Справа № 826/680/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 серпня 2016 року № 826/680/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І., суддів Данилишина В.М. Качура І.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Кабінету Міністрів України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Міністерства надзвичайних ситуацій України

пропоновлення на роботі
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Міністерства надзвичайних ситуацій України про визнання протиправним та скасування розпорядження від 08.04.2015 № 384-р; визнання протиправними та скасування наказів від 18.08.2015 № 52, від 31.12.2015 № 53; поновлення на посаді заступника Міністра, голови комісії з проведення реорганізації Міністерства надзвичайних ситуацій України; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; зобов'язання відкликати відомості щодо застосування до нього заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

В обґрунтування позову зазначив, що його звільнено з порушенням вимог Закону України "Про очищення влади", норм трудового законодавства, інших законів України та міжнародного законодавства. Зокрема указав, що підставою його звільнення стало застосування люстраційного заходу, передбаченого Законом України "Про очищення влади", у виді позбавлення права протягом певного часу обіймати посади в органах державної влади. Втім, такий захід відносно нього застосовано безпідставно, за суто формальними ознаками - у зв'язку із зайняттям певної посади в певний проміжок часу, без урахування таких основоположних принципів застосування юридичної відповідальності як презумпція невинуватості, індивідуальна відповідальність, гарантування права на захист, що визначені як самим Законом України "Про очищення влади", так і міжнародними актами.

Під час розгляду справи позивач неодноразово змінював та уточнював позовні вимоги і остаточно просив визнати протиправними та скасувати розпорядження КМ України від 08.04.2015 № 384-р; визнати протиправними та скасувати накази МНС України від 18.08.2015 № 52 та від 31.12.2015 № 53; поновити його на посаді заступника Міністра, голови Комісії з проведення реорганізації Міністерства надзвичайних ситуацій України; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18.12.2015 і до дня фактичного поновлення на посаді.

Представники відповідачів проти задоволення позовних вимог заперечили з підстав, зазначених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача - Кабінету Міністрів України, належним чином повідомленого про час, дату та місце судового розгляду справи та згодою осіб на розгляд справи у його відсутності, суд, відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розглядає справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

На час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 проходив службу на посаді заступника Міністра надзвичайних ситуацій України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 08.04.2015 № 384-р ОСОБА_1 звільнено з посади заступника Міністра надзвичайних ситуацій України з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади".

Наказом Заступника голови Державної служби з надзвичайних ситуацій України (далі - ДСНС України), голови комісії з проведення реорганізації Міністерства з надзвичайних ситуацій від 18.08.2015 № 52 оголошено розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.04.2015 №384-р та наказано вважати ОСОБА_1 таким, який припинив роботу на посаді з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади".

У подальшому, наказом Заступника голови ДСНС України, голови комісії з проведення реорганізації Міністерства з надзвичайних ситуацій від 31.12.2015 № 53 наказ від 18.08.2015 № 52 змінено - визначено, що ОСОБА_1 припинив роботу на посаді з 18.12.2015.

Втім, ні в спірному розпорядженні, ні в спірних наказах не зазначено, яка ж саме заборона та відповідно до якого критерію, з посиланням на конкретну норму Закону України "Про очищення влади", поширюється на позивача.

Водночас, судом встановлено, що відповідно до відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", ОСОБА_1 звільнено через застосування заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади", на основі критерію, визначеного пунктом 1 частини другої статті 3 цього ж Закону, оскільки в період з 21.11.2013 по 22.02.2014 він обіймав посаду щодо якої здійснюються заходи з очищення влади (люстрації). Внаслідок застосування процедури "люстрації", позивача позбавлено можливості протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація).

Частиною першою статті 1 Закону України "Про очищення влади" (далі - Закон) визначено, що для застосування до особи процедури, визначеної даним Законом, необхідно, щоб остання своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювала заходи (та/або сприяла у їх здійсненні), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2, підрив основ національної безпеки і оборони України, або протиправне порушення прав і свобод людини.

Відповідно до статті 19 Закону України від 29.06.2004 № 1906-IV "Про міжнародні договори" чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Стаття 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Протоколу № 1 та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнала обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Згідно зі статтею 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких видана Верховною Радою, є частиною законодавства України.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Генеральна конференція Міжнародної організації праці у Рекомендації щодо дискримінації в галузі праці та занять від 25.06.1958 № 11 (ратифікована Україною 04.08.1961) наголосила, що кожний член цієї Організації зобов'язується визначити й проводити національну політику, спрямовану на недопущення дискримінації в галузі праці й занять. Така політика повинна реалізовуватися шляхом заохочення, методами, що узгоджуються з національними умовами й практикою і повинна враховувати такі засади як рівність можливостей та поводження у сфері праці й занять, вжиття заходів із виправлення будь-якої практики, яка цим засадам суперечить.

Будь-які заходи, спрямовані проти особи, відносно якої є обґрунтовані підозри чи доведено, що вона займається діяльністю, яка підриває безпеку держави, не вважаються дискримінацією за умови, що заінтересована особа має право звертатись до компетентного органу, створеного відповідно до національної практики (стаття 7 Рекомендації).

Отже, рішення роботодавця щодо доступу до праці, просування по службі або збереження посади, умов роботи й оплати праці не повинно допускати дискримінацію.

Окрім цього, Парламентська асамблея Ради Європи прийняла Резолюцію №1096 "Про заходи щодо позбавлення від спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем", якою надала державам-членам Ради Європи рекомендації, яких слід дотримуватися при запровадженні процедурних заходів, які можуть бути сумісними з принципами демократичної та правової держави, якщо буде дотримано принцип індивідуальної вини, яка має бути доведена у кожному конкретному випадку, а особі яка піддається такій процедурі, буде гарантовано право на захист, презумпція невинуватості та право на оскарження до суду.

Установлені згадуваною Резолюцією №1096 підходи знайшли свій розвиток у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який уже неодноразово розглядав справи за наслідками схожих перевірок в інших державах, наприклад у Польщі та Словаччині (рішення від 14.02.2006 у справі "Турек проти Словаччини", від 24.04.2007 у справі "Матиєк проти Польщі", від 17.07.2007 у справі "Бобек проти Польщі", від 15.01.2008 у справі "Любох проти Польщі").

У вказаних рішеннях ЄСПЛ наголошує, що зазначені заходи не можуть слугувати покаранням, оскільки це прерогатива кримінального права. Якщо норми національного закону допускають упровадження обмеження прав, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, то такі обмеження мають бути достатньо індивідуальні та мають відповідати критеріям доступності, а при розгляді зазначеної категорії справ мають бути дотримані всі стандарти справедливого судового розгляду та вимоги, передбачені статтею 6 Конвенції, зокрема, щодо забезпечення всіляких гарантій, притаманних кримінальному переслідуванню. Такими гарантіями передусім має бути презумпція невинуватості.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Згідно із частиною другою статті 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії.

Застосовуючи норми Конституції України як норми прямої дії, суд дійшов висновку, що вчинення особою заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини має бути доведено індивідуально у кожному конкретному випадку, з наданням особі, яка піддається процедурі люстрації, гарантованого права на захист та право на оскарження відповідного рішення до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення.

Судом встановлено, що 27 березня 2015 року ОСОБА_1, відповідно до вимог статті 4 Закону України "Про очищення влади", подав заяву, в якій зазначив про незастосування відносно нього заборон, визначених частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, а також повідомив про відсутність підстав для застосування відносно нього критерію здійснення очищення влади (люстрації), визначеного статтею 3 цього Закону.

Втім, відповідач - КМ України, будь-якої оцінки доводам його заяви не надав, як не пояснив і суду, чому не прийняв їх доводи до уваги та не спростував.

Наведене свідчить, що КМ України перевірку на предмет прийняття ОСОБА_1 рішень чи вчинення дій (допущення бездіяльності) та/або сприяння в їх здійсненні, спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2, підрив основ національної безпеки і оборони України, або протиправне порушення прав і свобод людини фактично не здійснив; виконав свою функцію формально, без оцінки доводів позивача та без ухвалення будь-якого висновку за наслідком вирішення цього питання.

Відповідачем не надано жодних доводів та доказів щодо вчинення ОСОБА_1 дій та заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини і під час розгляду справи судом.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що КМ України прийняв спірне рішення про звільнення позивача з посади не у зв'язку з порушенням останнім тих чи інших вимог Закону, а виключно з підстав зайняття ним в певний період часу посади, щодо якої здійснюється очищення влади, чим порушив конституційні приписи і гарантії, а також основоположні принципи проведення люстрації, такі як: презумпція невинуватості, індивідуальна відповідальність, гарантування права на захист та, у зв'язку з цим, у своєму рішенні не послався та і не міг послатися на конкретну правову норму Закону України "Про очищення влади", як на підставу для звільнення.

Відтак, спірне рішення КМ України не відповідає критеріям, визначеним частиною третьою статті 2 КАС України, оскільки прийнято з порушенням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Окрім того, згідно з частиною другою статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте відповідачі, заперечуючи проти позову, правомірності своїх рішень не довели.

Оцінюючи ж наведені відповідачами доводи щодо обґрунтованості застосування стосовно ОСОБА_1 критерію здійснення очищення влади (люстрації), визначеного пунктом 1 частини другої статті 3 Закону, суд зазначає таке.

Пунктом 1 частини другої статті 3 Закону визначено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21.11.2013 по 22.02.2014 та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням. До таких посад належать посади Секретаря Ради національної безпеки і оборони України, Прем'єр-міністра України, Першого віце-прем'єр-міністра України, віце-прем'єр-міністра України, міністра, керівника центрального органу виконавчої влади, який не входить до складу Кабінету Міністрів України, Голови Національного банку України, Голови Антимонопольного комітету України, Голови Фонду державного майна України, Голови Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Генерального прокурора України, Голови Служби безпеки України, Голови Служби зовнішньої розвідки України, начальника Управління державної охорони України, керівника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Глави Адміністрації Президента України, Керівника Державного управління справами, Керівника Секретаріату Кабінету Міністрів України, Урядового уповноваженого з питань антикорупційної політики, їх першого заступника, заступника.

Представник КМ України у письмових поясненнях підтвердив, що указана заборона була застосована стосовно ОСОБА_1 з тих підстав, що в період з з 21.11.2013 по 22.02.2014 він обіймав посаду заступника Міністра надзвичайних ситуацій та не був звільнений в цей період із займаної посади за власним бажанням.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 призначений на посаду заступника Міністра надзвичайних ситуацій України Указом Президента України від 29 травня 2012 року № 358/2012.

Відповідно до положень статей 113, 116 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності, керується Конституцією і законами України, актами Президента України, здійснює визначені Конституцією та законами України повноваження, зокрема, спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади, призначає на посади та звільняє з посад за поданням Прем'єр-міністра України керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Статтею 21 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" встановлено, що Кабінет Міністрів України призначає на посаду та звільняє з посади за поданням Прем'єр-міністра України, зокрема, керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, перших заступників і заступників міністрів.

Відтак, Уряд має повноваження призначати та звільняти керівників центральних органів виконавчої влади та їх заступників, заступників міністра.

Статтею 1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" передбачено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Згідно з Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 402 "Про Положення про Міністерство надзвичайних ситуацій України" Міністерство надзвичайних ситуацій України (далі - МНС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МНС України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері цивільного захисту, рятувальної справи та гасіння пожеж, державного нагляду у сфері техногенної, пожежної, промислової безпеки та гірничого нагляду, поводження з радіоактивними відходами, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, профілактики травматизму невиробничого характеру, а також гідрометеорологічної діяльності.

У зв'язку з проведенням в Україні адміністративної реформи, Міністерство надзвичайних ситуацій України, шляхом злиття з Державною інспекцію техногенної безпеки України, реорганізовано, з утворенням Державної служби України з надзвичайних ситуацій. Також визначено, що діяльність цієї служби спрямовується й координується КМ України через Міністра оборони України (Указ Президента України від 24 грудня 2012 року № 726/2012 "Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади").

Головою новоутвореної ДСНС України призначено Болотських М.В. (Указ Президента України від 24 грудня 2012 року № 743/2012).

Відповідно до пункту 15 Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМ України від 20 жовтня 2011 року № 1074 (у редакції, чинній на день прийняття рішення про реорганізацію; далі - Порядок), у разі припинення органу виконавчої влади, КМ України утворює відповідну комісію, затверджує її голову та визначає строк проведення реорганізації або ліквідації. Головою комісії з припинення органу виконавчої влади затверджується керівник або заступник керівника органу виконавчої влади, що припиняється.

З огляду на указані приписи законодавства, розпорядженням КМ України від 26 грудня 2012 року № 1075-р "Про утворення комісій з проведення реорганізації МНС України та Державної інспекції техногенної безпеки" утворено комісію з проведення реорганізації, зокрема, МНС України та призначено її головою заступника Міністра надзвичайних ситуацій ОСОБА_1

Згідно з пунктом 18 Порядку, з моменту затвердження персонального складу комісії з припинення органу виконавчої влади до неї переходять повноваження щодо управління справами лише у частині забезпечення здійснення заходів, пов'язаних з реорганізацією або ліквідацією відповідного органу виконавчої влади.

Наказ про затвердження персонального складу комісії з проведення реорганізації МНС України був прийнятий заступником Міністра, головою комісії з проведення реорганізації МНС України ОСОБА_1 9 січня 2013 року (наказ від 9 січня 2013 року № 1 "Про здійснення реорганізації МНС України").

16 січня 2013 року Президентом України прийнятий Указ № 20/2013 "Деякі питання Державної служби України з надзвичайних ситуацій", яким затверджено Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій (далі - Положення про ДСНС України); визначено останню правонаступником МНС України; зобов'язано КМ України вирішити у двомісячний строк питання щодо: передачі в установленому порядку до сфери управління ДСНС України цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій, а також нерухомого майна, техніки, інших матеріально-технічних засобів, які належать до сфери управління МНС України; передачі ДСНС України підрозділів, підпорядкованих МНС України.

Відповідно до Положення про ДСНС України, її очолює Голова, якого призначає на посаду за поданням Прем'єр-міністра України, внесеним на підставі пропозицій Міністра, та звільняє з посади Президент України (пункт 9). Голова ДСНС України має двох заступників, у тому числі одного першого, які призначаються на посади за поданням Прем'єр-міністра України та звільняються з посад Президентом України (пункт 10).

1 лютого 2013 року Президент України призначив першим заступником Голови ДСНС України Данилюка С.Л., а заступником Голови ДСНС України - Бойка А.П. ( Укази Президента від 1 лютого № 52, № 53, відповідно).

Отже, із системного аналізу викладеного слідує, що головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні державної політики у сфері цивільного захисту є Міноборони, а забезпечує реалізацію державної політики у цій сфері ДСНС України.

Пунктом 12 Порядку передбачено, що орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Президентом України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.

Судом встановлено, що 27 березня 2013 року КМ України прийнято розпорядження № 176-р "Питання Державної служби з надзвичайних ситуацій", яким погоджено пропозицію Міноборони щодо можливості здійснення Державною службою з надзвичайних ситуацій покладених на неї функцій і повноважень, зокрема, МНС України, що припиняється.

Отже, усі функції і повноваження у сфері компетенції МНС України передані новоутвореній ДСНС України саме з 27 березня 2013 року.

Враховуючи, що у період з 21.11.2013 по 22.02.2014 позивач працював в МНС України, яке перебувало у стадії реорганізації (припинення) та не виконувало своїх повноважень, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту, а такі повноваження у цей період покладалися та фактично реалізовувалися ДСНС України, як правонаступником МНС України, суд застосовує презумпцію невинуватості позивача й приходить до висновку про безпідставність застосування відносно нього люстраційної процедури.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірне розпорядження КМ України від 8 квітня 2015 року № 384-р про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Міністра МНС України відповідно до вимог Закону України "Про очищення влади" є протиправним і підлягає скасуванню, тож позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування наказів МНС України № 52 від 18 серпня 2015 року та № 53 від 31 грудня 2015 року про визнання його таким, що припинив роботу на посаді заступника Міністра МНС України з 18 грудня 2015 року, як похідні.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на встановлене, суд ухвалює рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника Міністра надзвичайних ситуацій України, з якої його було незаконно звільнено розпорядженням КМ України.

Окрім того, враховуючи, що повноваження ОСОБА_1 як голови комісії з проведення реорганізації МНС України були припинені у зв'язку з незаконним звільненням з посади, суд приходить до висновку про необхідність відновлення виконання ним і цих повноважень.

Частиною другою статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки МНС України від 08.04.2015 №03-17/206 середньомісячна заробітна плата заступника Міністра надзвичайних ситуацій України ОСОБА_1 складає 4 980 грн, середньомісячне число робочих днів - 21. Отже, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 237, 14 грн. Відтак, за період вимушеного прогулу (з 18.12.2015 по 30.08.2016), який складає 172 дні, ОСОБА_1 підлягає до виплати 40 788,08 грн (237, 14 грн Х 172 дні).

Середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з Державної служби України з надзвичайних ситуацій, як правонаступника Міністерства надзвичайних ситуацій України.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника МНС України та стягнення з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що складає 4 980 грн.

Відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Незважаючи на те, що ОСОБА_1 під час розгляду справи відмовився від позовних вимог щодо зобов'язання КМ України відкликати з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" (далі - Реєстр) відомості про застосування до нього заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади", суд, з метою повного захисту його прав та інтересів, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про очищення влади" відомості про осіб, щодо яких встановлено заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, вносяться до Реєстру, що формується та ведеться Міністерством юстиції України. Положення про Реєстр, порядок його формування та ведення затверджуються Міністерством юстиції України.

Міністерство юстиції України не пізніше ніж на третій день після отримання відомостей, які підлягають внесенню до Реєстру, забезпечує їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті та вносить їх до Реєстру.

Як зазначено вище, в Реєстрі наявні відомості стосовно ОСОБА_1

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Положення про Реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 16.10.2014 № 1704/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.10.2014 за № 1280/26057) підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", є надходження до Держателя Реєстру (яким є Міністерство юстиції України) від органу, який проводив передбачену Законом України "Про очищення влади" перевірку, обґрунтованого рішення про скасування результатів перевірки, яке свідчить про відсутність підстав для застосування до особи, яка проходила перевірку, заборон, визначених статтею 1 Закону України «Про очищення влади», відповідне судове рішення, а також випадки, визначені законом.

Оскільки під час розгляду справи встановлено безпідставність застосування відносно ОСОБА_1 процедури люстрації, то відповідні відомості про нього, як особу, щодо якої встановлено заборону, передбачену частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади", підлягають вилученню з Реєстру. Відтак, суд приходить до висновку про необхідність покласти на КМ України обов'язок відкликати відомості щодо застосування стосовно ОСОБА_1 такої заборони.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 08.04.2015 №384-р.

3. Визнати протиправними та скасувати накази заступника Голови ДСНС України, голови комісії з проведення реорганізації Міністерства надзвичайних ситуацій від 18.08.2015 №52 та від 31.12.2015 №53.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника Міністра надзвичайних ситуацій України, голови комісії з проведення реорганізації Міністерства надзвичайних ситуацій України .

5. Стягнути з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 40 788 (сорок тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн. 08 коп.

6. Звернути до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника Міністра надзвичайних ситуацій України, голови комісії з проведення реорганізації Міністерства надзвичайних ситуацій України, стягнення з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 4980 (чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят) грн.

7. Зобов'язати Кабінет Міністрів України відкликати з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" відомості щодо застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Постанова набирає законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур