Справа № 815/1569/16
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 815/1569/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року року Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Стеценко О.О.;

судді Глуханчука О.В.;

судді Гусева О.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі Позивач, або ОСОБА_1О.) з адміністративним позовом (т.1 а.с. 30-38) до Державної міграційної служби України (далі Відповідач, або ДМС України) про визнання неправомірним та скасування рішення ДМС України № 137-16 від 09.03.2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобовязання ДМС України визнати статус біженця громадянина ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 та видати йому посвідчення біженця.

Свої вимоги Позивач обґрунтував наступними доводами.

Так, Позивач зазначив, що він є громадянином ОСОБА_2 Федерації, але не може та не бажає користуватися захистом цієї країни внаслідок обґрунтованих побоювань бути переслідуваним та арештованим через свої опозиційні діючій російській владі погляди та активну проукраїнську позицію.

В 2014 році Позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За результатами розгляду поданої заяви, рішенням ДМС України № 606-14 від 03.11.2014 року Позивачу було відмовлено у наданні такого статусу. Не погодившись із зазначеним рішенням, Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом щодо скасування рішення ДМС України № 606-14 від 03.11.2014 року. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2015 року в задоволенні позовних вимог Позивача до ДМС України було відмовлено. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2015 року скасовано, прийнято по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до ДМС України задоволено, визнано неправомірним та скасовано рішення ДМС України №606-14 від 03.11.2014 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, зобовязано ДМС України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні відповідно до вимог чинного законодавства.

За результатом повторного розгляду заяви Позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ДМС України прийнято рішення № 137-16 від 09.03.2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач вважає, що вказане рішення є необґрунтованим, неправомірним та підлягає скасуванню, оскільки є ідентичним раніше прийнятому рішенню, яке було скасовано постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 року. На думку Позивача, Відповідач, під час повторного розгляду заяви Позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту залишив поза увагою обставини справи щодо його переслідування в країні перебування, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили.

В судовому засіданні, 06.09.2016 року, представник Позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов з підстав, викладених в позовній заяві (т.1 а.с. 30-38). Одночасно з вказаним представник Позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку письмового провадження.

В судовому засіданні, 06.09.2016 року, представник Відповідача заперечив проти задоволення позову в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні адміністративного позову з підстав, зазначених у письмових запереченнях на адміністративний позов (т.3 а.с. 44-55), в яких зазначив, що Відповідачем була в повному обсязі проведена робота з розгляду заяви Позивача у порядку, спосіб та в межах повноважень, наданих чинним законодавством України, та за результатами проведеної роботи встановлено, що Позивач не підпадає під критерії особи, що потребує надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Зясувавши у представників сторін відсутність у них додаткових клопотань, відсутність необхідності витребувати письмові докази, заслухати свідка чи експерта, за результатами розгляду клопотання представника Позивача про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначене клопотання судом було задоволено та ухвалено рішення про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Дослідивши матеріали справи, зокрема, проаналізувавши особову справу, надані докази по справі під час розгляду справи, судом встановлені наступні факти та обставини.

01.07.2014 року Позивач через свого представника, звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т.1 а.с. 72-73).

За результатами розгляду поданої заяви, 03.11.2014 року ДМС України прийнято рішення № 606-14, яким, відповідно до абз.4 ч.1 ст.6 Закону України «Про біженців, або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» Позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.п. 1, 13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців, або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» відсутні (т.1 а.с.69).

Не погодившись із зазначеним рішенням, Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ДМС України про визнання неправомірним та скасування рішення ДМС України № 606-14 від 03.11.2014 року, зобовязання ДМС України прийняти рішення про визнання Позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т.2 а.с.67-75).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду № 815/6894/14 від 24.06.2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДМС України було відмовлено (т.2 а.с. 90-99).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2015 року скасовано, прийнято по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до ДМС України задоволено, визнано неправомірним та скасовано рішення ДМС України № 606-14 від 03.11.2014 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, зобовязано ДМС України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні відповідно до вимог чинного законодавства (т.2 а.с. 100-103).

18.09.2015 року ДМС України прийнято рішення № 51-15, яким зобовязано ГУ ДМС України в Одеській області повторно розглянути заяву громадянина ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з урахуванням обставин, що стали підставою для його скасування судом (т.2 а.с. 87).

06.10.2015 року ГУ ДМС України в Одеській області був винесений наказ № 187 «Про повторний розгляд заяви для вирішення питання про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту» (т.2 а.с.88).

11.11.2015 року головним спеціалістом відділу по роботі з біженцями УОСІОБГ ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_3 було проведено співбесіду з громадянином РФ ОСОБА_1 За результатом проведення вказаної співбесіди складено Протокол співбесіди з громадянином РФ ОСОБА_1 (т.2 а.с. 172-175).

30.11.2015 року Позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про долучення до матеріалів особової справи додаткових письмових доказів (т.2 а.с. 187-192).

За результатами розгляду матеріалів особової справи громадянина РФ ОСОБА_1, на підставі рішення ДМС України № 51-15 від 18.09.2015 року, постанови Одеського апеляційного адміністративного суду № 815/6894/14 від 24.06.2015 року, на підставі аналізу обставин, що стали підставою для скасування судом вищевказаного рішення ДМС України, відділом у справах біженців ГУ ДМС України в Одеській області прийнято висновок № 2014OD0201 від 19.02.2016 року про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т.2 а.с. 205-222).

За результатом повторного розгляду заяви Позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ДМС України прийнято рішення № 137-16 від 09.03.2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т.2 а.с. 77).

Не погодившись з прийнятим рішенням, вважаючи його неправомірним, Позивач звернуся з позовом до суду.

Крім того, судом встановлено, що на час розгляду вказаної адміністративної справи, постановою Вищого адміністративного суду України від 31.05.2016 року постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 року в частині зобовязання ДМС України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні скасовано і в цій частині позовних вимог відмовлено, в решті касаційну скаргу ДМС України залишено без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін (т.3 а.с. 59-62).

Проаналізувавши матеріали справи, доводи викладені в позовній заяві та запереченнях проти позову, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначені Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» № 3671 від 08.07.2011 року (далі Закон України № 3671).

Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначено Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України № 649 від 07.09.2011 року (далі Правила № 649).

Відповідно до пп. 6.6 розділу 6 Правил № 649, згідно з рішенням суду, яке набрало законної сили, ДМС зобов'язана прийняти рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи повторно розглянути заяву особи про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідне рішення приймається ДМС протягом семи робочих днів з дня отримання такого рішення суду.

Відповідно до пп. 6.10 розділу 6 Правил № 649 у випадку отримання рішення ДМС щодо повторного розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, прийнятого на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, територіальний орган ДМС протягом семи робочих днів оформлює наказ (додаток 28) про повторний розгляд заяви. Процедура повторного розгляду заяви здійснюється виключно з урахуванням висновків суду, що стали підставою для скасування рішення ДМС. Повторний розгляд заяви здійснюється протягом одного місяця з дня надходження до територіального органу ДМС відповідного рішення. Строк повторного розгляду заяви продовжується до двох місяців керівником територіального органу ДМС за вмотивованим поданням уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 року, крім іншого, зобовязано ДМС України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні відповідно до вимог чинного законодавства (т. 2 а.с. 100-103).

Скасовуючи рішення ДМС України, яким ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, судом апеляційної інстанції зазначено, що у висновку міграційної служби, відносно можливості визнання Позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не міститься посилань на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та їх співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Колегією суддів апеляційної інстанції також зазначено, що при прийняті рішення відносно Позивача співробітники міграційної служби України не прийняли до уваги чинне законодавство України, в тому числі Постанову Верховної Ради України № 129-VIII від 27.01.2015 року якою країну походження Позивача визнано країною агресором по відношенні до України. На думку колегії суддів, також при розгляді заяви Позивача, Відповідачем до уваги не були прийняті багаточисленні інтернет видання, опубліковані статті щодо осіб, які переслідуються владою ОСОБА_2 Федерації за свої проукраїнські погляди, що зі сторони уряду ОСОБА_2 Федерації носить системний та масовий характер.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що на підтвердження переслідування Позивача та його сімї в ОСОБА_2 Федерації, загрозі його життю та життю і здоровю його сімї обєктивно свідчать ті обставини, що на його дружину ОСОБА_4 в ОСОБА_2 Федерації, після виниклого конфлікту її чоловіка з владою, та його переслідування, невстановленими особами було здійснено фізичний напад, побиття, та спричинення тілесних ушкоджень. Вказані обставини підтверджуються наданою та дослідженою судом довідкою, відповідно до якої вбачається, що внаслідок здійсненого фізичного насильства ОСОБА_5 спричинено закритий сколотий перелом хірургічної шийки правого плеча зі зміщенням, забій правої голені та рана голови в звязку с чим вона знаходилась на лікуванні в лікарні.

Судом апеляційної інстанції також зазначено, що чиновники міграційної служби України, як і суд першої інстанції, вказані обставини безпідставно не прийняли до уваги при розгляді заяви позивача, та не надали їм належної оцінки. Позивач також наголошував, як на бесіді в міграційній службі, так і в суді першої інстанції, на тому, що для залякування його та членів його родини також навмисно невідомими особами був скоєний напад на його оселю з підпалом його будівлі. Факт підпалу та пожежі будівель Позивача підтверджується дослідженої судом довідкою, з якої вбачається, що у його будинку, який розташований за адресою: м. Клинці, вул. Крупської, буд.1 сталася пожежа.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що Позивач в країні походження не мав конфліктів з фізичними та юридичними особами. Конфлікт у нього виник з державними установами, після чого почалось вказане ним переслідування, в тому числі і кримінальне з подальшим фізичним насильством, нападом, підпалом його майна невстановленими особами. Вказані обставини, на думку колегії суддів, не виключають правдивість доводів Позивача в його переслідування владними структурами та загрозі його життю та життю і здоровю його родини з їх сторони. Колегія суддів з огляду на матеріали справи, політичну ситуацію в РФ, не виключала можливості, що вказані Позивачем та підтверджені в судових засіданнях обставини у вигляді тиску, у вигляді погроз, спричинення насильства до його дружини, навмисний підпал його майна, кримінальне переслідування здійснені з цією же метою в його країні походження також можуть свідчити, що Позивач та його сімя переслідувались.

На виконання п.п. 6.6 розділу 6 Правил № 649, 18.09.2015 року ДМС України прийнято рішення № 51-15 року, яким зобовязано ГУ ДМС України в Одеській області повторно розглянути заяву громадянина ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з урахуванням обставин, що стали підставою для його скасування судом (т.2 а.с. 87).

У відповідності пп. 6.10 розділу 6 Правил № 649, 06.10.2015 року ГУ ДМС України в Одеській області прийнято наказ № 187 «Про повторний розгляд заяви для вирішення питання про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту» (т.2 а.с.88).

За результатами розгляду матеріалів особової справи громадянина РФ ОСОБА_1, на підставі рішення ДМС України № 51-15 від 18.09.2015 року, постанови Одеського апеляційного адміністративного суду № 815/6894/14 від 24.06.2015 року, на підставі всебічного аналізу обставин, що стали підставою для скасування судом вищевказаного рішення ДМС України, відділом у справах біженців ГУ ДМС України в Одеській області прийнято висновок № 2014OD0201 від 19.02.2016 року про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т.2 а.с. 205-222).

Відповідно до висновку № 2014OD0201 від 19.02.2016 року керуючись приписами абзацу 5 ст.6 Закону України № 3671, ГУ ДМС України в Одеській області зазначено доцільним відмовити у визнанні біженцем або особою, яка потребує додатковою захисту громадянина ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.п. 1, 13 ч.1 ст.1 цього Закону відсутні.

В обґрунтування висновку ГУ ДМС України в Одеській області зазначено, що за аналізом матеріалів особової справи неможливо обґрунтувати причину виїзду до України та неможливості добровільного повернення іноземця до ОСОБА_2 Федерації з позиції надання міжнародного захисту в Україні, ані під час перебування на батьківщині, ані перебуваючи поза межами країни своєї громадянської належності заявник не зазнавав і не зазнає жодних переслідувань за конвенційними ознаками визначення статусу біженця у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.1 Закону України № 3671, а саме: в нього відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, громадянства (підданства) або віросповідання. Заявник також не відноситься і до певної соціальної групи. Щодо політичних переконань, шукач захисту не надав обґрунтованих підтверджень власної «проукраїнської позиції» та спричиненого на нього тиску з боку органів державної влади РФ, що свідчить про використання вказаної легенди для легалізації в Україні шляхом набуття захисту з метою недопущення екстрадиції до РФ.

Крім того, в обґрунтування свого висновку ГУ ДМС України в Одеській області зазначено, що за аналізом наданих матеріалів разом із наявною інформацією по країні громадянського походження заявника можливо підтвердити відсутність умов, які можуть бути розглянуті в контексті надання заявникові додаткового захисту в Україні, згідно визначення п.13 ч. 1 статті 1 Закону України № 3671, через відсутність доведених фактів серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження. Також не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування до заявника нелюдського поводження або катування у разі повернення на Батьківщину. В регіоні постійного проживання заявника та членів його до родини (РФ, Брянська область, м. Клинці) відсутні будь-яких збройних конфліктів. Батько, брат та син заявника проживають на батьківщині, будь-якої підтвердженої інформації стосовно їхнього переслідування або дискримінації до управління надано не було. Ані заявник, ані його близькі родичі також не зазнавали свавільних арештів, катування або інших форм жорстокого поводження.

За результатом повторного розгляду заяви Позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ДМС України прийнято рішення № 137-16 від 09.03.2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т.2 а.с. 77).

В свою чергу, судом встановлено, що станом на момент розгляду вказаної адміністративної справи постановою Вищого адміністративного суду України від 31.05.2016 року постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 року, на підставі якої було ініційовано повторний розгляд заяви ОСОБА_1, в частині зобовязання ДМС України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні скасовано і в цій частині позовних вимог відмовлено (т.3 а.с. 59-62).

У звязку із вказаним, суд дійшов висновку, що станом на момент розгляду справи відпали обставини, передбачені п.п. 6.6 та п.п. 6.10 розділу 6 Правил № 649, на підставі яких Відповідачем було ініційовано повторний розгляд заяви ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

При цьому, суд враховує, що ані Законом України № 3671, ані Правилами № 649 не передбачено наслідків щодо правомірності висновків ДМС України, покладених в обґрунтування рішення ДМС України про визнання особу біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту чи відмову у їх визнання, в разі скасування судом касаційної інстанції підстав, що слугували для її повторного розгляду на підставі п.п. 6.6 та п.п. 6.10 розділу 6 Правил № 649.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що прийняте Відповідачем рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту підлягає скасуванню, як таке, що прийнято за відсутності підстав для його прийняття.

Щодо позовних вимог про зобовязання ДМС України визнати статус біженця громадянина ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 та видати йому посвідчення біженця, суд зазначає наступне.

Діючим законодавством передбачена виключна компетенція Відповідача у прийнятті рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму ВАСУ № 1 від 25.06.2009 року суд, під час вирішення справи щодо оскарження відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не повноважний визнавати особу біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а може лише визнати рішення відповідного органу протиправним, скасувати його та за наявності достатніх підстав зобов'язати відповідача визнати особу біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а у разі їх відсутності - зобов'язати повторно розглянути заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Враховуючи висновок суду щодо підстав скасування рішення ДМС України № 137-16 від 09.03.2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 біженцем або особою, суд зазначає про неможливість надання оцінки правомірності висновкам відповідача та його територіального органу, покладених в основу прийнятого рішення ДМС України № 137-16 від 09.03.2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у звязку з чим суд вважає за необхідне одночасно із скасуванням рішення ДМС України, покласти на ДМС України обовязок повторно розглянути заяву Позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з урахуванням обставин, що слугували підставою для його скасування, в тому числі з підстав, встановлених постановами Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 року та Вищого адміністративного суду України від 31.05.2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 122, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення, зобовязання Державної міграційної служби України визнати статус біженця громадянина ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_1 та видати йому посвідчення біженця задовольнити частково.

Скасувати рішення Державної міграційної служби України № 137-16 від 09.03.2016 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобовязати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Стеценко О.О.

Суддя Глуханчук О.В.

Суддя Гусев О.Г.