Справа № 813/2639/16
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

15 вересня 2016 року № 813/2639/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача Кобилецького Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області в особі слідчого СВ Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Кобилецького Ю.М. та оперуповноваженого Стойка О.В. про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_1, (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - відповідач, Галицький ВП ГУ НП у Л/о) в особі слідчого СВ Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Кобилецького Ю.М. та оперуповноваженого Стойка О.В., в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо направлення листа №67/13278 від 14.09.2015 та отримання копії рішення Залізничного районного суду м. Львова, яке ухвалено 13.02.2015 у цивільній справі №462/489/15ц. В обґрунтування позовних вимог посилається на таке. 14.09.2015 року слідчий СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області лейтенант Кобилецький Ю.М. направив до Залізничного районного суду м. Львова вимогу про скерування на адресу Галицького ВП ГУ НП у Л/о копію рішення по цивільній справі №462/489/15-ц від 13.02.2015 року. Вказане звернення проводилось в межах досудового розслідування по матеріалам, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004137 від 06.11.2014 року, яке станом на дату звернення слідчого з вказаною заявою було закрито. За таких обставин вважає дії слідчого щодо збирання конфіденційної інформації протиправними та такими, що порушують норми чинного законодавства. Звернення до суду в порядку адміністративного судочинства мотивовано тим, що ОСОБА_3 не є учасником кримінального провадження №0004137, що унеможливлює оскарження дій відповідача в порядку кримінального судочинства.

В судовому засіданні, яке відбулось 15.09.2016 року, відповідачем слідчим СВ Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Кобилецьким Ю.М. заявлено усне клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС України. Клопотання обґрунтовано тим, що оскаржувані дії щодо звернення до суду про отримання копії рішення було здійснено ним як посадовою особою при виконанні заходів по збиранню доказів в межах кримінального провадження, що розслідується по факту шахрайського заволодіння нежитловим приміщенням.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив проти закриття провадження у справі та просив розглядати справи в порядку адміністративного судочинства.

Надіслані рекомендованою кореспонденцією відповідачу оперуповноваженому Галицький ВП ГУ НП у Л/о Стойку О.В. за адресою місце знаходження, зазначеною в позовній заяві, копія ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі разом з витягом про процесуальні права та обов'язки повернулися з відміткою поштового відділення на конверті про повернення у зв'язку із необхідністю уточнення адреси.

При вирішенні питання про закриття провадження у справі суд керувався наступним.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Офіційне тлумачення частини другої статті 55 надано в Рішеннях Конституційного Суду № 6-зп від 25.11.97, № 19-рп/2011 від 14.12.2011.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011 рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України). Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в частині третій статті 17 КАС України, а саме справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції (пункти 1, 2, 3, 4).

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Предметом оскарження у даній справі є дії слідчого СВ Галицького ВП ГУ НП у Л/о Кобилецького Ю.М., які полягали у направленні до Залізничного районного суду м. Львова вимоги в порядку статті 93 КПК України про отримання копії рішення суду по цивільній справі, стороною у якій був ОСОБА_3

Як пояснив Кобилецький Ю.М. в судовому засіданні, запит від 14.09.2016 №67/13278 скеровувався ним у порядку збирання доказів у межах кримінального провадження, порушеного по факту шахрайського заволодіння нежитловим приміщенням. Можливо, при цьому помилково було вказано номер кримінального провадження 0004137.

Відповідно до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України від 13 квітня 2012 року № 4651-VI (далі - КПК України) завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до підпункту (а) пункту 1 частини 1 статті 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є слідчі підрозділи органів Національної поліції.

Згідно з частиною 1 статті 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Відповідно до частини 2 статті 40 КПК України слідчий уповноважений: починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

У відповідності з статтею 41 КПК України оперативні підрозділи органів Національної поліції, органів безпеки, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового і митного законодавства, органів Державної пенітенціарної служби України, органів Державної прикордонної служби України здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, прокурора, а підрозділ детективів, оперативно-технічний підрозділ та підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України - за письмовим дорученням детектива або прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Під час виконання доручень слідчого, прокурора співробітник оперативного підрозділу користується повноваженнями слідчого. Співробітники оперативних підрозділів (крім підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України) не мають права здійснювати процесуальні дії у кримінальному провадженні за власною ініціативою або звертатися з клопотаннями до слідчого судді чи прокурора.

Вказані норми КПК України регламентують діяльність органів державної влади та їх посадових осіб, яка стосується сфери публічно-правових відносин, що виникають внаслідок злочинних посягань, відповідальність за які встановлено в нормах кримінального права.

Главою 26 КПК України врегульовано питання оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування.

Статтею 303 КПК України визначено рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження.

Суб'єкти, визначені в цих нормах, є носіями спеціальних владних процесуальних повноважень і тому виконують функції, обумовлені завданнями кримінального судочинства.

Отже, правовідносини, що мають місце при оскарженні дій слідчого під час досудового розслідування, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними.

Тому перевірка та надання оцінки таким діям слідчого як суб'єкта владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. До того ж імперативний припис пункту 2 частини третьої статті 17 КАС України виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг ( в тому числі інших, ніж вказано у статті 303 КПК України, осіб) щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень у кримінальному провадженні, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

Конституційним Судом України в Рішенні від 25 листопада 1997 року № 6-зп сформульовано правову позицію, за якою удосконалення законодавства в контексті статті 55 Конституції України має бути поступовою тенденцією, спрямованою на розширення судового захисту прав і свобод людини, зокрема судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень (пункт 2 мотивувальної частини). Ця правова позиція кореспондується з положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо ефективного засобу юридичного за порушень, вчинених особами, які здійснюють свої офіційні повноваження. Реалізація права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів має відповідати також вимозі стосовно доступності правосуддя, про що зазначено у міжнародних правових документах - Загальній декларації прав людини (стаття 8), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (стаття 14), Конвенції (стаття 6), Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 року (пункт 4).

Конституційний Суд України у Рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 зазначив, що право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина та відповідно до частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини), а недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади (абзац шостий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

Беручи до уваги викладене, для вирішення спору, що виник між сторонами, законом встановлено інший, ніж передбачено КАС України, порядок судового оскарження.

Оскільки спір у даній справі не є публічно-правовим, це унеможливлює розгляд справи в порядку адміністративного судочинства та відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України є підставою закриття провадження у справі.

Згідно з частиною другої статті 157 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи наведене, суд роз'яснює позивачу, що дана справа належить до юрисдикції місцевого загального суду в порядку кримінального судочинства.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Ураховуючи вказану норму, слід повернути позивачу судовий збір у сумі 551,21 грн, сплачений за квитанцією №31 від 28.07.2016.

Керуючись ст.ст.157, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області в особі слідчого СВ Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Кобилецького Ю.М. та оперуповноваженого Стойка О.В. про визнання дій протиправними.

Роз'яснити позивачу, що розгляд даної справи належить до юрисдикції місцевого загального суду в порядку кримінального судочинства.

Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження, не допускається.

Повернути ОСОБА_3 судовий збір у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн 21 к.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Хома О.П.