Справа № 2а-11138/11/1370
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2011-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2011 р. № 2а-11138/11/1370

м. Львів

10 год. 35 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий суддя Коморний О.І.,

секретар судового засідання Гнилиця Р.І.

від

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом закритого акціонерного товариства «Львівський ізоляторний завод»про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова.

Обставини справи.

Позивач, закрите акціонерне товариство «Львівський ізоляторний завод», звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 виставлених 29.09.2011р. відповідачем, Державною податковою інспекцією у Сихівському районі м. Львова..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно змінено призначення платежу, здійсненого позивачем, відтак кошти, призначені на сплату поточного податкового зобовязання з земельного податку відповідачем протиправно зараховано для погашення заборгованості в порядку календарної черговості та виставлено спірні податкові повідомлення-рішення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у письмовому запереченні, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення представників сторін, повно, всебічно та обєктивно оцінив подані докази у їх сукупності та

в с т а н о в и в:

Відповідачем 26.09.2011 року проведено перевірку дотримання позивачем вимог п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, про що складено акт №443/3503/15-3.

За результатами перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем 29.09.2011 р. виставлено податкове повідомлення-рішення: № НОМЕР_1 від 29.09.2011 року, яким застосовано до позивача штраф у сумі 10997,58 грн. за платежем земельний податок з юридичних осіб; № НОМЕР_2 від 29.09.2011 року, яким застосовано до позивача штраф у сумі 119075,26 грн. за платежем земельний податок з юридичних осіб; № НОМЕР_3 від 29.09.2011 року яким застосовано до позивача штраф у сумі 3214, 19 грн. за платежем земельний податок з юридичних осіб.

Відповідно до вказаного акта перевірки, відповідачем встановлено несвоєчасну сплату позивачем узгодженої суми податкового зобовязання за платежем земельний податок з юридичних осіб, чим порушено розділ ІІ п.57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме, сплата із податкових зобовязань із затримкою до 30 календарних днів та більше 30 календарних днів узгодженого податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч.2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 30.08.2007 року ДПІ у Галицькому районі м. Львова (правонаступником якої є відповідач) подано до господарського суду Львівської області позовну заяву про стягнення з позивача до бюджету коштів у розмірі 240 156, 24 грн., у тому числі за платежами з податку на додану вартість на суму 135 190,79 грн. та земельному податку з юридичних осіб на суму 104 965,45 грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 27.09.2007 року по справі № 12/262 в задоволенні позовних вимог ДПІ у Галицькому районі м. Львова до ЗАТ «Львівський ізоляторний завод»про стягнення до бюджету коштів у сумі 240 156,24 грн. відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2007 року у справі № 12/262 рішення господарського суду Львівської області від 27.09.2007 року залишено без змін, а апеляційна скарга ДПІ у Галицькому районі м. Львова без задоволення.

Відповідно до постанови господарського суду Львівської області від 02.10.2008 року у справі № 9/51а, господарським судом встановлено, що у зв`язку з реорганізацією ДПІ у Галицькому районі м. Львова, ДПІ у Сихівському районі м. Львова є правонаступником реорганізованої ДПІ у Галицькому районі м. Львова, згідно з наказом ДПА у Львівській області від 03.02.2008 року № 62.

Крім того, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2011р. визнано безнадійним та списано безнадійний податковий борг позивача в сумі 240156,24 грн., в тому числі земельного податку на суму 104965 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Такі обставини є преюдиційними.

За зазначених умов, обставини встановлені в іншому судовому рішенні, що набрало законної сили не належить доказувати. Обставини вважаються встановленими у іншому судовому рішенні якщо про це зазначено у мотивувальній чи резолютивній частині цього рішення.

Враховуючи викладене, обставини встановлені рішенням господарського суду Львівської області від 27.09.2007 року по справі № 12/262 постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2007 року по справі № 12/262 та постановою господарського суду Львівської області від 02.10.2008 року по справі № 9/51а у яких брали участь позивач та відповідач (оскільки він є правонаступником ДПІ у Галицькому районі м. Львова) є преюдиційними і не потребують доказування.

Згідно ст. 14 Закону України «Про плату за землю»від 03.07.1992 року №2535-ХІІ платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

Судом встановлено, що позивачем 26.01.2010 року подано до ДПІ у Галицькому районі м. Львова розрахунок земельного податку де задекларовано до сплати на 2010 рік 626067,20 грн. з розбивкою по місяцях (а.с.53) (згідно уточнюючого розрахунку (а.с.58) 517551,20 грн.) та 26.01.2011р. розрахунок земельного податку де задекларовано до сплати на 2011 рік 509625,45 грн.

Як вбачається з витребуваної у відповідача облікової картки та копій платіжних доручень (а.с. 31-52) позивачем сплачувалися задекларовані податкові зобовязання по земельному податку у встановлені законом строки, при цьому у платіжних дорученнях в призначенні платежу чітко визначено, за який місяць сплачується земельний податок.

Проте згідно облікової картки судом встановлено, що відповідач отримані від позивача кошти спрямовував на погашення податкового боргу минулих періодів.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно із стаття 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Судом встановлено, що всупереч вищенаведеним конституційним принципам, відповідач здійснив перевірку дотримання позивачем у 2010 році вимог ст. 57.1 ст.57 Податкового кодексу України, який в ступив у дію лише з першого січня 2011 року.

Водночас, відповідно до п. 4.1.1 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№ 2181 - III від 21.12.2000р. (далі Закон №2181), діючого до 01.01.2011р., платник податків самостійно обчислює суму податкового зобов'язання, яку зазначає у податковій декларації.

Згідно п.5.1 ст.5 Закону №2181 податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Пунктом 5.3.1. ст. 5 Закону № 2181 передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4. статті 4 цього Закону для подання податкової декларації. Згідно п.4.1.4 ст.4 цього закону, податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період що дорівнює:

а) календарному місяцю (у тому числі при сплаті місячних авансових внесків), - протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітної (податкового) місяця.

Згідно з п.4.1.5. ст.4 Закону №2181 якщо останній день строку подання податкової декларації припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем строку вважається наступний за вихідним або святковим операційні (банківський) день.

Разом з тим, пунктом 7.7 статті 7 Закону №2181 визначений принцип рівності бюджетних інтересів.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону №2181 передбачено, що джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку. Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону України від 20.05.99 № 679-Х1У "Про Національний банк України" Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Таким чином, право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Отже, у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, передбаченого пунктом 7.7 статті 7 Закону, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин, самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Щодо застосування податковими органами заходів відповідальності за порушення платником податків пункту 7.7 статті 7 Закону, то з аналізу норм Закону, які встановлюють відповідальність за порушення податкового законодавства, вбачається, що перелік таких порушень є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Серед зазначених порушень немає недотримання порядку погашення податкової боргу та податкових зобов'язань, встановленого пунктом 7.7 статті 7 Закону

Відтак, чинним законодавством України не передбачено застосування спеціальних заходів відповідальності за порушення платником податків вимог щодо першочергового погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань у порядку календарної черговості їх виникнення. У вказаних випадках до платника податків уживаються передбачені Законом заходи примусового стягнення податкового боргу, а також застосовуються штрафні санкції за порушення граничних строків сплати податкових зобов'язань.

Зазначена позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України №358/13/13-09 від 17.03.09 р., та підтримана Верховним Судом України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність порушення позивачем як п.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-ІІІ від 21.12.2000р. і ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування», так і розділу ІІ п.57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме, сплати податкових зобовязань із затримкою, оскільки позивачем підтверджено сплату вказаних податкових зобовязань у визначеній сумі і у встановлений законом строк, а відповідач при цьому незважаючи на судові рішення, якими встановлено відсутність у позивача податкового боргу, протиправно змінив призначення платежу (чітко визначене позивачем), зарахувавши сплачені позивачем суми в рахунок погашення попередньої заборгованості, протиправно створивши позивачу заборгованість на 2011 рік

Відповідно до закріпленого у ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України принципу змагальності, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 72 цього Кодексу, а в силу ч.4 цієї ж статті, субєкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані у справі.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд, відповідно до ч.6 ст.71 КАС України, вирішує справу на основі наявних доказів.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи та норми діючого законодавства, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України, на користь позивача слід стягнути з Державного бюджету України 3 грн. 40 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова №, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 від 29 вересня 2011 року.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Закритого акціонерного товариства «Львівський ізоляторний завод»(м. Львів вул.. Зелена 301, ) 3 (три) грн. 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 28.11.2011р. о 17:00 год.

Суддя Коморний О.І.