Справа № 818/631/16
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 р. Справа № 818/631/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління національної поліції в Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2016р. по справі № 818/631/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління національної поліції в Сумській області

про скасування наказу,поновлення на службі, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Сумській області , в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Поліції в Сумській області від 21.04.2016 № 85 о/с в частині свого звільнення, поновити на посаді поліцейського Сумського відділу поліції; зобов'язати нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.04.2016 з вирахуванням податків та зборів.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області №85 о/с від 21 квітня 2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції. Поновлено ОСОБА_1 на службі на посаді поліцейського в Сумському відділі поліції ( м.Суми) Головного управління Національної поліції в Сумській області. Зобов"язано Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 26.04.2016 року по день поновлення на службі.

Головне управління Національної поліції , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу, вважає, що судом першої інстанції наявним у справі доказам не надано належної оцінки та висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує , що співробітниками кадрового підрозділу було попереджено поліцейських по відомості про ознайомлення з наказами про організаційно-штатні зміни. Так цей документ не назвали «попередження», однак це не є порушенням законодавства, так як ніяким нормативним документом не встановлено зразок письмового повідомлення про можливе наступне звільнення зі служби. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову та змінити дату звільнення позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що наказом начальника Головного управління Національної поліції (ГУНП) в Сумській області № 12 о/с від 07.11.2015р. позивач прийнятий на службу до Національної поліції на посаду поліцейського Сумського відділу поліції у м. Суми, що підтверджується копією трудової книжки та відповідачем не оспорюється .

Наказом начальника ГУНП в Сумській області № 85 о/с від 21 квітня 2016 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 (у зв'язку зі скороченням штатів) закону України "Про Національну поліцію" з 26 квітня 2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивача звільнено зі служби з порушенням встановленого законом України "Про Національну поліцію" порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Спірні відносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIІI.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації передбачений ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до частин 1-3 ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію" у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Матеріали справи свідчать , що наказом Головного управління національної поліції в Сумській області № 279 від 26 лютого 2016 року, на виконання наказу Національної поліції № 166 від 24 лютого 2016 року, оголошено перелік змін у тимчасових штатах ГУНП в Сумській області.

Відповідно до витягу з переліку змін у Сумському відділу поліції скорочується 127 посад, в тому числі 77 посад поліцейських.

Відповідно до наданої відповідачем відомості позивача було ознайомлено зі змістом зазначеного наказу.

Однак , наказ № 279 ГУНП в Сумській області, з яким ознайомлено позивача, не містить переліку конкретних посад, що підлягають скороченню, а лише вказує їх загальну кількість, а саме зазначено , що скороченню підлягають 77 посад поліцейських.

Колегія суддів зазначає , що зі змісту вказаного наказу неможливо встановити чи підлягала скороченню саме та посада, яку обіймав позивач.

Крім того, даним наказом не передбачається звільнення поліцейських в зв'язку зі скороченням та не міститься будь-якого попередження конкретних осіб про наступне можливе звільнення.

Тобто, під час реалізації вказаних вище наказів вимоги ст. 68 Закону України "Про Національну поліцію" відповідачем не дотримані, що призвело до порушення прав позивача.

Сам лише факт скорочення посад не тягне безумовного звільнення, оскільки ст. 65 закону України "Про Національну поліцію" скорочення посади, яку обіймає поліцейський є однією з підстав його переведення на рівнозначну або нижчу посаду, а ч. 2 ст. 68 цього закону передбачено можливість призначення поліцейського, посада якого скорочена, за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції, а не тільки в тому, де він проходив службу.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що оголошення особовому складу змісту наказів на загальних зборах, які не містять положень про можливе звільнення конкретної особи, суперечать вимогам ч. 1 ст. 68 закону України "Про Національну поліцію" та не є особистим (персональним) письмовим попередженням позивача про можливе наступне звільнення його зі служби в поліції, тим більше з огляду на наявність інших посад поліцейських у відділі. Отже, відомість про ознайомлення особового складу батальйону Сумського відділу поліції (м. Суми) ГУ НП в Сумській області з вимогами наказу НП України від 24.02.2016 № 166 та ГУ НП в Сумській області від 26.02.2016 № 279, на яку посилається відповідач, не є доказом персонального попередження позивача про можливе наступне звільнення зі служби в поліції.

Також , суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги наданий відповідачем акт засідання комісії від 13 квітня 2016 року, відповідно до якого позивачу запропоновано інші посади від переведення на які він відмовився, оскільки відмова від переведення на запропоновану посаду має наслідком звільнення лише у випадку попередження про можливе наступне звільнення, як передбачено ч.ч. 2-3 ст. 68 закону України "Про Національну поліцію".

Крім того, позивач заперечував факт своєї участі в таких зборах та засіданні комісії, оскільки в цей день позивач з 08год.00 хв. до 20год 00 хв. також виконував свої посадові обов'язки та був задіяний на охорону громадського порядку на території міста Суми в складі патрульного наряду, що виключає його присутність у відділі в зазначений час ( а.с. 61-64).

Наведене не спростовано відповідачем.

Будь-яких доказів відкликання позивача з відпустки та виклику на засідання комісії матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач в порушення вимог ч. 2 ст. 71 КАС України не довів законність та обґрунтованість оскаржуваного наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області від 21.04.2016 року № 85 о/с "По особовому складу" в частині звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1, поліцейського Сумського відділу поліції (м. Суми) Головного управління Національної поліції з 26 квітня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що відповідачем не виконаний обов'язок щодо персонального письмового попередження позивача про можливе наступне звільнення зі служби в поліції, відповідно, як наслідок, рішення про звільнення позивача зі служби з підстав, передбачених пунктом 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про національну поліцію", без дотримання вимог, визначених у частині 1 ст. 68 цього Закону України "Про національну поліцію" є протиправним та підлягає скасуванню, позивач має бути поновлений на службі, на посаді, яку займав.

Згідно роз'яснень Пленум Верховного Суду України у абзаці третьому пункті 32 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348).

Статтею 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в цій частині, доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки дублюють підстави, викладені в запереченнях на позов, які враховані судом першої інстанції при вирішення справи по суті, оскільки звільнення позивача здійснено неправомірно та не спростовують правильних висновків суду.

Проте , вирішуючи спір в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу , суд першої інстанції не визначив конкретної суми грошового забезпечення, що підлягає виплаті позивачу та не з'ясував, чи отримував дохід в період вимушеного прогулу позивач, на чому наполягає відповідач в суді апеляційної інстанції.

Повноваження адміністративного суду при вирішенні справи визначені статтею 162 КАС України.

Суд може прийняти рішення про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, вказавши при цьому норми закону, які відповідач повинен застосувати при вчиненні певної дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Відповідно до п. 4 ч.2 ст.162 КАС України, передбачено такий спосіб захисту як стягнення коштів із відповідача, який може бути застосований у випадках, прямо передбачених законом.

Згідно ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Отже, за приписами наведених норм, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Вказаний висновком висловлений в постанові Верховного Суду України від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13).

У випадках стягнення середньої заробітної плати (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, судом має бути визначений період вимушеного прогулу, останнім днем якого завжди є день ухвалення постанови суду як акту правосуддя, з яким відбулося врегулювання публічно-правового спору, про який зазначено в адміністративному позові, і вирішено завдання адміністративного судочинства.

В мотивувальній частині судового рішення повинні міститись встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридична оцінка, а також оцінка доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні вимог про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

В оскаржуваній постанові суду такі обставини та їх оцінка відсутні.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на момент звільнення за останні два місяці позивачу було нараховане грошове забезпечення , зокрема: за лютий 2016р. - 3240 грн., за березень 2016р. - 31324005 грн., середньомісячне грошове забезпечення становить 3240 , 00 грн., що підтверджується довідкою ГУ Національної поліції в Сумській області.

Відповідно до пп.1 п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України, від 08.02.1995, № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В даному випадку, час вимушеного прогулу позивача складає - 84 календарних дні за період з 26.04.2016 (день звільнення) по 19.07.2016 (дата постанови суду) включно. Середньоденне (годинна) грошове забезпечення позивача складає -108,0., тобто виплата грошового забезпечення за час вимушеного прогулу 108,0 х 84 дня = 9 072, 0 грн.

Апеляційним судом встановлено , що позивач в період з 17 травня по 20 липня 2016р. перебував на обліку в Сумському міському центрі зайнятості , де отримав за вказаний період допомогу по безробіттю в сумі 4284, 54 грн., що підтверджується довідкою центу зайнятості від 28.07.2016р. № 07/1836.

Таким чином на користь позивача підлягає стягненню грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 26.04.2016р. по 19.07.2016р. в розмірі 4787, 46 грн. ( 9072,0 грн. - 4284, 54 грн.)

З огляду на зазначене постанова суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача провести виплату суми середнього заробітку позивачу за час вимушеного прогулу підлягає зміні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.201 КАС України підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але з помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Сумській області задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2016р. по справі № 818/631/16 змінити, виклавши четвертий абзац резолютивної частини постанови в такій редакції:

Стягнути з Головного управління національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26.04.2016 року по 19.07.2016р. в розмірі 4787,46грн.

В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду від 19.07.2016р. по справі № 818/631/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 26.09.2016 р.