Справа № 803/290/16
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Справа № 803/290/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Луцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Луцька ОДПІ, позивач) звернулася з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, відповідач) про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків, застосованого рішенням Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області від 16 лютого 2016 року .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.02.2016 року ГУ ДФС у Волинській області прийнято наказ №119 «Про проведення фактичної перевірки» фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Піцерії «ІНФОРМАЦІЯ_1», де здійснює підприємницьку діяльність відповідач: АДРЕСА_1, протягом 10 діб, починаючи з 09.02.2016 року, підставою для проведення якої зазначено, в тому числі, підпункти 80.2.4, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

09.02.2016 року посадовими особами ГУ ДФС у Волинській області на підставі зазначеного наказу та направлень на перевірку №000089, №000090 від 09.02.2016 року був здійснений виїзд, спрямований на проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Піцерії «ІНФОРМАЦІЯ_1», де здійснює підприємницьку діяльність відповідач: АДРЕСА_1. Однак, підприємець відмовила у допуску посадових осіб до проведення фактичної перевірки, на копії наказу зробила запис щодо своєї незгоди, про що був складений відповідний акт від 09.02.2016 року №86/22-02. На цій підставі 16.02.2016 позивачем було прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.

У зв'язку з наведеним, позивач просить підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Від позивача 22.09.2016 року за вх. №12288/16 надійшло до суду письмове клопотання в якому просять розгляд справи проводити у відсутності їх представника.

Відповідач на розгляд справи не з'явився, свого представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки за поштовим відправленням №970 від 22.09.2016 року. Причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У зв'язку з цим, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача або його представника, оскільки судом вжиті всі передбачені заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи з його участю та реалізації права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Частиною 1 статті 41 КАС України визначено, що у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням наведеного, справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та Законами України.

Судом встановлено, що 09.02.2016 року ГУ ДФС у Волинській області прийнято наказ №119 «Про проведення фактичної перевірки» фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Піцерії «ІНФОРМАЦІЯ_1», де здійснює підприємницьку діяльність відповідач: АДРЕСА_1, протягом 10 діб, починаючи з 09.02.2016 року, підставою для проведення якої зазначено, в тому числі, підпункти 80.2.4, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

09.02.2016 року посадовими особами ГУ ДФС у Волинській області на підставі зазначеного наказу та направлень на перевірку №000089, №000090 від 09.02.2016 року був здійснений виїзд, спрямований на проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Піцерії «ІНФОРМАЦІЯ_1», де здійснює підприємницьку діяльність відповідач: АДРЕСА_1.

Однак, підприємець відмовила у допуску посадових осіб до проведення фактичної перевірки, на копії наказу зробила запис щодо своєї незгоди, про що був складений відповідний акт від 09.02.2016 року №86/22-02. На цій підставі 16.02.2016 позивачем було прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків.

З урахуванням наведених обставин, фактичну перевірку господарської одиниці - Піцерії «ІНФОРМАЦІЯ_1», де здійснює підприємницьку діяльність відповідач: АДРЕСА_1, ГУ ДФС у Волинській області проведено не було.

Враховуючи обставини, зафіксовані в актах від 09.02.2016 року про відмову у допуску до перевірки, заступником начальника Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області на підставі пункту 94.2 статті 94 розділу ІІ Податкового кодексу України (далі - ПК України) (у разі відмови платника податків від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу) 16.02.2016 року прийняте рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Як встановлено пунктом 80.1, підпунктами 80.2.4, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності зокрема таких обставин: неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками; у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до пунктів 80.1, 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин: неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками; у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, нафтопродуктів, палива моторного альтернативного, скрапленого газу.

Пунктом 80.7 статті 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування органу державної податкової служби, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу державної податкової служби або його заступника, що скріплений печаткою органу державної податкової служби; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Пунктом 81.2 статті 81 ПК України встановлено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Оскільки на податковий орган покладено обов'язок щодо здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, суд приходить до висновку про наявність у ГУ ДФС у Волинській області станом на 09.02.2016 року правових підстав для проведення фактичної перевірки на підставі підпунктів 80.2.4, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Разом з тим, слід зазначити, що не погодившись з наказом про проведення перевірки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу від 09 лютого 2016 року №119 «Про проведення фактичної перевірки», проте ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 29.04.2016 року (справа №803/468/16), яка набрала законної сили, позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу залишено без розгляду.

У відповідності до статті 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

Згідно пункту 94.5 статті 94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним. Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Таким чином, з врахуванням встановлених судом обставин, зокрема, факту недопуску відповідачем посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, суд приходить висновку, що Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області правомірно застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 згідно рішення від 16.02.2016 року, а тому вимога щодо підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 17, 41, 71, 128, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Податкового кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна платника податків - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, застосованого рішенням Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 16 лютого 2016 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 27 вересня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич