Справа № 815/4839/15
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2016 року 14год.45хв. м. Одеса Справа № 815/4839/15

Одеський окружний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Іванова Е.А.

за участю: секретар Сакара М.М., представників: позивача Корміч С.В. відповідача Заратуйченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі адміністративну справу за Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросток» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросток" (далі - ТОВ «Агросток») звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (далі - ДПІ у Малиновському районі), у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ДПІ у Малиновському районі № та № від 31.07.2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що здійснення господарських операцій між ТОВ «Агросток» та ТОВ «О.Л.Д. Транс», ТОВ «Альпек», ТОВ «Левіском» та ТОВ «Снарт Лайн» підтверджені первинними документами, такими як, податкові та видаткові накладні, платіжні доручення, товарно - транспортні накладні, договором поставки. Також позивач зазначає, що підстав, для визначення угоди між ним та ТОВ «О.Л.Д. Транс», ТОВ «Альпек», ТОВ «Левіском» та ТОВ «Снарт Лайн» нікчемними не було, оскільки не було підстав, передбачених ст. 203, 215 ЦК України, за наявності яких угода є нікчемною. Крім того, як зазначає позивач не існує вироку суду, яким доведено вину директорів контрагентів позивача ТОВ «О.Л.Д. Транс», ТОВ «Альпек», ТОВ «Левіском» та ТОВ «Снарт Лайн» у здійсненні фіктивного підприємництва.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та надав до суду письмові заперечення на позов, які мотивовані тим що, позивачем неправомірно сформований податковий кредит та валові витрати по взаємовідносинам з ТОВ «О.Л.Д. Транс», ТОВ «Альпек», ТОВ «Левіском» та ТОВ «Снарт Лайн», оскільки угоди останнього мають ознаки нікчемності. За таких обставин, як зазначає відповідач неправомірно включив до складу податкового кредиту та валових витрат суми ПДВ, зазначені у податкових накладних, виданих ТОВ «О.Л.Д. Транс», ТОВ «Альпек», ТОВ «Левіском» та ТОВ «Снарт Лайн».

Вислухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що ДПІ у Малиновсьокму районі м. Одеси була проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «Агросток» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року.

За результатами перевірки складений акт від 06.07.2015 року №85/15-52-22-01/32086843/3804 «Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Агросток» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року», яким встановлено порушення позивачем п. 138.2 ст. 138, п.п. 138.10.3 п.138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України в результаті чого підприємством занижено суму податку на прибуток у розмірі 830613 грн., у тому числі за 2013 рік у розмірі 453338 грн. та за 2014 рік у розмір 377275 грн. та порушення п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України в наслідок чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету у розмірі 618499 грн. (т.1, а.с. 58-116).

Не погодившись з висновками вказаного акту перевірки позивачем були подані заперечення на нього від 27.07.2015 року №36 (т.1, а.с. 140-150) за результати розгляду яких ДПІ у Малиновському районі м. Одеси прийняло рішення про результати розгляду заперечень оформлене у формі листа від 30.07.2015 року №3685/10/15-52-22-01 згідно з яким заперечення залишаються без розгляду (т.1, а.с. 151).

На підставі вказаного акту ДПІ у Малиновському районі м. Одеси були винесені податкові повідомлення-рішення форми «Р» від 31.07.2015 року № яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 927749 грн., з яких 618499 грн. основного зобов'язання та 309250 за штрафними санкціями, та № яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1038266 грн., з яких 830613 основного зобов'язання та 207653 за штрафними санкціями. (т. 1, а.с. 152-153).

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Судом встановлено, що між ТОВ «Агросток» (покупець) та ТОВ «О.Л.Д. Транс» (продавець) 23.12.2013 року був укладений договір поставки товару №44/13 (т. 2, а.с. 1-2).

Згідно п. 1.1 якого продавець зобов'язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію в асортименті, за ціною, якості, кількості і на умовах, викладених у даному договорі і додаткових угодах до даного договору.

Згідно п. 1.2. договору. продавець гарантує, що товар, зазначений у даному договорі, на момент укладення цього договору належить продавцю на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави або іншим способом забезпечення виконання зобов'язань перед якими-або фізичними або юридичними особами або державою, а також не обтяжений будь-яким іншим способом. Передбаченим чинним законодавством України.

На підтвердження здійснення господарської операції позивачем надано наступні копії документів: Додаткову угоду №1, та видаткові накладні (т.2, а.с. 3-5).

Судом встановлено, що між ТОВ «Агросток» (покупець) та ТОВ «О.Л.Д. Транс» (продавець) 22.01.2014 року був укладений договір поставки товару №06/14 (т. 2, а.с. 1-2).

Згідно п. 1.1 якого продавець зобов'язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію в асортименті, за ціною, якості, кількості і на умовах, викладених у даному договорі і додаткових угодах до даного договору.

Згідно п. 1.2. договору Продавець гарантує, що товар, зазначений у даному договорі, на момент укладення цього договору належить продавцю на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави або іншим способом забезпечення виконання зобов'язань перед якими-або фізичними або юридичними особами або державою, а також не обтяжений будь-яким іншим способом, передбаченим чинним законодавством України.

На підтвердження здійснення господарської операції позивачем надано наступні копії документів: Додаткові угоди №№1, 2, 3, 4, видаткові накладні, виписку з журналу реєстрації довіреностей, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, рахунки на оплату (т.2, а.с. 8-32).

Також судом встановлено, що між ТОВ «Агросток» (замовник) та ТОВ «Альпек» (виконавець) 15.01.2013 року укладений договір про надання послуг №АЛП-1301/2.

Згідно п. 1.1 якого виконавець від свого імені і за рахунок замовника забезпечує здійснення комплексу послуг з переміщення вантажів замовника автомобільним транспортом.

Згідно п. 1.2. виконавець на користь замовника виконує пов'язані з переміщенням вантажів операції: розробка маршруту перевезення, пошук перевізника. Організація забезпечення відправлення і отримання вантажу, інші операції, пов'язані з перевезенням.

На підтвердження здійснення господарської операції позивачем надано наступні копії документів: додаткові угоди №№13-27, заявки №№13-27, акти здачі-приймання наданих послуг, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, платіжні доручення, картку рахунку та аналіз рахунку (т. 2, а.с. 60-167).

Судом встановлено, що між ТОВ «Агросток» (замовник) та ТОВ «Левиском» (виконавець) 03.06.2013 року укладено договір про надання послуг №2013-37.

Згідно п. 1.1 якого виконавець від свого імені і за рахунок замовника забезпечує здійснення комплексу послуг з переміщення вантажів замовника автомобільним транспортом.

Згідно п. 1.2. виконавець на користь замовника виконує пов'язані з переміщенням вантажів операції: розробка маршруту перевезення, пошук перевізника. Організація забезпечення відправлення і отримання вантажу, інші операції, пов'язані з перевезенням.

На підтвердження здійснення господарської операції позивачем надано наступні копії документів: додаткові угоди №№1-98, заявки, акти здачі-приймання наданих послуг, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, платіжні доручення, картку рахунку та аналіз рахунку (т. 2, а.с. 170 - т. 6, а.с. 82).

Також судом встановлено, що між ТОВ «Агросток» (замовник) та ТОВ «Снарт Лайн» (виконавець) 27.09.2013 року укладено договір про надання послуг №ВТ-24.

Згідно п. 1.1 якого виконавець від свого імені і за рахунок замовника забезпечує здійснення комплексу послуг з переміщення вантажів замовника автомобільним транспортом.

Згідно п. 1.2. виконавець на користь замовника виконує пов'язані з переміщенням вантажів операції: розробка маршруту перевезення, пошук перевізника. Організація забезпечення відправлення і отримання вантажу, інші операції, пов'язані з перевезенням.

На підтвердження здійснення господарської операції позивачем надано наступні копії документів: додаткові угоди №№1-61, заявки, акти здачі-приймання наданих послуг, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, платіжні доручення (т. 6, а.с. 85 - т. 8, а.с. 194).

Також судом встановлено, що між ТОВ «Агросток» (замовник) та ТОВ «Снарт Лайн» (виконавець) 08.01.2014 року укладено договір про надання послуг №ВТ-1.

Згідно п. 1.1 якого виконавець від свого імені і за рахунок замовника забезпечує здійснення комплексу послуг з переміщення вантажів замовника автомобільним транспортом.

Згідно п. 1.2. виконавець на користь замовника виконує пов'язані з переміщенням вантажів операції: розробка маршруту перевезення, пошук перевізника. Організація забезпечення відправлення і отримання вантажу, інші операції, пов'язані з перевезенням.

На підтвердження здійснення господарської операції позивачем надано наступні копії документів: додаткові угоди №№1-30, 56-104, заявки, акти здачі-приймання наданих послуг, товарно-транспортні накладні з додатками, податкові накладні, платіжні доручення, картку рахунку та аналіз рахунку (т. 8, а.с. 197 - т. 11, а.с. 106).

В акті перевірки ДПІ у Малиновському районі зазначає, що перевіркою повноти визначення податку на прибуток ТОВ «Агросток» за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року встановлено його заниження всього у сумі 830613 грн., у тому числі за 2013 рік у розмірі 453338 грн. та за 2014 рік у розмірі 377275 грн., та встановлено заниження нарахування податку на додану вартість за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року у розмірі 618499 грн., по взаємовідносинам з вищевказаними контрагентами, оскільки господарські операції позивача з зазначеними контрагентами на думку ДПІ у Малиновсьокму районі м. Одеси не мають на меті наміру створення правових наслідків, а тому такі угоди носять фіктивний характер.

Судом встановлено, що єдиним мотивом для висновків відповідача про відсутність реальності здійснення позивачем господарської операції з ТОВ «О.Л.Д. Транс», ТОВ «Альпек», ТОВ «Левіском» та ТОВ «Снарт Лайн» є акти та податкова інформація інших податкових органів, а саме:

- акт Криворізької північної ОДПІ в Дніпропетровській області від 14.07.2014 року №78/04-83-22-01/37271547 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «О.Л.Д. Транс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.09.2013 року по 31.05.2014 року»;

- акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 17.06.2014 року №1688/26-55-22-08/38239808 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Альпек» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.04.2013 року по 31.05.2013 року»;

- податкова інформація ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області по ТОВ «Левіском» за період з 01.10.2012 року по 31.08.2014 року;

- інформації ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області по ТОВ «Снарт Лайн».

Проте, суд не погоджується з таким твердженням відповідача з огляду на наступне.

Статтею 3 Господарського кодексу України визначено поняття господарської діяльності, відповідно до якої під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюванний правочин).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність установлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання судом такого правочину недійсним не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним на підставі закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно зі ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

В даному випадку, виходячи з вищевикладених фактів та доказів, що їх підтверджують, суд встановив, що договори з контрагентами позивача укладені у письмовій формі, виконання вказаних договорів підтверджується видатковими накладними, рахунками, про здійснення оплати придбаного товару за договором свідчать платіжні доручення, товарно-транспортними накладними, заявками, актами здачі-приймання поставлених послуг, а тому робить висновок, що сторони договору діяли виключно для досягнення економічних результатів та з метою отримання прибутків у відповідності до ст.. 3 ГК України.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Тобто, факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є вірним, виходячи з загальних засад судочинства.

Проте, кримінальні справи відносно керівників та засновників контрагентів позивача за ознаками фіктивного підприємництва не порушувалися та вироки не приймалися, зокрема доказів цього суду не надано.

Висновок щодо нереальності поставок має бути підтверджений з боку ДПІ лише відсутністю саме первинних документів у позивача, які мають містити відомості про господарську операцію та підтверджувати її здійснення, а саме договору, накладних на отримання товару, податкових накладних, тощо.

Відповідно до ч 1. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В матеріалах справи містяться всі первинні документи, що підтверджують факт придбання позивачем товарів та послуг у ТОВ «О.Л.Д. Транс», ТОВ «Альпек», ТОВ «Левіском» та ТОВ «Снарт Лайн», та вони надавались під час перевірки.

Акти та податкова інформація інших податкових органів по контрагентам позивача ТОВ «О.Л.Д. Транс», ТОВ «Альпек», ТОВ «Левіском» та ТОВ «Снарт Лайн» не можуть слугувати належними докази відсутності товарних операцій, оскільки фактично первинні документи по операціям з позивачем не досліджувались.

Таким чином, усі висновки в акті перевірки щодо нереальності угод контрагентів позивача ТОВ «О.Л.Д. Транс», ТОВ «Альпек», ТОВ «Левіском» та ТОВ «Снарт Лайн», а отже і угоди з позивачем та завищення у зв'язку цим позивачем податкового кредиту не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського й податкового обліку, а тому ДПІ у Малиновсьокму районі не могло посилатися тільки на вищевказані акти та податкові інформації, як на підставу відсутності реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «О.Л.Д. Транс», ТОВ «Альпек», ТОВ «Левіском» та ТОВ «Снарт Лайн».

Суд бере також до уваги і те, що на час здійснення господарської операції між позивачем та контрагентами - постачальниками, вони були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстровані як платники податку на додану вартість.

Припущення, висновки відповідача в акті перевірки, не є підставою для позбавлення позивача, як добросовісного платника податку, права на віднесення сплачених ним у ціні товару та послуг відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Позивач виконав усі передбачені законом обов'язки щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Саме на податковий орган покладений обов'язок контролю за сплатою податкових зобов'язань із врахуванням конституційного принципу щодо індивідуальності зобов'язань сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, а відтак вказані податковим органом заперечення не можуть бути причиною позбавлення позивача на віднесення сплачених ним у ціні послуг відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідно до п 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше, зокрема, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, правомірність прийнятого рішення повинен довести суб'єкт владних повноважень, який є відповідачем, оскільки саме з встановленням цих обставин пов'язана правомірність прийнятих рішень.

Таким чином податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 31.07.2015р. № та № є протиправним та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи те, що у позивача наявні всі первинні документи, що підтверджують здійснення господарської операції з контрагентами ТОВ «О.Л.Д. Транс», ТОВ «Альпек», ТОВ «Левіском» та ТОВ «Снарт Лайн», суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «Агросток» обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись, ст. ст. 2, 71, 158, 160, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросток» до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 31.07.2015р. № та №.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросток» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20грн.(чотириста вісімдесят сім грн.20коп).

Постанова набирає законної сили відповідно до ст..254КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів після отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлений 28 вересня 2016 року.

Суддя Е.А.Іванов

.