Справа № 808/4235/14
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року (об 11 год. 35 хв.) Справа № 808/4235/14 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Батрак І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Дніпроенерго» (далі - ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС (далі -СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі Міжрегіонального ГУ ДФС, відповідач), в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 18.06.2014 № , яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 10 140 172,50 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, письмових поясненнях від 18.07.2016 (вх. №21517) та надав також усні пояснення. Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що відповідно до вимог абз. 4 п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України позивач щомісячно сплачує авансові внески з податку на прибуток у порядки і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі 1/12 нарахованої до сплати податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації. Вказує, що загальна сума нарахованих (задекларованих) внесків, що підлягають сплаті І кварталу 2014 року складає 11 580 133,00 грн. (3 699 182,00 за січень 2014 року + 3 699 182,00 грн. за лютий 2014 року + 4 181 769,00 грн. за березень 2014 року), що відображено у рядку 13.7 додатку ЗП та рядку 13 ЗП декларації. Пояснює, що рядок 13.7 Додатка ЗП Форми декларації з податку на прибуток, яка подавалась за результатами звітного 2012 року, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2011 №1213, мала назву «Сума сплаченого авансового внеску з податку на прибуток відповідно до пункту 57.1 статті 57 глави 4 розділу ІІ та абзацу другого пункту 2 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України». Однак, після внесення змін до Податкового кодексу України згідно яких авансовий внесок став узгодженою сумою податкових зобов'язань, змінилась й форма податкової звітності. Так, форма Податкової декларації з податку на прибуток підприємства, затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України 30.12.2013 №872, передбачає у рядку 13.7 Додатка ЗП декларування саме нарахованих авансових внесків з податку на прибуток, про що також зазначено у індивідуальній податковій консультації ДФС України від 05.11.2015 №23607/6/99-99-19-02-01-15, яка надана позивачу. Щодо погашення нарахованого авансового внеску за І квартал 2014 року зазначає, що станом на дату складання акту камеральної перевірки, позивач узгодив та сплатив живими коштами і за рахунок переплат як 11 580 133,00 грн. авансових внесків 1/12 за І квартал 2014 року, так і 21 556 843,22 грн. авансових внесків при виплаті дивідендів, таким чином, 11 581 133,00 грн. задекларовані у строчці 13.7 додатку ЗП та строчці 13 ЗП декларації з податку на прибуток за І квартал без порушень. Не заслуговують на увагу доводи акту перевірки щодо порушень позивачем п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, оскільки строчка 13.7 Додатку ЗП не передбачає зазначення саме нарахованих, а не сплачених сум. Крім того, посилається на приписи абзаців 5-6 п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України та вказує, що цими нормами не встановлено скасування нарахування частини авансових внесків, а передбачено зменшення авансових внесків з податку на прибуток шляхом їх погашення на суму сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів, тобто встановлено не скасування податкового зобов'язання, а зміна порядку погашення. Вважає також, що відсутні підстави для винесення податкового повідомлення-рішення, оскільки перевіркою не встановлено заниження або завищення платником податків суми податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми ПДВ, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках, що є виключним переліком підстав для самостійного визначення суми грошового зобов'язання відповідачем згідно із п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, однак завищення суми зменшення нарахованого податку на прибуток не є податковим зобов'язанням. Висновок акту перевірки не підпадає під жоден з випадків, встановленим у статті 54 Податкового кодексу України, а тому винесене податкове повідомлення-рішення є протиправним. На підставі викладеного, просив адміністративний позов задовольнити та скасувати спірне рішення відповідача.

У подальшому представник позивача звернувся до суду із клопотанням (вх. №26109) про розгляд справи без його участі у письмовому провадженні.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, наведених у наданих суду запереченнях від 17.04.2014 №4235/10 та поясненнях до заперечень від 18.07.2015 №5064/28-04-10/014 (вх. №21486). Зокрема, вказує, що 16.09.2013 позивачем було сплачено на бюджетний рахунок за кодом 11023100 «авансові внески з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності» 21 556 843,22 грн., при цьому у графі «призначення платежу» платіжного доручення ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» зазначено: «авансові внески з податку на прибуток при виплаті дивідендів». Зазначене призвело до виникнення переплати в інтегрованій картці платника на рахунку 11023100 в сумі 21 556 843,22 грн. Пояснює, що у період з 01.01.2014 по 31.03.2014 ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» належало здійснювати сплату авансових внесків з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) період без подання податкової декларації, всього в сумі 11 580 133,00 грн. З цієї суми 638 249,00 грн. сплачено грошовими коштами (на підставі платіжного доручення від 21.02.2014 №3498); 4 181 769,00 грн. зараховано з переплати, яка утворилась 11.03.2014 в результаті внесення до інтегрованої картки за кодом 11023100 (авансові внески з податку на прибуток) значення рядка 14 декларації з податку на прибуток підприємств за 2013 рік в автоматизованому режимі; 6 760 115,00 грн. зараховані в інтегрованій картці за рахунок зменшення переплати, що відображалась на 01.01.2014. Отже, на думку представника відповідача, позивачем двічі враховано сплачені авансові внески з податку на прибуток при виплаті дивідендів, а саме шляхом декларування рядку 20 АВ декларації з податку на прибуток за 2013 рік, шляхом зарахування у зменшення нарахованих авансових внесків 1/12 в період з вересня 2013 року по лютий 2014 року. Таким чином, ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» в період з січня по лютий 2014 року скористалось нормою підпункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, внаслідок чого було здійснено зарахування авансових внесків при виплаті дивідендів у зменшення нарахованих авансових внесків, які встановлені для місячного податкового періоду всього на суму 6 760 115,00 грн. За таких обставин, позивачем при заповненні Декларації з податку на прибуток підприємств за І квартал 2014 року завищений показник рядку 13.7 Таблиці 1 Додатку ЗП на суму 6 760 115,00 грн. Ураховуючи викладене, просять у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Після перерви до суду надійшло клопотання представника відповідача (вх. №26110) про розгляд справи без його участі в письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною шостою статті 12 та частиною першою статті 41 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, за відсутності представників сторін, в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» (ідентифікаційний код 001308720) є юридичною особою, яка зареєстрована 08.04.1998 юридичною особою, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія АА № 273662.

Головним державним ревізором-інспектором відділу податкового супроводження підприємств паливно-енергетичного комплексу та житлово-комунального господарства СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі була проведена камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності з податку на прибуток ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» за І квартал 2014 року, за результатами якої складений відповідний акт від 28.05.2014 №72/28-04-41-00/00130872.

Перевіркою встановлено, що на порушення пункту 57.1 статті 57, підпункту 153.3.4 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України позивачем завищено суму зменшення нарахованого податку на прибуток по рядку 13 ЗП Декларації «Зменшення нарахованої суми податку» на 6 760 115,00 грн., яка в свою чергу зменшує податок на прибуток за І квартал 2014 року по рядку 14 Декларації та відповідальність платника, передбачену пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України. Зазначене порушення, на думку перевіряючого, призвело до зайвого збільшення переплати по особовому рахунку платника за бюджетним кодом 11023100 «Авансові внески з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності» на 6 760 115,00 грн.

Указаний акт був направлений на адресу підприємства та отриманий 02.06.2014 (вх. №837), про що свідчить відбиток календарного штампу на супровідному листі до акту.

Не погоджуючись із висновками відповідача, викладеними в Акті, позивачем подано заперечення від 06.06.2014 №06/1259 до акту перевірки, проте листом від 13.06.2014 №3485/10/28-04-41-00 СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі повідомила позивача, що висновки перевірки є обґрунтованими та не підлягають перегляду.

На підставі Акту та вказаного порушення відповідачем 18.06.2014 було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток у сумі 10 140 172,50 грн., у тому числі за основним платежем у сумі 6 760 115,00 грн., за штрафними санкціями у сумі 3 380 057,50 грн. Оскаржуване рішення отримано підприємством 20.06.2014 (вх. №931).

Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним позивач звернувся із даним позовом до суду. При цьому, суд зауважує, що спір щодо правомірності дій під час призначення та проведення перевірки, яка стала підставою для винесення оскаржуваного рішення, між сторонами відсутній.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Податковий кодекс України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Так, відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

У складі річної податкової декларації платником податку подається розрахунок щомісячних авансових внесків, які мають сплачуватися у наступні дванадцять місяців. Визначена в розрахунку сума авансових внесків вважається узгодженою сумою грошових зобов'язань.

При цьому дванадцятимісячний період для сплати авансових внесків визначається починаючи з березня поточного звітного (податкового) року по лютий наступного звітного (податкового) року включно.

Судом встановлено, що у відповідності до статті 133 Податкового кодексу України, ПАТ «ДТЕК «Дніпроенерго» є платником податку на прибуток підприємств.

За даними рядку 34 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2012 рік позивачем було визначено податкове зобов'язання з авансових внесків по податку на прибуток, що підлягає сплаті щомісячно у березні - грудні 2013 року та січні - лютому 2014 року в сумі 3 699 182,00 грн. Крім того, згідно із даними рядку 23 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік задекларовано 4 181 769,00 грн.1/12 авансових внесків, що будуть сплачуватися щомісячно, починаючи з березня 2014 року.

Таким чином, загальна суму задекларованих авансових внесків, що підлягає сплаті протягом І кварталу 2014 року складає 11 580 133,00 грн., що відображено підприємством у рядку 13.7 додатку ЗП та рядку 13 ЗП Декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік.

Щодо правильності декларування авансового внеску з податку на прибуток.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сплата грошових зобов'язань з авансових внесків з податку на прибуток протягом І кварталу 2014 року, самостійно визначених позивачем, здійснена у розмірі 11 580 133,00 грн., зокрема, 638 249,00 грн. сплачено грошовими коштами (на підставі платіжного доручення від 21.02.2014 №3498); 4 181 769,00 грн. зараховано з переплати, яка утворилась 11.03.2014 в результаті внесення до інтегрованої картки за кодом 11023100 (авансові внески з податку на прибуток) значення рядка 14 декларації з податку на прибуток підприємств за 2013 рік в автоматизованому режимі; 6 760 115,00 грн. зараховані в інтегрованій картці за рахунок зменшення переплати, що відображалась на 01.01.2014, про що також зазначено фахівцем контролюючого орану у акті камеральної перевірки.

У відповідності до абзацу 5-6 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України на суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток визначених цим пунктом. Якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

При цьому, цими нормами не встановлено скасування нарахування частини авансових внесків, а передбачено зменшення авансових внесків з податку на прибуток шляхом їх погашення на суму сплачених авансових внесків при виплаті дивідендів, тобто встановлено не скасування податкового зобов'язання, а зміна порядку погашення.

Те, що зменшуються не нараховані авансові внески, а проводиться зменшення (погашення) за рахунок авансових внесків при виплаті дивідендів, повністю співвідноситься з формою податкової декларації з податку на прибуток, яка виключає можливість здійснення коригування нарахованих авансових внесків з податку на прибуток внаслідок їх зменшення за наслідками застосування абзацу 5-6 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України.

Судом також встановлено, що загальна сума самостійно визначених податкових зобов'язань з авансових внесків з податку на прибуток за І квартал 2014 року склала 11 580 133,00 грн., нарахування яких відбулось в інтегрованій картці платника за кодом платежу «11023100» щомісячно відповідно до показників поданих декларацій, що підтверджує відсутність зменшення нарахувань авансових внесків з податку на прибуток, на чому наголошував представник відповідача.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що форма Податкової декларації з податку на прибуток підприємства, затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України від 30.12.2013 №872, передбачає, що зменшення нарахованої суми податку здійснюється шляхом заповнення додатка ЗП, сумарне значення якого переноситься до рядка 13 «Зменшення нарахованої суми податку». У рядку 13.3 додатка ЗП до декларації відображається сума нарахованого авансового внеску у зв'язку із виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів) у звітному (податковому) періоді, яка заповнюється на підставі підпункту 153.3.2 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України. У рядку 13.7 Додатка ЗП Податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік "Сума нарахованого авансового внеску з податку на прибуток відповідно до пункту 57.1 статті 57 глави 4 розділу II та абзацу другого пункту 2 підрозділу 4 розділу XX Податкового кодексу України" саме нарахованих авансових внесків з податку на прибуток. Такий же висновок зазначений у індивідуальній податковій консультації Державної фіскальної служби України від 05.11.2015 за №23607/6/99-99-19-02-01-15, яка надана позивачу.

Таким чином, позивач правильно визначив у рядку 13.7 Додатка ЗП та рядку 13 ЗП Податкової декларації авансові внески з податку на прибуток на суму 11 580 133,00 грн.

Згідно із підпунктами 153.3.2, 153.3.3 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1статті 151 цього Кодексу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів. платник податку - емітент корпоративних прав, державне некорпоратизоване, казенне чи комунальне підприємство зменшує суму нарахованого податку звітного періоду на суму авансового внеску, попередньо сплаченого протягом такого звітного періоду у зв'язку з нарахуванням дивідендів згідно з пп. 153.3.2 цього пункту. Не дозволяється проведення зазначеного заліку з податком, передбаченим ст. 156 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 153.3.4 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України у разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов'язань підприємства - емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов'язань наступного податкового періоду, а при отриманні від'ємного значення об'єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов'язань майбутніх податкових періодів.

Наведені положення Податкового кодексу України містять чіткий алгоритм обліку сум авансових внесків, сплачених у зв'язку з нарахуванням дивідендів у звітному періоді.

Так, платник податків, обчисливши суму нарахованого податку на прибуток за звітний період, повинен зменшити його на суму сплачених авансових внесків у зв'язку з виплатою дивідендів.

У разі, якщо платник податків отримує від'ємне значення, тобто сума авансових внесків у зв'язку з виплатою дивідендів перевищує суму нарахованого податку на прибуток (значення рядка 11 декларації), таку різницю платник має право перенести на зменшення податкових зобов'язань у наступних звітних періодах.

При цьому, сума авансових внесків при виплаті дивідендів, на яку зменшується нарахований за результатами року податок, відображається у рядку 13.5.1 додатку ЗП податкової декларації з податку на прибуток підприємства, а сума перевищення, що переноситься на зменшення податкових зобов'язань наступних звітних періодів, - у рядку 13.5.2 додатку ЗП декларації.

На підставі пунктів 153.3.2 та 153.3.3 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України позивачем визначено в рядку 13.3 Податкової декларації з податку на прибуток за 2013 рік "Сума нарахованого авансового внеску у зв'язку з виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів) у звітному (податковому) періоді" у розмірі 21 556 843,00 грн.

Відповідно до абзаців 5, 6 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України на суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом.

Якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

Відповідно до пункту 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Враховуючи наведене вище, сума авансових внесків, сплачених позивачем при виплаті дивідендів, може бути використана платником податків на зменшення авансових внесків з податку на прибуток майбутніх податкових періодів, зокрема, і у 2014 році.

Судом за результатами дослідження інтегрованої картки платника за платежем «11020100» за 2013 рік встановлено, що у вересні 2013 року відповідно до підпункту 153.3.2 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України позивачем сплачені авансові внески з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 21 556 843,22 грн., а саме: 16 вересня 2013 року сплачено на бюджетний рахунок за кодом 11023100 "авансові внески з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності", при цьому в графі "призначення платежу" платіжного доручення позивачем зазначено "авансові внески з податку на прибуток при виплаті дивідендів за 2012 рік". Цей платіж здійснюється без попереднього декларування, внаслідок чого сума сплачених авансових внесків тимчасово перевищила суму нарахованих авансових внесків. Сума переплати повністю закрила майбутній платіж з авансового внеску за січень 2014 року і частково за лютий 2014 року, залишок узгодженого податкового зобов'язання з авансового внеску за лютий 2014 року у сумі 638 249,00 грн. позивач сплатив окремим платежем.

Відповідно до пункту 9.3 статті 9 Податкового кодексу України зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Відповідно до частини четвертої статті 45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Згідно із частиною п'яткою статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2.1, абзацу 3 пункту 2.2, пункту 2.3 Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України 26.06.2002 №122 Єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством. Єдиний казначейський рахунок відкритий на балансі Державного казначейства України, об'єднує кошти субрахунків, що відкриті на балансі Головних управлінь Державного казначейства України. На субрахунках Єдиного казначейського рахунку ведеться аналітичний облік коштів державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем здійснена сплата нарахованого авансового внеску у зв'язку з виплатою дивідендів, незважаючи на те, що код бюджетної класифікації у платіжному дорученні вказано помилковий, та позивач правомірно скористався підпунктом 153.3.3 пункту 153.3 статті 153 Податкового кодексу України.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду України від 16 червня 2015 року по справі №21-377а15, а саме встановлено, що для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету, а оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений вказаною нормою ПК строк.

Щодо посилань представника позивача на відсутність підстав для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 54.3.2. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

При цьому, відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно із пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Абзацом 1 пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що аналізованими нормами Податкового кодексу України встановлені підстави прийняття контролюючими органами податкових повідомлень-рішень щодо визначення суми податкового зобов'язання виключно якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань.

Із матеріалів справи вбачається, що з огляду на висновки податкового органу, порушення позивача полягає у завищенні суми зменшення нарахованого податку на прибуток на 6 760 115,00 грн., по рядку 13 ЗП Декларації, яка в свою чергу зменшує податок на прибуток за І квартал 2014 року по рядку 14 Декларації та відповідальність платника, передбачену пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Згідно з Актом перевірки значення у рядку 14 "Податок на прибуток за звітний період" Податкової декларації з податку на прибуток підприємств повинно становити "-" 4 820 018,00 грн. замість "-" 11 580 133,00 грн., тобто в не залежності від наявності порушення податок до сплати не визначається, що виключає можливість нарахування податкового зобов'язання.

Завищення суми зменшення нарахованого податку на прибуток, як і завищення переплати по особовому рахунку платника податку за бюджетним кодом 11023100 "Авансові внески з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності" не є податковим зобов'язанням в розумінні визначення підпункту 14.1.156 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України. Під час податкової перевірки контролюючим органом не встановлено заниження або завищення суми податкових зобов'язань позивача, що саме представником відповідача не заперечене. Встановлене порушення не підпадає під жоден з випадків, встановлених у статті 54 Податкового кодексу України. Також, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем допущено заниження грошового зобов'язання з податку на прибуток.

Виходячи із системного аналізу вищезазначених норм матеріального права, встановлених обставин, правової позиції Верховного суду України висловленій в постанові від 16 червня 2015 року у справі № 21-377а15, суд приходить до висновку, що позивачем не допущено порушень заповнення податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 1 квартал 2014 року, а у відповідача відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності згідно із пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 18.06.2014 № підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Частиною першою статті 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено частиною першою, другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена правомірність прийнятого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Оскільки відповідачем безпідставно збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем, то відповідно і сума штрафних санкцій є необґрунтованою.

Відповідно до приписів частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС від 18.06.2014 № , яким Публічному акціонерному товариству «ДТЕК Дніпроенерго» визначено суму податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 10 140 172,50 грн.

Присудити на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» суму судового збору 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривен двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак