Справа № 463/3830/16-а
Суддя: Гирич С. В.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року м. Львів 463/3830/16-а

2-а/463/221/16

Личаківський районний суд м. Львова

в складі

головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань Граніч З.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_2

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_3 до Інспектора Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у Львівській області Калагурського Петра Володимировича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 06.08.2016 року серії ПС2 №653244 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КпАП України та направлення справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд.

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням принципу законності, а саме положень ст.276 КпАП України в частині вимог щодо місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке з врахуванням роз'яснень рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 вказує на місце знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. При цьому вважає, що не зважаючи на положення ч.3 ст.258 КпАП України, яке дозволяє працівникам патрульної поліції виносити постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення, сам розгляд справи про адміністративне правопорушення повинен здійснюватися по місцю знаходження органу. Одночасно зазначив, що відповідачем було допущено порушення і ч.3 ст.258 КпАП України, оскільки винесено оскаржувану постанову не за місцем вчинення адміністративного правопорушення, яким є територія АЗС «Шел» в Камянополі, а на вул. Наукова, 49 в м. Львові.

Також зазначив, що при складанні постанови відповідачем допущено порушення вимог наказу МВС №1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», а саме вказано своєї посади, спеціального звання, а прізвище, ім'я та по батькові вкзаане без використання друкованих літер; не вказано місця народження позивача; а також не вказано місця скоєння адміністративного правопорушення, оскільки зазначене місце «Камянопіль на території АЗС «Шел» не можливо ідентифікувати, у зв'язку із чим може вважатися належним місцем вчинення правопорушення. А тому просить адміністративний позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з аналогічних підстав, ствердив, що позивач жодного адміністративного правопорушення не вчиняв, своєї вини у такому не визнає.

Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, допитавши свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи та давши правову оцінку представленим доказам у їх сукупності, суд вважає, що слід постановити судове рішення про таке.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №653244 від 06.08.2016 року (а.с.5) ІГРПП Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області ст. лейтенантом Калагурським Петром Володимировичем, було притягнуто позивача ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення передбачених ч.1 ст.126 КпАП України, зокрема за те, що він 06.08.2016 року о 00.10 год., на території АЗС Шел в Камянополі, керував транспортним засобом Fiat Doblo, д.н.з. НОМЕР_1, без посвідчення на право керування транспортним засобом, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об'єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КпАП України, п.2.1.в Правил дорожнього руху України, що полягає у порушенні водієм транспортного засобу вимог, щодо заборони керування транспортним засобом без наявності посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

При цьому, доведеність вини позивача у вчинених адміністративних правопорушеннях підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 70 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, у даній адміністративній справі, відповідач жодних доказів (матеріалів фото- та відео фіксації, протоколу огляду місця події на підтвердження факту, що правопорушення дійсно мало місце, схеми руху автомобіля, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності), які встановлювали б факт вчинення позивачем вказаних правопорушень, не міститься.

З огляду на наведене, а також те, що позивач в судовому засіданні категорично заперечив свою вину у вчиненому правопорушенні, а також того факту, що відповідачем жодними доказами не спростовано наведених позивачем обставин та не доведено його винуватість у вміненому адміністративному правопорушенні, шляхом подання доказів (показання свідків, фото- відеофіксація, протоколу огляду місця події тощо), на підставі яких можна було б встановити наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення та його винуватість у вчиненні такого, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КпАП України, є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Крім цього, позивач вважає, що постанова є незаконною з тих підстав, що винесена відповідачем з порушенням положень ст.276 КпАП України в частині вимог щодо місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке з врахуванням роз'яснень рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 вказує на місце знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Дійсно відповідно до положень ч.1 ст.276 КпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

З врахуванням роз'яснень рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року №596-VIII, внесено зміни в правові норми Кодексу про адміністративні правопорушення, зокрема доповнено ст.258 КпАП України частиною 2, відповідно до якої визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режим.

Крім цього Законом викладено у новій редакції частину 4 названої статті 258 КпАп України, відповідно до якої передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

За таких обставин посилання позивача на ті обставини, що відповідачем не правомірно винесено постанову не за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до змін у чинному законодавстві у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, уповноваженим працівникам Національної поліції надано право виносити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, розгляд яких віднесено до їх компетенції, на місці скоєння адміністративного правопорушення.

Разом з тим суд враховує, що з постанови про адміністративне правопорушення вбачається що таке вчинене на території АЗС Шел в Камянополі, в той час як сама постанова винесена за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 49, що є порушенням вище зазначених положень Закону щодо місця розгляду адміністративної справи.

Крім цього, суд вважає, що оскаржувана постанова складена з порушенням вимог ст.283 КпАП України, оскільки не містить точних даних щодо місця вчинення адміністративного правопорушення. Зокрема територія АЗС Шел в Камянополі не може вважатися належно зазначеним місцем вчинення адміністративного правопорушення, оскільки у Львівській області знаходяться декілька населених пунктів із аналогічною назвою, у зв'язку із чим суд не може ідентифікувати та перевірити факт вчинення адміністративного правопорушення у зазначеному місці.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням принципу законності та обґрунтованості, внаслідок чого є протиправною та підлягає скасуванню. А тому адміністративний позов в цій частині слід задоволити.

Одночасно суд вважає безпідставними позовні вимоги позивача про направлення справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення на новий розгляд, оскільки така вимога не відповідає змісту адміністративного позову передбаченого ч.4 ст.105 КпАП України. Крім цього в межах адміністративного судочинства суд здійснює перевірку законності та правомірності оскаржуваної постанови суб'єкта владних повноважень, а не перегляд справи про адміністративне правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КпАП України, а відповідно до п.3 ч.2 ст.222 КпАП України розгляд та вирішення даної категорії справ віднесено до компетенції саме працівників відповідних підрозділів Національної поліції України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 94, 160-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задоволити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 06.08.2016 року серії ПС2 №653244 про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. (чотириста двадцять п'ять гривень 00 копійок) за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КпАП України.

В решті в задоволенні адміністративного позову відмовити за безпідставністю.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга в порядку і в строки передбачені ст.186 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 20.09.2016 року.

Суддя: Гирич С. В.