Справа № 823/1348/16
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року справа № 823/1348/16

12 год. 15 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі:

головуючого - судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Попельнухи Ю.І.,

представника позивача - Леонової А.А. (згідно з довіреністю),

відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Канівської міської ради Черкаської області до ОСОБА_2 про заборону проведення мирних зібрань і зобов'язання утриматися від вчинення дій,

УСТАНОВИВ:

22.09.2016 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов Канівської міської ради Черкаської області (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про:

заборону відповідачу - організатору мирних зборів проводити мирне зібрання у м.Каневі біля приміщення Канівської міської ради, направлене на підбурювання громадян проти державної влади;

зобов'язання відповідача не проводити мирні зібрання біля будинку Канівської міської ради.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач протягом декількох років сидить біля входу в приміщення позивача, маючи неохайний зовнішній вигляд та тримаючи в руках миску із зображенням Тараса Григоровича Шевченка та плакатом з написом: «Встань Тарасе, подивися, що бандитська влада наробила». Такі дії позивач вважає підбуренням народу проти державної влади, які можуть призвести до виникнення конфліктних ситуацій, створити загрозу заворушень чи злочинів, провокацій, порушень громадського порядку. Також просить врахувати, що відповідач жодного разу не сповістив його про проведення масових зібрань, мета відповідача щодо «сидячого протесту» не відома, а його зовнішній вигляд та неприємний запах одягу наражає відвідувачів на небезпеку отримати інфекційне захворювання. Проведення зібрання саме біля будівлі позивача, на його думку, обмежує права значної кількості осіб на нормальні умови праці, дезорганізує роботу ради, унеможливить вільний доступ громадян у приміщення.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач у призначене судове засідання не прибув, хоча повідомлений про час та місце судового розгляду справи в установленому законом порядку. Письмові заперечення (пояснення) на позов суду від нього не надходили.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази та надавши оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст.11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу мирних зібрань і свободу об'єднання з іншими особами, включаючи право створювати профспілки та вступати до них для захисту своїх інтересів. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття не перешкоджає запровадженню законних обмежень на здійснення цих прав особами, що входять до складу збройних сил, поліції чи адміністративних органів держави.

Згідно зі ст.39 Конституції України громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування. Обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей.

Для вирішення спору суд врахував положення ч.5 ст.182 КАС України, згідно з якою суд задовольняє вимоги позивача в інтересах національної безпеки та громадського порядку в разі, якщо визнає, що проведення зборів, мітингів, походів, демонстрацій чи інших зібрань може створити реальну небезпеку заворушень чи вчинення кримінальних правопорушень, загрозу здоров'ю населення або правам і свободам інших людей. У постанові суду зазначається спосіб обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання.

Зі змісту статті 1 Закону України "Про основи національної безпеки України" вбачається, що національна безпека - це захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у різних сферах державного управління при виникненні негативних тенденцій до створення потенційних або реальних загроз національним інтересам.

Відповідно до статті 3 зазначеного Закону об'єктом національної безпеки є людина і громадянин - їхні конституційні права і свободи.

Громадський порядок за визначенням у пункті 1.6 Положення про службу дільничних інспекторів міліції в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 листопада 2010 року №550, це система суспільних відносин, які складаються і розвиваються в громадських місцях під впливом правових та соціальних норм, спрямованих на забезпечення нормального функціонування установ, організацій, громадських об'єднань, праці й відпочинку громадян, повагу до їх честі, людської гідності та громадської моралі.

Національні інтереси - життєво важливі матеріальні, інтелектуальні і духовні цінності Українського народу як носія суверенітету і єдиного джерела влади в Україні, визначальні потреби суспільства і держави, реалізація яких гарантує державний суверенітет України та її прогресивний розвиток; загрози національній безпеці - наявні та потенційно можливі явища і чинники, що створюють небезпеку життєво важливим національним інтересам України.

Позивач, як суб'єкт владних повноважень, не довів жодним доказом наявність обставин і фактів, на які посилається в позовній заяві та їх безпосередній вплив на вищевказані національну безпеку та інтереси, громадський порядок.

Суд звертає увагу сторін, що мирне зібрання передбачає участь мінімум двох осіб у певному місці з метою вираження або формування поглядів і досягнення певної спільної мети. Позивач не довів, що такі факти мають або матимуть місце.

Зазначена позивачем відсутність повідомлення від відповідача про мету та дати запланованого мирного зібрання, а також, що відповідач пікетує вхід у приміщення у мовчазливий спосіб спростовує доводи про порушення його прав і організаторську функцію з мирного зібрання відповідача.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.39 Конституції України про завчасне сповіщення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про проведення зборів, мітингів, походів і демонстрацій (справа щодо завчасного сповіщення про масові зібрання) від 19 квітня 2001 року №4рп/2001 (справа №1-30/2001), організатори таких мирних зібрань мають сповістити зазначені органи про проведення заходів заздалегідь, тобто у прийнятні строки, що передують даті їх проведення. Ці строки не повинні обмежувати передбачене статтею 39 Конституції України право громадян, а мають служити його гарантією і, водночас, надавати можливість відповідним органам вжити заходів щодо безперешкодного проведення громадянами зборів, мітингів, походів і демонстрацій, забезпечення громадського порядку, прав і свобод інших людей. При здійсненні громадянами права на свободу думки і слова, на вільне поширення своїх поглядів і переконань не повинно бути посягань на права і свободи, честь і гідність інших людей. Умовою можливого обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання є створення реальної небезпеки заворушень чи злочинів, загрози здоров'ю населення або правам і свободам інших людей через проведення зборів, мітингів, походів, демонстрацій чи інших зібрань та лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку. Завданням суду у таких справах є перевірити обґрунтованість застосування обмеження у реалізації конституційного права громадян на мирні зібрання за зверненням відповідного суб'єкта владних повноважень, а в разі обґрунтованості обрати той спосіб обмеження цього права, який був би адекватним (найменшим) за встановлених небезпеки чи загроз і забезпечував досягнення мети такого обмеження - запобігання заворушенням чи злочинам, охорона здоров'я населення або захист прав і свобод інших людей.

Оскільки позивач не надав належних, достовірних та допустимих доказів надходження повідомлень від представників інших осіб, партій, громадських організацій чи інших об'єднань громадян про наміри проводити мирні зібрання у визначений період, суд переконаний в тому, що звернення з вищезазначеними позовними вимогами є передчасним і безпідставним.

Крім того, чинне законодавство України не передбачає права повної заборони безстрокового мирного зібрання.

Позивач не довів проведення, у т.ч. планування відповідачем мирного зібрання, у т.ч. його ролі організатора таких заходів. Водночас, обставини, на які він посилається, свідчать, що відповідач реалізує одну із форм особистого протесту - пікету. Мовчазлива участь однієї людини (відповідача) не є «зібранням».

Твердження позивача про те, що до відповідача можуть примкнути інші особи, тобто про ймовірність спонтанного зібрання суд не врахував, оскільки Кодекс адміністративного судочинства України в контексті ст.2 передбачає відновлення порушеного права, а не його захист на майбутнє за суб'єктивними припущеннями позивача.

Наявність неприємного запаху в особи, яка бере участь у мітингу або одноособово пікетує будь-який орган влади, не визначено чинним законодавством України умовою для обмеження чи позбавлення його конституційних прав.

Відповідно до ст.ст. 27, 34, 49, 50 Конституції України передбачено, що кожен має право захищати своє життя і здоров'я, життя і здоров'я інших людей від протиправних посягань; кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; держава забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя; кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля.

Крім того, згідно з ч.1 ст.33 Конституції України кожному гарантується свобода пересування та право вільно залишати територію України.

Тож відповідач має конституційне право перебувати у будь-якому місці за будь-якою адресою, в одязі, що має запах, який може не подобатися інших особам. Доводи позивача про наявність загрози поширення інфекції не підтверджена жодним доказом.

Позивач не довів порушення відповідачем вимог законодавства, фактів проведення, у т.ч. планування відповідачем мирного зібрання. Тож позов за змістом направлений на заборону відповідачу конституційного права на свободу думки і слова, вираження власних переконань.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

З огляду на викладене позовні вимоги є безпідставними. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, у т.ч. присудження сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст.2, 11-17, 159 - 163, 182, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову Канівської міської ради Черкаської області про заборону ОСОБА_2, як організатору, проводити мирне зібрання у м.Каневі біля приміщення Канівської міської ради, направлене на підбурювання громадян проти державної влади, та зобов'язання його не проводити мирні зібрання біля будинку Канівської міської ради відмовити повністю.

2. Повідомити осіб, які брали участь у справі, що постанова у справах про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання виконується негайно, проте набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, що може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

3. Копії постанови негайно направити сторонам.

Суддя А.М. Бабич