Справа № 164/1101/16-а
Суддя: Невар О. В.
Дата ухвалення: 2016-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 164/1101/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Невара О.В.,

при секретарі Оліферчук І.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про зобовязання відновити нарахування тавиплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про зобовязання відновити нарахування тавиплату пенсії. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона з 20.10.2009 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області, отримує пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України „Про державну службу, являється працюючим пенсіонером. Позивач працює на посаді заступника начальника відділу управління соціального захисту населення Маневицької райдержадміністрації. З 1.04.2015 року ОСОБА_3 тимчасово було припинено виплату пенсії на підставі Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення. Вказані дії відповідача позивачвважає протиправними, оскільки, на її думку, вони не відповідають діючому законодавству. Посилаючись на зазначені обставини, просила суд зобовязати управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області відновити нарахування тавиплату їй призначеної відповідно до Закону України „Про державну службу пенсії з 1.06.2015 року.

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 13.06.2016 року поданий ОСОБА_3 адміністративний позов до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про зобовязання відновити нарахування тавиплату пенсії за період з 1.06.2015 року по 25.10.2015 року залишено без розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду позовній заяві, просив зобовязати управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області відновити нарахування тавиплату ОСОБА_3 призначеної відповідно до Закону України „Про державну службу пенсії з 1.06.2015 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечує. Стверджує, що з 1.04.2015 року по 31.12.2015 року ОСОБА_3 тимчасово було припинено виплату пенсії на підставі Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2.03.2015 року. З 1.01.2016 року позивачутимчасово було припинено виплату пенсії на підставі Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015 року. Дії управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області відповідаютьдіючому законодавству, а тому у задоволенні позову просила відмовити за безпідставністю. Підтвердила, що позивач з 20.10.2009 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області, з 2.11.2009 року отримує пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України „Про державну службу, являється працюючим пенсіонером. Враховуючи вищевикладене, вважає, що підстав для відновлення виплати позивачу призначеної пенсії немає.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, будучи завчасно у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце розгляду справи.

Враховуючи думку представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, які не заперечують щодо розгляду справи у відсутності позивача ОСОБА_3, а також те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності вказаного позивача.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що адміністративний позов є підставним і підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ст.ст. 3, 6, 22, 64 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Лише в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 20.10.2009 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області, з 2.11.2009 року отримує пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України „Про державну службу, являється працюючим пенсіонером. З 1.04.2015 року ОСОБА_3 тимчасово припинено виплату пенсії. 8.04.2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про відновлення виплати їй призначеної відповідно до Закону України „Про державну службупенсії з 1.06.2015 року. Увідновленні виплати ОСОБА_3 пенсії відповідно до поданої нею вищевказаної заяви відповідачем було відмовлено, оскільки вона працює на посаді, яка відноситься до посади державного службовця, про що повідомлено листом № 15/М-01 від 18.04.2016 року. Позивач з 1.06.2015 року по 31.03.2016 року працювала на посаді заступника начальника відділу обслуговування інвалідів, ветеранів та нагляду за правильністю призначення (перерахунку) та виплати пенсій управління соціального захисту населення Маневицької райдержадміністрації, з 1.04.2016 року - працює головним спеціалістом відділу обслуговування інвалідів, ветеранів та нагляду за правильністю призначення (перерахунку) та виплати пенсій управління соціального захисту населення Маневицької райдержадміністрації. Зазначені обставини підтвердили представник позивача та представник відповідача в судовому засіданні, а також це встановлено з досліджених судом пенсійного посвідчення серії ААИ № 826644 від 1.04.2016 року, заявОСОБА_3 про призначення пенсії від 2.11.2009 року, протоколу та розпоряджень управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі № 49301 від 11.11.2009 року щодо призначення пенсії, заявиОСОБА_3 про відновлення виплати пенсії від 8.04.2016 року,повідомлення управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі № 15/М-01 від 18.04.2016 року, довідки Маневицької райдержадміністрації № 10/53/2-16 від 13.06.2016 року.

Згідно п.п. 5 п. І Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2.03.2015 року, який набрав чинності з 1.04.2015 року, було внесено зміни в ст. 37 Закону України „Про державну службу, відповідно до яких тимчасово, у період з 1.04.2015 року по 31.12.2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України „Про статус народного депутата України, „Про прокуратуру, „Про судоустрій і статус суддів, пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідно до п.п. 2, 5 п. ІІІ Прикінцевих положень Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2.03.2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.У разі неприйняття до 1.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України „Про державну службу, „Про прокуратуру, „Про судоустрій і статус суддів, „Про статус народного депутата України, „Про Кабінет Міністрів України, „Про судову експертизу, „Про Національний банк України, „Про службу в органах місцевого самоврядування, „Про дипломатичну службу, Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки до 1.06.2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято, з вказаної дати дія норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів, зокрема, Закону України „Про державну службу, є скасованими.

За таких обставин, починаючи з вказаної дати на позивача не поширюються встановленіст. 37 Закону України „Про державну службу (в редакціїЗакону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2.03.2015 року) обмеження щодо виплати пенсії.

Тобто, з 1.06.2015 року відсутні правові підстави для невиплати позивачу пенсії, оскільки з цього часу їй, як особі, яка підпадає під дію Закону України „Про державну службу, пенсія призначається відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Разом з тим, з 1.01.2016 року припинення виплати пенсій особам, які працюють на посадах, передбачених Законом України „Про державну службу, не повязано з призначенням спеціальної пенсії.

Згідно п.п. 6 п. І Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015 року, який набрав чинності з 1.01.2016 року, було внесено зміни в ст. 37 Закону України „Про державну службу, відповідно до яких тимчасово, у період з 1.01.2016 року по 31.12.2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України „Про прокуратуру, „Про судоустрій і статус суддів, призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Отже, припинення особам, які працюють на посадах та умовах, передбачених Законом України „Про державну службу, виплати пенсії/щомісячного довічного грошового утримання з 1.01.2016 року законодавець не повязує з можливістю в подальшому призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання за спеціальними законами.

Також при вирішенні спірних правовідносин суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні „Великода проти України від 3.06.2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави Україна та наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження „справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі „Ейрі проти Ірландії констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі „Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Відповідно до ст.ст. 105, 162 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії… При вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії… Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що слід визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області щодо невиплатиОСОБА_3 призначеної пенсії з 26.10.2015 року та зобовязати управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області відновити нарахування та виплату ОСОБА_3 призначеної відповідно до Закону України „Про державну службу пенсії з 26.10.2015 року по 31.12.2015 року включно.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 94 КАС України на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області 551 гривень 20 копійок судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 7-14, 71, 86, 94, 104, 158-163, 167, 186 КАС України, Законом України „Про державну службу,Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, Законом України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, ст.ст. 3, 6, 8, ч. 2 ст. 19, ст. 22, ч. 1 ст. 46, ст. 64 Конституції України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області щодо невиплатиОСОБА_3 призначеної пенсії з 26 жовтня 2015 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області відновити нарахування та виплату ОСОБА_3 призначеної відповідно до Закону України „Про державну службу пенсії з 26 жовтня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області 551 (пятсот пятдесят одна) гривень 20 копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Маневицький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо постанову було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: