іноземець або особа без громадянства ухиляються від виїзду після прийняття рішення про видворення або є обґрунтовані підстави вважати, що він буде ухилятися від виїзду.

Однак, рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення відповідача не приймалося і відсутні обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься в подальшому від самостійного та добровільного виїзду за межі території України, що у свою чергу було б підставою для наслідків, передбачених статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули та не направили представників, хоча належним чином та у встановленому законом порядку були повідомлені про дату, час та місце судового засідання. При цьому, від осіб, які беруть участь у справі відсутні клопотання про розгляд справи за їх участі.

У звязку з цим справу розглянуто в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України та керуючись ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог та умотивовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач потрапив на територію України незаконно, порушивши вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагався незаконно перетнути державний кордон з України в Словацьку Республіку, а також у відповідача відсутні документи, що дають право на перетин державного кордону України та відсутні необхідні для цього кошти. Крім цього у відповідача відсутні близькі родичі на території України, власне житло, постійне законне джерело існування, дозвіл на працевлаштування.

Проте колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 10 серпня 2016 року прикордонним нарядом відділу прикордонної служби «Великий Березний» Чопського прикордонного загону було затримано громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Хічана за спробу незаконного перетину державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пункту пропуску в складі групи осіб. Про вищевказане 10 серпня 2016 року складено Протокол про адміністративне затримання та Протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статусу іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно частини 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобовязані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

За приписами частини 1 статті 30 даного Закону України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто, обовязковим є попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове видворення.

Згідно Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року, контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Разом з цим, пунктом 1.6. вищезазначеної інструкції підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Тобто наявні у справі матеріали не підтверджують обставин, на які посилається суд першої інстанції, як на підставу прийняття оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права з отриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно зясованих обставин справи.

Проте, при постановленні рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог. Колегія суддів дійшла до висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для примусового видворення зазначеної особи за межі України, оскільки позивачем не приймалось рішення про примусове видворення відповідача, що у свою чергу не давало підстав для висновку про ухилення громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2 Хічана від виїзду з України.

Згідно ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. .

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що постанову з наведених вище мотивів слід скасувати, а матеріали справи за сказаним адміністративним позовом направити до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для продовження розгляду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина ОСОБА_1, ОСОБА_2 Хічана ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 серпня 2016 року у справі №308/8315/16 а скасувати та винести нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління ДПС України до громадянина ОСОБА_1, ОСОБА_2 Хічана, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Клюба

Судді: Р. В. Кухтей

ОСОБА_3

Повний текст постанови виготовлено 23 вересня 2016 року