Справа № 823/639/16
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/639/16 Головуючий у 1-й інстанції: Бабич А.М.
Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Епель О.В. та Желтобрюх І.Л.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень, просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо невиплати одноразової грошової допомоги (50 %) при звільненні з органу Національної поліції, стягнути одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 57105 грн. 00 коп. та середній заробіток за весь час затримки її виплати до дня фактичного розрахунку в розмірі 37742 грн. 20 коп.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що право на виплату одноразової грошової допомоги прямо передбачене ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року - скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову виходячи із наступного.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Суд встановив, що ОСОБА_2 проходив службу у Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області. Наказом № 33о/с від 11 березня 2016 року позивач був звільнений зі служби в поліції в запас Збройних Сил України за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» через хворобу.

При звільненні ОСОБА_2 було виплачене грошове забезпечення у розмірі 3707 грн. 68 коп., до якого входили: посадовий оклад - 958 грн. 06 коп., оклад за званням - 709 грн. 68 коп., надбавка за вислугу років - 583 грн. 71 коп. та компенсація за невикористану частину відпустки - 1456 грн. 23 коп. Одноразова грошова допомога при звільненні, передбачена ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», позивачу не виплачена.

У зв'язку з цим ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Національної поліції в Черкаській області із заявою про виплату відповідної допомоги. Листом від 13 травня 2016 року № Л-154/05/12/18-2016 позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції.

Не погоджуючись із вказаними діями Головного управління Національної поліції в Черкаській області, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутні передумови, передбачені ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», для виплати одноразової грошової допомоги, а Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 на час звільнення позивача зі служби не поширювався на поліцейських.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він не ґрунтується на вимогах закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вказана норма права встановлює певні умови, за яких виникає право на виплату одноразової грошової допомоги. Так, зазначена допомога виплачується особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Також умовою виплати відповідної допомоги є звільнення зі служби за станом здоров'я.

Як раніше зазначалося, ОСОБА_2 проходив службу у Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області.

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, ОСОБА_2 належить до осіб, які мають право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а, отже, й допомоги, передбаченої ч. 1 ст. 9 вказаного Закону.

Також суд встановив, що позивач був звільнений зі служби в запас Збройних Сил України у зв'язку з хворобою.

Відтак, ОСОБА_2 має право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Обґрунтовуючи свій висновок про відсутність у позивача такого права, суд першої інстанції посилався на те, що у ОСОБА_2 відсутня вислуга років, необхідна для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що є обов'язковою умовою для виплати відповідної допомоги.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим та ґрунтується на невірному застосуванні окремих положень ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Суд першої інстанції виходив з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби мають право ті особи, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». В той час як словосполучення «деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом» вказує лише на коло осіб, яким може бути призначена відповідна допомога.

Так, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та інші закони України визначають осіб, які не є військовослужбовцями, проте мають право на пенсійне забезпечення в порядку та на умовах, передбачених для осіб, звільнених з військової служби. Такий перелік осіб у ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» був замінений словосполученням «деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом».

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби мають лише ті особи рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деякі інші особі, які на час звільнення набули право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є необґрунтованим.

При розгляді та вирішенні даної справи колегія суддів також ураховує, що відповідно до п. 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» норми і положення ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та бюджету Фонду соціального страхування України.

Порядок та розміри одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби визначені постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Порядок).

Відповідно до п. 10 Порядку у редакції, чинній на час звільнення ОСОБА_2 зі служби (11 березня 2016 року), військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З 12 березня 2016 року набули чинності зміни до вказаної норми права, відповідно до яких перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, був доповнений поліцейськими.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що п. 10 Порядку до 12 березня 2016 року не поширювалися на поліцейських, а тому позивач, який був звільнений зі служби у поліції 11 березня 2016 року, не має права на отримання відповідної допомоги.

Вказаний висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, адже пп. 4 п. 7 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» Кабінету Міністрів України в місячний строк було доручено привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Відповідно до преамбули, Порядок був прийнятий відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та не може суперечити йому.

З огляду на викладене та враховуючи, що право ОСОБА_2 на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби прямо передбачене ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», колегія суддів вважає, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню.

Як раніше зазначалося, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачає виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров'я у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічний розмір одноразової грошової допомоги для осіб, які звільняються зі служби за станом здоров'я, був визначений також п. 10 Порядку.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Черкаській області № 383 від 21 червня 2016 року розмір місячного грошового забезпечення становив 6345 грн. 00 коп.

Згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області № 33 о/с від 11 березня 2016 року вислуга років ОСОБА_2 на час звільнення становила 18 років 05 місяців та 12 днів.

Таким чином, розмір одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, право на отримання якої має позивач, становить 57105 грн. 00 коп. (6345 грн. 00 коп. х 18 / 2).

Також позивач просив суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області середні заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги до дня фактичного розрахунку в розмірі 37742 грн. 20 коп.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи, що даним судовим рішенням спір щодо виплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби вирішений на користь позивача, колегія суддів вважає необхідним також стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку по день прийняття судового рішення.

При визначенні розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів ураховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-11цс16. У вказаному судовому рішенні зазначено, що при вирішенні справи щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід враховувати, зокрема, розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника. Також Верховний Суд України у вказаній справі застосував принцип співмірності.

Суд встановив, що при звільненні зі служби ОСОБА_2 було виплачене грошове забезпечення у розмірі 3707 грн. 68 коп., до якого входили: посадовий оклад - 958 грн. 06 коп., оклад за званням - 709 грн. 68 коп., надбавка за вислугу років - 583 грн. 71 коп. та компенсація за невикористану частину відпустки - 1456 грн. 23 коп. Також суд встановив, що позивач мав право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 57105 грн. 00 коп. Таким чином, загальна сума коштів, яку відповідач зобов'язаний був виплатити позивачу становить 60812 грн. 68 коп. Одноразова грошова допомога при звільненні зі служби становить 94 % від вказаної суми.

Колегія суддів вважає, що частка своєчасно виплачених коштів (6 %) є істотною, у зв'язку з чим вважає за необхідне застосувати при вирішенні даної справи принцип співмірності.

Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Повними, фактично відпрацьованими двома місяцями роботи, що передують звільненню позивача з роботи є січень та лютий 2016 року.

Згідно довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 № 329 від 07 червня 2016 року за період з січня по лютий 2016 року йому була нарахована заробітна плата у розмірі 12690 грн. 00 коп.

Кількість робочих днів у січні 2016 року становила 19 днів, а у лютому 2016 року - 21 день.

Таким чином, середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 дорівнює 317 грн. 25 коп. (12690 грн. 00 коп. / 40 дні (19 днів + 21 день).

У період затримки розрахунку при звільненні з 12 березня по 22 вересня 2016 року було 115 робочих днів.

Відтак, середній заробіток позивача за час затримки виплати одноразової грошової допомоги дорівнює 36483 грн. 75 коп. (317 грн. 25 коп. Х 115 дні).

Враховуючи, що одноразова грошова допомога складає 94 % від загальної суми коштів, що належали позивачу до виплати при звільненні, колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання 94 % від середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який дорівнює 34294 грн. 73 коп.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 19 серпня 2016 року, та є підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року - скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2016 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з органу Національної поліції.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу при звільненні з органу Національної поліції у розмірі 57105 грн. 00 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 34294 грн. 73 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді О.В. Епель

І.Л. Желтобрюх

Постанова складена у повному обсязі 27 вересня 2016 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Епель О.В.