Справа № 802/1273/16-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 вересня 2016 р. Справа № 802/1273/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Цимбал В.А., Паук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 60209-13 від 29.06.2016 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 29.06.2016 року Вінницькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № 60209-13, яким йому визначено податкове зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік в розмірі 25000 грн. Об'єктом оподаткування в даному випадку виступає автомобіль Volkswagen Touareg, 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, з об'ємом двигуна 2967 см3, пальне - дизель.

Разом із тим позивач вважає дане податкове повідомлення-рішення протиправним, оскільки виходячи із розрахунку визначення вартості об'єкту оподаткування транспортним податком, середньоринкова вартість належного йому автомобіля Volkswagen Touareg, 2014 року випуску, менша 750 розмірам мінімальної заробітної плати, у зв'язку з чим такий транспортний засіб не підлягає оподаткуванню транспортним податком.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити адміністративний позов.

Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у наданих суду письмових запереченнях за вх. №19129 від 13.09.2016 року, зазначивши, що відповідач не уповноважений визначати середньоринкову вартість транспортного засобу, а оскаржуване рішення було винесене Вінницькою ОДПІ на підставі наданої ДФС України інформації про об'єкти оподаткування транспортним податком, яка відображена в АІС "Податковий блок". З огляду на викладене у задоволені даного адміністративного позову просили відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 29.06.2016 року Вінницькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 60209-13, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік в розмірі 25000,00 грн.

Із змісту даного податкового повідомлення-рішення слідує, що згідно підпункту 54.3.3 пункту 54. 4 статті 54 Податкового Кодексу України та підпункту 267.6.2 пункту 267. 6 статті 267 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: Транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25000,00 грн. та зобов'язано на протязі 60 днів з моменту отримання цього повідомлення сплатити транспортний податок згідно статті 267 Податкового Кодексу України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач оскаржив його в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Вінницькій області, однак рішенням про результати розгляду первинної скарги від 11.08.2016 року №474/В/02-32-10-01 оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Разом із тим, вважаючи, що податкове повідомлення-рішення № 60209-13 від 29.06.2016 року все ж таки є протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом із вимогами його скасування.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Законом України №71-VІІІ від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01.01.2015, статтю 267 ПК України викладено у новій редакції, якою запроваджено транспортний податок.

В свою чергу Законом України від 24.12.2015 №909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" (далі - Закон №909) внесені зміни до Податкового кодексу України, зокрема, у частині справляння транспортного податку, які набрали чинності з 01.01.2016.

Підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Кодексу є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування (в редакції ПК України із змінами, внесеними згідно із Законом №909-VIII), стали легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така середньоринкова вартість транспортного засобу визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (підпункт 267.2.1 п. 267.2 статті 267 Кодексу).

Пунктом 267.4 статті 267 ПК України встановлено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

У Законі №909-VIIІ установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Цим же Законом рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до п. 4 Порядку справляння транспортного податку, затвердженого рішенням Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області від 30.01.2016 року, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн. за кожний легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п. 2 Порядку.

Згідно п. 267.6 статті 267 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Транспортний податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (абзац а) підпункту 267.8.1.).

Отже, враховуючи, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2016 року визначена у розмірі 1378,00 грн., а тому об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн. (750 х 1378,00 грн.) та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Судом встановлено, що за позивачем з 05.03.2014 року зареєстрований транспортний засіб марки Volkswagen Touareg, 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, з об'ємом двигуна 2967 см3, пальне - дизель, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3.

Так, підставою для прийняття Вінницькою ОДПІ оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, згідно пояснень представників відповідача, слугувала надана ДФС України інформація, відображена у АІС "Податковий блок" по належному ОСОБА_4 автомобілю, зареєстрованому за ним 05.03.2014 року.

Разом із тим, в ході дослідження зазначеної інформації з АІС "Податковий блок", роздрукованої в письмовому вигляді, з'ясувалось, що така інформація не містить жодних відомостей відносно середньоринкової вартості автомобіля, наявність якої є необхідною для встановлення належності автомобіля до об'єкту оподаткування згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України. Дані обставини не заперечуються і самим відповідачем, якому на момент винесення оскаржуваного рішення середньоринкова вартість транспортного засобу відома не була.

При цьому, суд звертає увагу на те, що з 19 лютого поточного року набула чинності Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабміну від 18 лютого 2016 року № 66, яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - автомобілі) для цілей їх віднесення до об'єктів оподаткування транспортним податком, та зазначено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Згідно розрахунку середньоринкової вартості транспортних засобів, визначеному на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, вартість належного позивачу транспортного засобу марки Volkswagen Touareg, об'єм двигуна 3.0, дизель, АТ, 2014 року випуску, із заявленим позивачем пробігом в 67250 км складає 815465,27 грн., що підтверджується відповідною викопіровкою, яка знаходиться в матеріалах справи, і є меншою ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня.

В якості порівняння судом взято до уваги і розраховану на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України середньоринкову вартість належного позивачу транспортного засобу із зазначенням мінімального пробігу в 1 км, яка з урахуванням введених даних щодо автомобіля позивача складає 903737,28 грн., що також є меншою ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня.

Необхідно також зауважити, що пробіг транспортного засобу є одним із ключових факторів який впливає на середньоринкову вартість транспортного засобу, а тому обов'язково має враховуватись контролюючим органом при визначенні його належності до об'єкту оподаткування транспортним податком.

Натомість, як встановлено судом у судовому засіданні, жодної інформації щодо пробігу належного позивачу транспортного засобу ні відповідачем ні іншими особами у позивача не запитувалося, а тому залишається незрозумілим по якій методиці проводився розрахунок середньоринкової вартості автомобіля без інформації про його фактичний пробіг та чи взагалі такий розрахунок проводився.

Разом із тим, здійснивши на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України розрахунки середньоринкової вартості транспортного засобу марки Volkswagen Touareg 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 2967 см3, пальне - дизель, суд доходить висновку, що незалежно від пробігу, його середньоринкова вартість є меншою ніж 750 розмірів мінімальних заробітних плат.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, представниками відповідача не представлено жодних доказів того, що належний позивачу автомобіль станом на 1 січня 2016 року чи на момент винесення оскаржуваного рішення мав вартість більшу ніж вона розрахована згідно методики затвердженої Кабінетом Міністрів України, а отже згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України Кодексу являвся об'єктом оподаткування, а позивач, відповідно, - платником транспортного податку.

З урахуванням викладеного, оскільки податкове повідомлення-рішення № 60209-13 від 29.06.2016 року не відповідає положенням податкового законодавства України, є протиправним та таким, що порушує охоронювані права та інтереси позивача, а тому підлягає скасуванню.

За сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити.

Враховуючи відсутність судових витрат у цій адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області форми "Ф" № 60209-13 від 29.06.2016 року.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович