Справа № 531/60/16-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 р.Справа № 531/60/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Старостіна В.В. , Рєзнікової С.С.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Карлівського районного суду Полтавської області від 25.08.2016р. по справі № 531/60/16-а залишити без змін.

за позовом ОСОБА_1

до Карлівської міської ради Полтавської області , Карлівського міського голови Наконечного Олександра Сергійовича

про зобов'язання вчинити певні дії та сятгнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до Карлівської міської ради Полтавської області, Карлівського міського голови Наконечного Олександра Сергійовича, в якому з урахуванням уточнень, просив суд зобов'зати сесію Карлівської міської ради розглянути питання та прийняти рішення про припинення повноважень Карлівського міського голови ОСОБА_1; зобов'язати Карлівського міського голову Наконечного Олександра Сергійовича видати розпорядження про звільнення ОСОБА_1 з посади Карлівського міського голови; Карлівській міській раді виплатити ОСОБА_1 заробітну плату в сумі 13451,45 грн.за час вимушеного прогулу з 24.11.2015 року по 15.12.2015 року.

Постановою Карлівського районного суду Полтавської області від 25.08.2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Карлівського районного суду Полтавської області від 25.08.2016 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вищевказана постанова суду першої інстанції незаконна та необґрунтована, прийнята з неповним з'ясуванням обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи.

Представник відповідача - Карлівської міської ради Полтавської області, надав до суду апеляційної інстанції письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Представники сторін в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Згідно ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що , що дійсно позивач перебував на посаді міського голови м.Карлівка і 24 листопада 2015 року за закінченням своїх повноважень його було звільнено 24 листопада 2015 року. Даний факт визнається сторонами.

Рішенням першої сесії Карлівської міської ради сьомого скликання (перше засідання) від 24 листопада 2015 року, вирішено інформацію голови міської виборчої комісії Лисяк Т.О. про прийняття вищезгаданою комісією постанови «Про реєстрацію Карлівського міського голови Карлівського району Полтавської області, обраного на чергових виборах Карлівського міського голови 25 жовтня 2015 року у єдиному одномандатному виборчому окрузі», взяти до відома.

З довідки виданої позивачу Карлівським відділенням АТ КБ ПриватБанк, вбачається, що 30.11.2015 на його рахунок була зарахована заробітна плата в розмірі 10633,33 грн.

Згідно постанови №82 від 20.11.2015 року голови Карлівської міської виборчої комісії, вбачається, що був зареєстрований Карлівським міським головою Карлівського району Полтавської області Наконечний О.С. та 24.11.2015 року ним прийнято присягу.

Відповідно відомостей Державної податкової служби, позивач ОСОБА_1 з 15.12.2015 року працює в ТОВ «АПК Докучаєвські чорноземи».

З копії трудової книжки позивача ОСОБА_1 вбачається, що він 24.11.2015 року «звільнений у зв'язку із закінченням строку повноважень відповідно до ч.1 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» на підставі рішення 1 сесії 7 скликання Карлівської міської ради від 24.11.2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 саме з 24.11.2015 року без винесення на сесію питання про його звільнення є правомірним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Враховуючи наведене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому, обов'язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Колегія суддів зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Указаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. у справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) розтлумачено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", а саме зазначено цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів зважає на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", посадами в органах місцевого самоврядування є виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою.

За приписами статті 7 вказаного Закону, правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.

Згідно зі статтею 10 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється: на посаду голови та заступників голови районної, районної у місті, обласної ради, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови постійної комісії з питань бюджету обласної, Київської та Севастопольської міських рад шляхом обрання відповідною радою.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України.

Відповідно до частини 14 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради.

Відповідно до пунктів 2.14 та 2.15 Регламенту, порядок денний чергової сесії міської ради включає до себе питання, які повністю підготовлені для включення до розгляду на сесіях. Підготовку питань до розгляду на сесіях міської ради здійснює секретар міської ради, виконком міської ради, виконком, постійні комісії міської ради. Проект порядку денного сесії, сформований відповідно до п.2.14 цього Регламенту, обговорюється і затверджується в цілому міською радою більшістю голосів депутатів від їх загальної кількості.

Пунктом 2.16 Регламенту передбачено, що рішення сесії міської ради приймаються лише з питань, віднесених до порядку денного сесії, за винятком випадків, передбачених чинним законодавством України. У разі порушення цієї вимоги прийняте рішення є недійсним. Проекти рішень, інші матеріали засідань, рекомендованих для розгляду на сесії, в міжсесійний період подаються секретареві міської ради, але не пізніше, ніж за 20 днів до призначеної дати проведення чергової сесії відповідно до плану роботи ради, та доводяться до відома депутатів, як правило, не пізніше, ніж за 3 дні до початку роботи засідань постійних комісій, а у виняткових випадках - у день проведення сесії.

Аналіз наведених положень вказує на те, що міська рада вправі приймати рішення лише з питань, включених до порядку денного поточної сесії ради, який сформований міським головою та затверджений міською радою у порядку, передбаченому Регламентом міської ради

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження сільського, селищного, міського голови починаються з моменту оголошення відповідною сільською, селищною, міською виборчою комісією на пленарному засіданні ради рішення про його обрання. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням першої сесії Карлівської міської ради сьомого скликання (перше засідання) від 24 листопада 2015 року, вирішено інформацію голови міськогої виборчої комісії Лисяк Т.О. про прийняття вищезгаданою комісією постанови «Про реєстрацію Карлівського міського голови Карлівського району Полтавської області, обраного на чергових виборах Карлівського міського голови 25 жовтня 2015 року у єдиному одномандатному виборчому окрузі», взяти до відома, а тому звільнення ОСОБА_1 саме з 24.11.2015 року без винесення на дану сесію питання про його звільнення є правомірним.

Водночас, як встановлено у судовому засіданні суду першої інстанції, зі свідчень свідка ОСОБА_2, яка є головним бухгалтером Карлівської міської ради, жодних розпоряджень від нового голови про звільнення позивача ОСОБА_1 не було. Звільнення відбулося на підставі рішення 1 сесії 7 скликання Карлівської міської ради від 24.11.2015 року.

Колегія суддів зауважує, що попередній голова міської ради ОСОБА_1 розпорядження про складання повноважень не видавав. Інші документи про звільнення міського голови не передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають зна чення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З системного аналізу положень ч.1 ст. 2 та ч. 3 ст. 2 КАС України в кореспонденції з приписами ст. 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, та ст.8 Конституції України, якою запроваджений принцип верховенства права, вбачається, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій суб'єкта владних повноважень, а правовим мотивуванням спірного рішення додатковими фактичними підставами, що не відповідає запровадженому ст. 6 Конституції України принципу розподілу державної влади та запровадженому ст. 8 Конституції Українипринципу верховенства права.

При цьому, приписи перелічених норм права встановлюють, що суд не має права перебирати на себе функції органів державної влади, на які законами України покладені певні обов'язки, надані повноваження та віднесені до виключної компетенції такого суб'єкта.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд не може перебирати на себе функцій суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта, та зобов'язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Карлівського районного суду Полтавської області від 25.08.2016р. по справі № 531/60/16-а залишити без змін. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Старостін В.В. Рєзнікова С.С.

Повний текст ухвали виготовлений 26.09.2016 р.