Справа № 823/396/16
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/396/16 Головуючий у 1-й інстанції: Каліновська А.В. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

20 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Петрика І.Й.

Сорочко Є.О.

За участю секретаря: Тищенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП «Імпульс плюс» на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Айова» до Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області, Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області, треті особи: ОСОБА_3 та Товариство з обмеженою відповідальністю «ВП «Імпульс плюс» про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Айова» звернувся до суду з позовом до Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області, Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області, треті особи: ОСОБА_3 та Товариство з обмеженою відповідальністю «ВП «Імпульс плюс», в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області (індексний номер 27958499 від 27.01.2016 року).

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду, третя особа - ТОВ «Імпульс плюс» звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16.06.2010 року між ОСОБА_4 (орендодавець) та ТОВ «Айова» (орендар) укладено договір оренди землі, за умовами якого, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення строком на 6 років, загальною площею 2,41 га, яка розташована в адміністративних межах Кобриново-Гребельської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, кадастровий номер - НОМЕР_1, що належить орендодавцю на праві власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2.

Вказаний договір оренди зареєстрований відділом Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області 10.12.2010 року за №56.

У період дії зазначеного договору оренди землі, державний реєстратор Тальнівського районного управління юстиції 27.01.2016 року прийняв рішення - індексний номер 27958499 про реєстрацію за ТОВ «ВП «Імпульс плюс» права оренди на вищевказану земельну ділянку, на підставі договору оренди від 15.09.2015 року № 90, що укладений вказаним ТОВ «ВП «Імпульс плюс» з ОСОБА_3, строк дії договору 10 років та починається з 10.12.2016 року.

Не погоджуючись з вказаними діями та рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV, встановлено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно ч.5 ст.6 Закону №161, право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Статтею 17 Закону №161 визначено, що об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч.4 ст.124 Земельного кодексу України).

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відділом Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області зареєстровано за ТОВ «Айова» право оренди вищезазначеної земельної ділянки, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 10.12.2010 року за №56.

Рішенням, в період дії договору оренди землі від 16.06.2010 року укладеного з фізичною особою ОСОБА_3 та ТОВ «Айова», зареєстровано за ТОВ «ВП «Імпульс плюс» право оренди вищевказаної земельної ділянки, яке виникне з 10.12.2016 року, тобто на майбутнє.

Колегія суддів наголошує, що судом першої інстанції вірно зазначено в оскаржуваній апелянтом постанові, що сторони договору мають право визначати будь-який строк, з якого почнуть діяти їхні права та обов'язки, однак, з викладених норм вище вбачається, що державній реєстрації підлягає виключно діюче речове право і за умови, що відносно його предмета в цей період відсутні інші діючі зареєстровані цього виду речові права.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що ТОВ «ВП «Імпульс плюс» набуло права оренди земельною ділянкою кадастровий номер - НОМЕР_1 в січні 2016 року, після прийняття реєстратором оскаржуваного рішення (27.01.2016 року), під час дії договору оренди з ТОВ «Айова».

З цього моменту земельна ділянка вважається переданою в користування товариству.

Однак, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт передачі від ТОВ «Айова» земельної ділянки до ТОВ «ВП «Імпульс плюс», а також припинення договору оренди землі з ТОВ «Айова».

Тобто, як зазначив вірно суд першої інстанції, реєстрація права оренди земельної ділянки, що належить ОСОБА_3 за ТОВ «ВП «Імпульс плюс» зумовила одночасне існування права користування земельною ділянкою декількома суб'єктами господарювання, що є порушенням чинного законодавства, а також інтересів позивача, за яким право оренди земельної ділянки зареєстровано первинно.

Так, Верховний Суд України у постанові від 29.09.2015 року по справі №21-760а15 акцентував увагу судів, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов'язаний перевірити інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно зазначив, що здійснення запиту для встановлення наявності або відсутності вже зареєстрованих речових прав, які виникли до 01.01.2013 року на об'єкт нерухомого майна є не правом, а обов'язком державного реєстратора.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державний реєстратор Тальнівського районного управління юстиції порушив вимоги чинного законодавства при проведенні державної реєстрації речового права за договором оренди землі №90, укладеного 15.09.2015 року між ТОВ «ВП «Імпульс плюс» та ОСОБА_3 належним чином не перевірив наявність права оренди на дану земельну ділянку за ТОВ «Айова», внаслідок чого неправомірно здійснив повторну реєстрацію договору оренди однієї і тієї самої земельної ділянки, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одну і ту ж земельну ділянку було передано в оренду різним орендарям, адже право оренди в них виникло з моменту реєстрації договорів оренди земельних ділянок, а не з моменту, який визначили сторони договору.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази недійсності (не чинності) або розірвання договору оренди землі від 16.06.2010 року, що був укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Айова», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВП «Імпульс плюс» залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Петрик І.Й.

Сорочко Є.О.

Повний текст виготовлено 26.09.2016 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Сорочко Є.О.

Петрик І.Й.