Справа № 813/4059/15
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року Справа № 813/4059/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Гавірко О.О.,

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ТзОВ "Науково-виробниче підприємство "ІМВО" до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступник Державна податкова інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області) про скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ТзОВ "Науково-виробниче підприємство "ІМВО" до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 26.05.2014 року №, №, №, №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення рішення прийнято з порушенням норм законодавства, оскільки пунктом 7.39 Положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні визначено, що під час перевірки звітів особлива увага приділяється встановлених термінів складання та подання звітів, повернення залишку невикористаних коштів, однак в акті перевірки не наведено строків порушення подання звітів про використання коштів та не вказано які докази витрат коштів понесені. Щодо правильності сплати податку на доходи фізичних осіб, то в даному випадку грошові кошти що отримані під звіт працівниками не можуть відноситись до доходів фізичної особи, а позивач відповідно не може виступати податковим агентом. Також зазначає, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних ситуацій відповідно до укладеного контракту на поставку товарів не відповідає дійсності, оскільки, виручка резидентів підлягає зарахуванню на рахунки у строки зазначені в контрактах, але не пізніше 180 днів з дати митного оформлення. Стверджує, що позивачем не порушено 180 денного строку розрахунків з нерезидентами. Також, зазначає, що твердження відповідача про відсутність підтверджуючих понесення витрат у вигляді оплати вартості придбаних працівниками позивача залізничних квитків є безпідставним, оскільки посадочний документ є належним і достатнім доказом здійснення оплати за придбаний проїзний документ та є розрахунковим документом , який підтверджує факт придбання товару .

У судовому засіданні судом відповідно до ст. 52 КАС України, допущено заміну відповідача - Державну податкову інспекцію у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на належного відповідача Державну податкову інспекцію у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях до позовної заяви, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з тих підстав, що викладені в акті перевірки та письмових запереченнях долучених до матеріалів справи. Зазначив, що підставою для звільнення від оподаткування доходів, є подання нерезидентом особі яка виплачує йому доходи довідок, що нерезидент є резидентом країни з якою укладено міжнародний договір, однак такі у позивача відсутні. Крім того, позивач на виконання умов контракту укладеного з нерезидентом здійснив експорт товару, однак валютна виручка надійшла з порушенням законодавчо встановлених термінів. Також стверджує, що підприємством придбані електронні квитки на проїзд залізничним транспортом, однак в авансових звітах відсутні платіжні доручення, які б підтверджували факт придбання електронних квитків. Таким чином, висновки відповідають встановленим фактичним обставинам, відтак порушень прав позивача при проведенні перевірки та оформленні її результатів не допущено, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення учасників процесу, дослідив подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та встановив наступне.

Відповідачем у період з 17.03.2015 року по 30.04.2014 року проведено позапланову виїзну перевірку ТзОВ НВП «ІМВО» (код за ЄДРПОУ- 19177304 ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2013 року, про що 12.05.2015 року складено акт №341/22-01/19177304 (а.с.11-47).

На підставі складеного акта перевірки відповідачем 26.05.2014 року прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №, яким підприємству нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД на суму 6343,14 грн. /а.с.7/;

- податкове повідомлення-рішення № яким підприємству збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 2697,64 грн. /а.с. 8/;

- податкове повідомлення-рішення № яким підприємству застосовано суму штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки на суму 2290,81 грн. /а.с.9/;

- податкове повідомлення-рішення № яким товариству збільшено суму грошового зобовязання за платежем з податку на доходи фізичних осіб в сумі 505,33 грн. /а.с. 10/;

Спірні податкові повідомлення-рішення прийнято згідно викладених у акті перевірки висновків (а.с.45-46) про порушення позивачем:

- п.44.1, 44.3 ст. 44, п. 138.2 пп.138.10.2, пп. 138.10.3 п. 38.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено відємне значення обєкта оподаткування з податку на прибуток за період 1 кв. 2012 року на 454724 грн., ТзОВ НВП «ІМВО» занижено податок на прибуток за 2012 рік у сумі 95492,04 грн.;

- пункту 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, в результаті чого ТзОВ НВП «ІМВО» занижено орендну плату за землю у період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року на суму 1213273,59 грн.;

- пп. «б» 164.2.17 п. 164.2 п. 164.5 ст. 16 п. 167.1, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 пп. 170.9.1 п.170.9 ст. 170 п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб в сумі 404,26 грн.;

- п. 3.1 п. 7.39 «Положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні» затверджене постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р. №637, в результаті чого виявлено відсутність платіжних документів, які підтверджують сплату підприємством готівкових коштів в розмірі 2290,81 грн.;

- ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 року №185-94/ВР;

- п. 46.1 ст. 46 та п. 48.7 ст. 48 Податкового кодексу України;

- пп.14.1.260 п. 14.1 ст. 14 п. 160.1 п. 160 ст. 160 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку з доходу нерезидента за 2013 рік в сумі 2158,11 грн.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч.2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі ПК України), відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до ст. 20.1.1 ПК України відповідачу надано право запрошувати платників податків або їх представників для перевірки правильності нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, дотримання вимог іншого законодавства, здійснення контролю за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Письмові повідомлення про такі запрошення надсилаються в порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня запрошення рекомендованими листами, в яких зазначаються підстави запрошення, дата і час, на які запрошується платник податків (представник платника податків)

Згідно п.75.1 ст.75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до положень Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно із п.5.2 Порядку, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів.

Згідно із п.6.2 Порядку, виявлені порушення податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, відображаються у гривнях у розрізі податків та зборів з розбивкою за роками та податковими періодами у межах періоду, що перевіряється. Виявлені порушення валютного законодавства відображаються у розрізі зовнішньоекономічних договорів (контрактів).

З матеріалів справи судом встановлено, що ТзОВ НВП «ІМВО» укладено контракт №04СТ0313 з ООО «Монарх Ростов» на поставку комплектуючих та частин стелажної системи з чорних металів на загальну суму 42500,00 євро.

На виконання умов контракту ТзОВ НВП «ІМВО» здійснило експорт товару згідно МД №209120000/2013/815929 від 15.05.2013 року на суму 18613,92 євро та МД №209120000/2013/816072 від 16.05.2013 року на суму 23886,08 євро.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідно до п. 3 Постанови Правління Національного банку України від 16.11.2012 року № 475 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.11.2012 року за № 1921/22233), розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачених в статтях 1 та 2 Закону України „Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", повинні здійснюватись у строк, що не перевищує 90 календарних днів. Постанова набирає чинності з наступного робочого дня після дня її офіційного опублікування. Пункти 3-8 цієї постанови діють протягом 6 місяців з моменту набрання чинності цією постановою (вступає в силу з 19.11.2012 року).

Згідно п. 1 Постанови Правління Національного банку України від 14.05.2013 року №163 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 травня 2013 р. за № 718/23250), розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Статтею 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» передбачено, що порушення резидентами, крім субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Судом встановлено, що експорт товару здійснено 15.05.2013 року та 16.05.2013 року, таким чином, граничний термін валютної виручки на митну територію України відповідно 13.08.2013 року та 14.08.2013 року. Валютна виручка за відвантажений товар надійшла 03.04.2013 року в сумі 25500 євро, 29.05.203 року в сумі 12750,00 євро та 30.09.2013 року в сумі 4250,00 євро.

Таким чином, факт порушення позивачем законодавчо встановленого строку розрахунків за операціями з експорту товарів доведений податковим органом, відтак податкове повідомлення-рішення № від 26.05.2016 року винесене з додержанням вимог чинного законодавства України.

Відповідно до пп.164.2.17 ст.164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються в тому числі дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств.

Якщо додаткові блага надаються у негрошовій формі, сума податку об'єкта оподаткування обчислюється за правилами, визначеними пунктом 164.5 цієї статті.

Відповідно до п. 164.5.ст.165 - під час нарахування (надання) доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами, правила визначення яких встановлені згідно з цим Кодексом, помножена на коефіцієнт, який обчислюється за такою формулою: К = 100 : (100 - Сп), де К - коефіцієнт; Сп - ставка податку, встановлена для таких доходів на момент їх нарахування.

У такому самому порядку визначаються об'єкт оподаткування і база оподаткування для коштів, надміру витрачених платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки.

Відповідно до пп. 164.2.11 п. 164.2 ст.164 ПКУ сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється відповідно до пункту 170.9 статті 170 цього Кодексу.

Згідно пп. 170.9.1 п. 170.9 ст.170 ПКУ податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: а) на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно з розділом III цього Кодексу; б) під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій.

Для цілей цього пункту до суми перевищення не включаються та не оподатковуються документально підтверджені витрати, здійснені за рахунок готівкових чи безготівкових коштів, наданих платнику податку під звіт роботодавцем на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків, в межах граничного розміру таких витрат, передбаченого у розділі III цього Кодексу, що здійснені таким платником та/або іншими особами з рекламними цілями.

Сума податку, нарахована на суму такого перевищення, утримується особою, що видала такі кошти, за рахунок будь-якого оподатковуваного доходу (після його оподаткування) платника податку за відповідний місяць, а у разі недостатності суми доходу - за рахунок оподатковуваних доходів наступних звітних місяців до повної сплати суми такого податку.

У разі коли платник податку припиняє трудові або цивільно-правові відносини з особою, що видала такі кошти, сума податку утримується за рахунок останньої виплати оподатковуваного доходу під час проведення остаточного розрахунку, а у разі недостатності суми такого доходу непогашена частина податку включається до податкового зобов'язання платника податку за наслідками звітного (податкового) року.

Якщо повне утримання такої суми податку є неможливим внаслідок смерті платника податку чи визнання його судом безвісно відсутнім або оголошення його судом померлим, така сума утримується під час нарахування доходу за останні й для такого платника податку податковий період, а в непогашеній частині визнається безнадійною до сплати.

Відповідно до пп.168.1.1, пп.168.1.2, п.168.1, ст..168 ПКУ податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно п. 167.1 ст.167 ПКУ ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Відповідно до п. 171.2 ст.171 ПКУ особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Електронні квитки на залізничному транспорті згідно Пункт 9 Постанови КМУ від 19.03.97 р. №252 „Про Порядок обслуговування громадян залізничним транспортом" документом на право проїзду залізничним транспортом є проїзний документ, який оформляється на відповідному бланку або в електронному вигляді, форма та зразки яких затверджуються Мінтрансзв'язку в установленому законодавством порядку.Своєю чергою, пункт 1.4 Наказ Мінтрансу і ДПАУ від 24.10.2001р. №712/431 „Про затвердження Порядку оформлення розрахункових і звітних документів при здійсненні продажу проїзних і перевізних документів на залізничному транспорті" визначає, що електронний проїзний (перевізний) документ це документ, сформований автоматизованою системою в електронно-цифро і формі, який є договором на перевезення пасажира (багажу). Оплата за електронний проїзний документ здійснюється безготівковим способом з використанням банківських платіжних карток або банківським переказом. Також є посадочний документ це візуальне відображення електронного проїзного (перевізного) документа або його частини на паперовому або електронному носії інформації (мобільний телефон, компактний персональний комп'ютер, чіп-картка тощо), що містить захисний код та зчитується відповідним пристроєм. Тобто, на відміну від звичайних квитків, які створюються на бланках проїзних документів суворого обліку, електронний квиток створюється у вигляді посадочного документа (пп. 2.1.6 Наказ №712).

Посадочний документ роздруковується пасажиром чи перевізником або записується на електронний носій. Таким носієм можуть бути: мобільний телефон, компактний персональний комп'ютер, чіп-картка тощо (пп. 2.3.8 Наказу №712).

Посадочний документ, роздрукований на паперовому носії, не є документом суворого обліку і не має реквізитів «серія та номер бланка». Проте електронний квиток, зокрема на прохання пасажира , може бути замінено проїзним (перевізним) документом на паперовому носії суворого обліку (пп. 2.3 Наказу №712). У разі заміни електронного проїзного документа паперовим оформляють проїзний (перевізний) документ зразка, встановленого для відповідного виду сполучення.

Електронний проїзний (перевізний) документ використовується тільки разом із чеком, роздрукованим через РРО, що є складовою спеціального мобільного термінала АСК ПП УЗ для контролю відповідності умовам поїздки та перевірки справжності електронного проїзного документа (пп. 3.1.7 Наказу №712).

Контролюючим органом встановлено, що підприємством відповідно до вище перелічених авансових звітів було придбано електронні квитки на проїзд залізничним транспортом, однак в авансових звітах відсутні документи які підтверджували б факт придбання електронних квитків підприємством за готівкові кошти на загальну суму 2290,81 грн. податок на доходи фізичних осіб не утриманий та не перерахований до бюджету в розмірі 404,26 грн.

Однак, Згідно ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Відповідно до п. 9 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обслуговування громадян залізничним транспортом» документом на право проїзду залізничним транспортом є проїзний документ, який оформлюється на відповідному бланку або в електронному вигляді, форма та зразки яких затверджуються Мінінфраструктури у встановленому законодавством порядку.

У пункті 1.4. Порядку оформлення розрахункових і звітних документів при здійсненні продажу проїзних і перевізних документів на залізничному транспорті, який затверджений спільним наказом Мінтрансу і ДПАУ від 24.10.2001 року, міститься визначення, згідно якого проїзний (перевізний) документ - це розрахунковий документ установленої форми, оформлений на відповідному бланку проїзного (перевізного) документа чи сформований в електронному вигляді відповідно до вимог цього Порядку та чинного законодавства, що засвідчує укладення договору між залізницею і пасажиром (вантажовласником) на проїзд (перевезення вантажу, вантажобагажу, багажу) й видається пасажиру (відправнику, одержувачу багажу, вантажобагажу, вантажу) після оплати ним вартості цієї послуги.

В цей же час електронним проїзним (перевізним) документом є документ, що сформований автоматизованою системою в електронно-цифровій формі, який є договором на перевезення пасажира (багажу). Оплата за електронний проїзний документ здійснюється безготівковим засобом з використанням банківських платіжних карток або банківським переказом.

Крім того, в Порядку зазначається, що посадочний документ - це візуальне відображення електронного проїзного (перевізного) документа або його частини на паперовому або електронному носії інформації (мобільний телефон, компактний персональний комп'ютер, чіп-картка тощо), що містить захисний код та зчитується відповідним пристроєм.

Підсумовуючи вищевказане, здійснивши аналіз згадуваних правових норм в їх системному контекстному взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що посадочний документ є належним і достатнім доказом здійснення оплати за придбаний проїзний документ та за своєю суттю є розрахунковим документом, який підтверджує факт придбання товару (залізничного квитка).

Таким чином висновок контролюючого органу про відсутність підтверджуючих документів,які підтверджують понесення витрат у вигляді оплати вартості придбаних працівниками позивача залізничних квитків документів є безпідставним.

Відповідно до п. 160.1 ст. 160 ПК України будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, розуміються, зокрема, фрахт та доходи від інжинірингу.

Згідно з пп. 14.1.260 п. 14.1 ст. 14 ПК України фрахт - винагорода (компенсація), що сплачується за договорами перевезення, найму або піднайму судна або транспортного засобу (їх частин) для: перевезення вантажів та пасажирів морськими або повітряними суднами; перевезення вантажів залізничним або автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 160.5 ст. 160 ПК України сума фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів. При цьому: базою для оподаткування є базова ставка такого фрахту; особами, уповноваженими стягувати цей податок та вносити його до бюджету, є резидент, який виплачує такі доходи, незалежно від того, є він платником цього податку чи ні, а також є він суб'єктом спрощеного оподаткування чи ні.

Поряд з цим, відповідно до п. 127.1 ст. 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Водночас, згідно з п.п. 103.4, 103.5 ст. 103 ПК України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України. Довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Як встановлено в ОСОБА_2 перевірки, та не спростовано позивачем, додаток ПН до декларації з податку на прибуток до податкового органу ТзОВ НВП «ІМВО» не подавався, довідки, передбаченої ст. 103 ПК України, позивачем також не надано.

Пунктом 103.10 ст. 103 ПК України передбачено, що у разі неподання нерезидентом довідки відповідно до пункту 103.4 цієї статті доходи нерезидента із джерелом їх походження підлягають оподаткуванню відповідно до законодавства України з питань оподаткування.

Водночас, судом встановлено, що ТзОВ НВП «ІМВО» податок з доходу за ставкою 6%(фрахт) сплачено до бюджету згідно платіжного доручення №451 від 28.02.2013 року в сумі 2158,11 грн. на код платежу 11020500 (податок на прибуток юридичних осіб, фрахт), що не заперечується відповідачем.

Таким чином, висновок контролюючого органу про порушення позивачем пп 14.1.260 ПК України у звязку з чим збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток є безпідставним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки у даній справі оспорюються рішення прийняті відповідачем, субєктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог і на підставі п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України вважає за необхідне адміністративний позов Арбітражного керуючого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 137,00 грн. з Державна податкова інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області № НОМЕР_1 від 26.05.2014 року, № від 26.05.2014 року, № НОМЕР_2 від 26.05.2014 року.

3.В решті позовних вимог відмовити.

4.Стягнути на користь ТзОВ "Науково-виробниче підприємство "ІМВО" ( м. Львів, вул. Шота Руставелі буд. 308; ) з Державна податкова інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35, ), за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір, в сумі 137 (сто тридцять сім) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 23.09.2016 року.