Справа № 802/1271/16-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 вересня 2016 р. Справа № 802/1271/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

за участю секретаря судового засідання: Шевченка Р.В.

представника позивача: Саушкіна В.В.

відповідача: Тіміної Р.Л., Широкого С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: незалежної християнської газети "Узник"

до: Вінницької установи виконання покарань Управління Державної пенітенціарної

служби у Вінницькій області (№1)

про: визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась незалежна християнська газета "Узник" (далі - газета "Узник", позивач) з адміністративним позовом до Вінницької установи виконання покарань Управління державної пенітенціарної служби у Вінницькій області №1 (далі - Вінницька УВП №1, відповідач) про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані перешкоджанням Вінницької УВП №1 у діяльності газети "Узник", що полягає в обмеженні виконання роботи її редактора ОСОБА_4, який відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі, шляхом позбавлення можливості вільного користуватись глобальною мережею Інтернет та мобільним зв'язком.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Окремо зазначив, про наявність у відповідача всіх умов та можливостей для створення робочого місця редактора друкованого засобу масової інформації, а також забезпечення надання засудженому можливості вільного користування глобальною мережею Інтернет та мобільним зв'язком. При цьому посилався на відсутність заборони, передбаченої законодавством, щодо здійснення засудженим редакторської діяльності.

Представники відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на обґрунтування письмових заперечень (а.с. 109-114). Додатково зазначили, про неможливість створення робочого місця редактора друкованого засобу масової інформації в установі виконання покарання та акцентували увагу на наявності обмежень для засуджених, які відбувають покарання у вигляді довічного позбавлення волі, в частині надання технічних засобів для вільного користування глобальною мережею Інтернет та мобільним зв'язком.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про державну реєстрацію засобу масової інформації Серія КВ №20170-9970 ПР від 15.08.2013 року, реєстраційною службою, зареєстровано незалежну християнську газету "Узник"(а.с. 25).

Рішенням засновника від 15.08.2013 року призначено редактором, автора даного проекту ОСОБА_4, який за вироком суду відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі у Вінницькій УВП №1 (а.с. 26).

06.06.2016 року редакція газети звернулась до відповідача із заявою про сприяння у здійсненні діяльності редактора вказаної газети, шляхом надання необхідних технічних засобів та забезпечення належних умов для здійснення його трудової діяльності (а.с 15-20). Однак, листом від 10.06.2016 року отримала відмову, вмотивовану неможливістю забезпечення вказаних у заяві умов, оскільки вони суперечать вимогам закону та правилам внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (а.с. 22-24).

Не погоджуючись із даною відмовою, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно ст. 43 Основного закону кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

В силу ч. ч. 2, 4 ст. 7 Кримінально - виконавчого кодексу України (далі КВК України) визначено, що засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КВК України, засуджені до позбавлення волі мають право працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров'я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

Адміністрація зобов'язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.

Праця засуджених регламентується Кодексом законів про працю України.

Згідно п. 1 Розділу XXI "Правил внутрішнього розпорядку установ виконань покарань" затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5, засуджені до позбавлення волі залучаються до суспільно корисної праці в порядку, установленому статтею 118 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Пунктом 1 Розділу ХХХІІІ "Правил внутрішнього розпорядку установ виконань покарань" затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 визначено, що відповідно до статті 150 Кримінально-виконавчого кодексу України чоловіки, засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, відбувають покарання у виправних колоніях максимального рівня безпеки та відповідних ізольованих секторах максимального рівня безпеки.

Особи, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, мають обов'язки і користуються правами людини та громадянина, за винятком обмежень, визначених законодавством для цієї категорії засуджених, а також установлених вироком суду. На засуджених до довічного позбавлення волі у повному обсязі поширюються основні права й обов'язки засуджених до позбавлення волі, що визначені Кримінально-виконавчим кодексом України, а також цими Правилами.

Частинами 5, 7 ст. 110 КВК України передбачено, що засудженим надається право на телефонні розмови без обмеження їх кількості під контролем адміністрації. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених.

Порядок надання телефонних розмов визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Пунктом 2, 3 Розділу XIV вказаних Правил передбачено, що адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не повинна перевищувати 15 хвилин.

Для проведення телефонних розмов у визначеному адміністрацією установи виконання покарань місці встановлюються таксофони та забезпечується наявність засобів рухомого (мобільного) зв'язку, які знаходяться на обліку установи.

Телефонні розмови проводяться за рахунок засудженого і під контролем представника адміністрації протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну.

Телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови.

Факт телефонної розмови засудженого реєструється у журналі обліку телефонних розмов засуджених.

Для забезпечення права засуджених, які тримаються у дільницях ресоціалізації виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівнів безпеки, користуватися глобальною мережею Інтернет обладнуються в окремих приміщеннях цих виправних колоній комп'ютерні класи (місця), які розташовуються поза межами локальних дільниць відділень соціально-психологічної служби.

Для засуджених, які тримаються у дільницях посиленого контролю виправних колоній, ПКТ виправних колоній (секторів) максимального рівня безпеки, комп'ютерні класи (місця) обладнуються безпосередньо на території цих дільниць та секторів.

У комп'ютерних класах (місцях) в обов'язковому порядку блокується доступ до послуг електронної пошти, соціальних мереж, а також сайтів, що пропагують жорстокість, насильство, еротичного або порнографічного змісту.

Користуватися глобальною мережею Інтернет засуджені можуть у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. Оплата послуг за користування глобальною мережею Інтернет здійснюється засудженими з особистих коштів.

Відповідно до п. 3 Розділу ІІІ засудженим забороняється: придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (додаток 6), зокрема:

- радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скетч-картки поповнення рахунку мобільного зв'язку, пейджери тощо), друкарські машинки, розмножувальні прилади (засудженим, які тримаються у виправних центрах, дозволяється зберігати та користуватися мобільними телефонами у порядку, встановленому пунктом 2 розділу ХІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань);

- комп'ютерна техніка (за винятком комп'ютерної техніки, що встановлена у комп'ютерних класах. Засудженим, які відбувають покарання у виправних центрах, виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання та дільницях соціальної реабілітації, дозволяється мати при собі портативні персональні комп'ютери та аксесуари до них), ігрові консолі та приставки.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що особи, засуджені до покарання у вигляді довічного позбавлення волі користуються усіма правами людини і громадянина, визначеними Конституцією України з урахуванням обмежень, встановлених кримінально-виконавчим законодавством. При цьому вказаним особам, заборонено придбавати, зберігати та використовувати особисті мобільні пристрої та портативну комп'ютерну техніку. Крім того, засуджені до довічного позбавлення волі мають право працювати у місцях і на роботах визначених адміністрацією колонії, користуватися мобільним зв'язком, глобальною мережею Інтернет та комп'ютерною технікою у спеціально обладнаних класах під наглядом працівників адміністрації колонії.

Як свідчать матеріали справи та встановлено в судовому засіданні для реалізації права засуджених на труд у Вінницькій УВП №1 відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 22.03.2012 року № 442/5 "Про затвердження Положення про майстерню установи виконання покарань слідчого ізолятора" створено майстерню. Діяльність вказаної майстерні передбачає виробництво продукції, виконання робіт, надання послуг та ведення інших видів діяльності, не заборонених законодавством України.

Крім того, сектор максимального рівня безпеки для осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, забезпечений двома стаціонарними таксофонами "Укртелеком" та мобільними телефонами.

Для користування вказаними засудженими глобальною мережею Інтернет в установі виділено спеціальне приміщення, яке обладнане персональним комп'ютером, на якому налаштовано відповідне програмне забезпечення та встановлено обмеження доступу до заборонених сайтів.

Таким чином, сектор максимального рівня безпеки у Вінницькій УВП № 1 обладнаний мобільним зв'язком, комп'ютерною технікою та глобальною мережею Інтернет у відповідності до вимог кримінально-виконавчого законодавства України та з урахуванням встановлених обмежень для засуджених до довічного позбавлення волі, а тому права ОСОБА_4 Вінницькою УВП № 1 не порушені, оскільки він забезпечений можливістю користуватися мобільним зв'язком, комп'ютерною технікою та Інтернетом. Однак як особа, засуджена до довічного позбавлення волі, він не має права на забезпечення особистою портативною технікою та глобальною мережею Інтернет.

Крім того, на даний час у Вінницькій УВП № 1 не передбачено такого виду суспільно-корисної праці, як редактор друкованого засобу масової інформації.

Таким чином, відмова відповідача у наданні ОСОБА_4 користуватися особистими засобами мобільного зв'язку та глобальною мережею Інтернет жодним чином не порушує інтереси газети "Узник" та не перешкоджає її діяльності, оскільки установи виконання покарань - це такі організації, які безпосередньо і виключно здійснюють виконання конкретних видів кримінальних покарань з дотриманням вимог, встановлених кримінально-виконавчим законодавством України. При цьому, вказаними нормами не передбачено обов'язку установ виконання покарань, зокрема Вінницької УВП № 1 забезпечувати діяльність засобів масової інформації.

Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що відповідач діяв на підставі та в межах визначених законом повноважень, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно ст. 94 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Альчук Максим Петрович