Справа № 161/4333/16-п 2-а/161/272/16
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року Справа № 876/5039/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, в якому просила визнати протиправними дії відповідача та зобов'язати Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області провести їй з 01 грудня 2015 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» (у редакції, що діяла на час призначення пенсії) у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Волинської області №18-133 вих. від 01 березня 2016 року, без обмеження пенсії максимальним розміром.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду України у м. Луцьку у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно зі ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури. Зобов'язано Луцьке об'єднане управління Пенсійного Фонду України Волинської області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 29 березня 2016 року відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки прокуратури Волинської області від 01.03.2016 року № 18-133.У решті позовних вимог відмовлено.

Додатковою постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2016 року, яка не оскаржувалась в апеляційному порядку, третій абзац резолютивної частини постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2016 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії викладено в наступній редакції: «Зобов'язати Луцьке об'єднане управління Пенсійного Фонду України Волинської області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 29 березня 2016 року відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки прокуратури Волинської області від 01.03.2016 року № 18-133, без обмеження пенсії максимальним розміром».

Не погоджуючись з постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2016 року, позивач оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню в частині обмеження (необмеження) пенсії максимальним розміром та в частині щодо визначення терміну, з якого має проводитися перерахунок та виплата пенсії. Просить оскаржувану постанову в цій частині змінити, позов задовольнити повністю.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином, відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, просив справу розглядати без його участі, тому відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку в Луцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду Волинської області з 01 серпня 2006 року та отримує пенсію за вислугу років відповідно до вимог ст.37 Закону України «Про державну службу» в розмірі 90% середнього місячного заробітку за займаною посадою на час виходу на пенсію.

21 березня 2016 року позивач звернулася в управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку щодо перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Волинської області №18-133 від 01 березня 2016 року, у зв'язку із підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09 грудня 2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно - правових актів».

Листом від 29 березня 2016 року № 160/М-01 управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку відмовило позивачу в перерахунку пенсії, мотивуючи це тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 внесено зміни до деяких нормативно - правових актів України щодо пенсійного забезпечення, зокрема до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», де виключено п.4 вищевказаної постанови, з абз.1 п.5 виключено слово «перерахунок» відповідно до якого скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії перераховуються відповідно до Закону України «Про державну службу». Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення заяви про проведення відповідного перерахунку пенсії.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з наявності права ОСОБА_1 на перерахуноку пенсії державного службовця у зв'язку з підвищенням зарплати державним службовцям згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно - правових актів».

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з таких підстав.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції на момент виходу позивача на пенсію) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Згідно зі ст.37-1 Закону України "Про державну службу" (в редакції чинній на момент виходу позивача на пенсію) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсія позивачу призначена з 01 серпня 2006 року в розмірі 90 % середньої заробітної плати за займаною посадою на час виходу на пенсію.

Отже, оскільки на час набуття позивачем права на пенсійне забезпечення за положеннями ст.37, 37-1 Закону України "Про державну службу" було встановлено її право на отримання пенсії у розмірі 90 % від заробітку та на перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати державним службовцям, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії від 21 березня 2016 року.

Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" N 76-VIII від 28 грудня 2014 року, що набув чинності 01 січня 2015 року ст.37-1 Закону України "Про державну службу" викладено в новій редакції та визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця визначався постановою Кабінету Міністрів України "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" №865 від 31 травня 2000 року.

Пунктом 4 Постанови №865 (у редакції, яка була чинна до 15 грудня 2015 року), у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України заробітна плата для перерахунку пенсії визначалась виходячи з заробітної плати працюючих державних службовців за тими ж посадами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", яка набула чинності 15 грудня 2015 року до Постанови №865 внесено зміни, а саме: виключено пункт 4.

На час звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії Кабінетом Міністрів України, всупереч статті 37-1 Закону України "Про державну службу", не визначено порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування норм Закону України "Про державну службу" в редакції чинній на момент призначення пенсії державного службовця при здійсненні позивачу перерахунку такої, оскільки ст.22 Конституції України закріплено, що права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Колегія суддів при цьому враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні по справі "Суханов та Ільченко проти України", де вказано, що бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені ст.1 Першого протоколу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що право позивача на перерахунок пенсії на час звернення з заявою передбачене ст. 37-1 Закону України "Про Державну службу" і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань, а тому неприйняття Кабінетом Міністрів України постанови щодо умов перерахунку пенсії не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії та позбавлення позивача наданих їй соціальних гарантій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно зі ст.37-1 Закону України «Про державну службу» підлягає застосуванню норма, що визначає порядок перерахунку пенсії, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому судом першої інстанції зроблено правильний висновок про протиправність відмови позивачу в такому перерахунку.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу». У свою чергу, предметом доказування є обставини, які мають значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Враховуючи те, що відмова відповідача у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку пенсії обґрунтована виключно відсутністю права на такий перерахунок, відповідач фактично не здійснював жодних дій щодо перерахунку пенсії позивачу на підставі її звернення від 21 березня 2016 року, не оцінював надану позивачем довідку про розмір заробітної плати, не визначав нового розміру пенсії, не змінював відсотки середнього заробітку, з яких обраховувалася раніше призначена ОСОБА_1 пенсія, та не обмежував максимального розміру пенсії, яка має їй виплачуватися, тому доказуванню підлягають виключно обставини, з якими пов'язана відмова позивачу у здійсненні такого перерахунку.

Таким чином, є підстави для висновку, що позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача вчинити дії із зазначенням конкретного відсотку середнього заробітку, з розрахунку якого має бути здійснено перерахунок пенсії позивачу, а також в частині незастосування максимального розміру пенсії є безпідставними, оскільки щодо згаданих вимог відповідач на час звернення позивача до суду та розгляду справи судом ніяких протиправних дій чи бездіяльності не допускав та жодного рішення не приймав. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і домислах, а також тих фактичних обставинах, які на момент його ухвалення хронологічно ще не відбулися, проте ймовірно можуть мати місце у майбутньому. Задоволення таких вимог може призвести до втручання суду в дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду щодо вчинення дій з перерахунку пенсії, що судом першої інстанції враховано не було.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки: - у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; - у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Зважаючи на те, що заява до відповідача подана позивачем 21 березня 2016 року, пенсія позивача підлягає перерахунку з 01 квітня 2016 року.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв постанову з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим відповідно до вимог ст.202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 160, 195, 197, п.3 ч.1 ст.198, п. 4 ч.1 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2016 року у справі № 161/4333/16-а, 2-а/161/272/16 скасувати, та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії згідно зі ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції чинній на момент призначення пенсії, починаючи з 01 квітня 2016 року.

Зобов'язати Луцьке об'єднане управління Пенсійного Фонду України Волинської області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у зв'язку з підвищенням зарплати державним службовцям згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно - правових актів» відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на момент призначення пенсії, починаючи з 01 квітня 2016 року на підставі заяви позивача від 21 березня 2016 року вх.№160/М-01.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик