Справа № 2-а-150/10
Суддя: Ганько І. І.
Дата ухвалення: 2010-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Перечинський районний суд Закарпатської області
Справа № 2-а-150/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2010 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ганька І.І.,

при секретарі Данилевич Н.І.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора з розшуку ВДАІ та АТІ з обслуговування Ужгородського району старшого лейтенанта міліції ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії АО № 139283 від 01 жовтня 2010 року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 01 жовтня 2010 року інспектор з розшуку ВДАІ та АТІ з обслуговування Ужгородського району старший лейтенант міліції ОСОБА_2 відносно нього виніс постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АО № 139238, згідно якої, він 01 жовтня 2010 року о 10.03 год. керуючи в м. Ужгороді по вул. Другетів транспортним засобом марки «Шевроле», д/н НОМЕР_1 не пропустив пішоходів, які знаходилися на пішохідному переході (не надав перевагу). За вказане порушення його піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 255,00 грн. З вказаною постановою він не згідний, оскільки в той час коли він рухався автомобілем по вул. Другетів в м. Ужгород на пішохідному переході ніякі пішоходи не знаходилися. З боку на тротуарі стояла одна жінка, яка дорогу переходити не мала наміру. Ніяких пояснень свідків інспектор слухати не бажав, а тільки склав протокол про адміністративне правопорушення, який мені категорично відмовився вручити. Після чого, виніс оскаржувану постанову. Вищевказану постанову вважає незаконною та такою, що винесена з грубим порушенням ст.ст.24, 55, 59 Конституції України, ст.ст. 33, 245, 251, 268, 280 КУпАП. Тому, на підставі вищенаведеного просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, а тому суд розглядає справу у його відсутності, що відповідає положенням ст. 128 КАС України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з таких підстав.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У судовому засіданні встановлено, що 01 жовтня 2010 року інспектором з розшуку ВДАІ та АТІ з обслуговування Ужгородського району старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2, винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АО № 139238, згідно якої ОСОБА_1 01.10.2010 року о 10.03 год., керуючи в м. Ужгороді по вул. Другетів транспортним засобом марки «Шевроле», д/н НОМЕР_1 не пропустив пішоходів, які знаходилися на пішохідному переході (не надав перевагу), внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, за яке його притягнено до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. 00 коп.

Як вбачається із постанови, що оскаржується у такій не зазначено доказів, на підставі яких було прийняте рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення, не враховано пояснення позивача з цього приводу, не зазначено свідків, які б могли підтвердити факт порушення позивачем під час керування транспортним засобом вимоги п.18.1 ПДР України, а саме те, що керуючи транспортним засобом, останній не надав перевагу в русі пішоходам на нерегульованому пішохідному переході тощо. Отже, із постанови взагалі не видно з яких підстав інспектор з розшуку ВДАІ та АТІ з обслуговування Ужгородського району старший лейтенант міліції ОСОБА_2 встановив, що позивач порушив правила дорожнього руху.

Згідно п. 18.1 Правил дорожнього руху України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначені обставини встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, які притягуються до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпеченням безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Однак даних вимог інспектором з розшуку ВДАІ та АТІ з обслуговування Ужгородського району старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 дотримано не було.

Також, при винесенні постанови субєктом владних повноважень інспектором з розшуку ВДАІ та АТІ з обслуговування Ужгородського району старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 вчинено ряд порушень вимог ст. 280 КУпАП, а саме не зясовані всі обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Так, в постанові відсутні відомості щодо винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу тощо.

Пленум Верховного Суду України Постановою № 14 від 23.12.2005 р. "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" звертає увагу судів на неприпустимість під час розгляду справ про адміністративні правопорушення ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності (п.24).

Відповідно до Інструкції з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України, затвердженої Наказом МВС України № 111 від 27 березня 2009 року взаємовідносини працівника ДПС з учасниками дорожнього руху мають ґрунтуватися на принципах дотримання законності, забезпечення свободи та недоторканності особи, забезпечення її прав, уважному, доброзичливому і поважному ставленні до громадян (п.28.1).

Згідно ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи те, що при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення відповідачем порушено норми діючих нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача належними доказами не спростовані, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст.1,2,3,17,18,70,71, 86, 159-163, 171-2 КАС України, ст.ст. 222, 251, 258, 288 КУпАП, Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року, Інструкцією з діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС України, затвердженої наказом МВС 27 березня 2009 року за № 111, суд ,-

П О С Т А Н О В И В :

Позов - задовольнити .

Визнати незаконною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АО № 139238 від 01 жовтня 2010 року, винесену інспектором з розшуку ВДАІ та АТІ з обслуговування Ужгородського району старшим лейтенантом міліції ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) грн. 00 коп., а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити .

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: «підпис» ОСОБА_3

В І Р Н О :

Суддя Перечинського районного

с у д у ОСОБА_3