Справа № 820/3637/16
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

21 вересня 2016 р. № 820/3637/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Зінченка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 Тхань Нам до Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області, за участі третьої особи: Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 Тхань Нам, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області 03.02.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1 Тхань Нам, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. Позивач, ОСОБА_1 Тхань Нам, є громадянином Соціалістичної республіки ОСОБА_3, прибув в Україну у 2002 році. Так, ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області на підставі Закону України Про імміграцію було прийнято рішення щодо документування позивача посвідкою на постійне проживання як особу, якам має дозвіл на імміграцію. Проте, 03.02.2016 року Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області прийнято рішення № 40 про скасування громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_1 Тхань Нам дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України Про імміграцію. Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню у судовому порядку.

Представник позивача та позивач у судове засідання не з'явилися. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач у судове засідання також не з'явився. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог КАС України. Проти задоволення позову заперечував з підстав та мотивів, викладених у наданих до суду письмових запереченнях. Також, просив розглядати справи за його відсутності.

Відповідно до положень ч.6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати відповідача чи експерта.

Отже, враховуючи положення ч.6 ст. 128 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Згідно вимог ч.1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, судом вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Із матеріалів справи судом встановлено, що громадянин ОСОБА_3 ОСОБА_1 Тхань Нам прибув в Україну у 2002 році.

ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області на підставі Закону України Про імміграцію було прийнято рішення щодо документування позивача посвідкою на постійне проживання як особу, якам має дозвіл на імміграцію.

Так, 23.11.2013 року головним спеціалістом УДМС України в Київській області, за результатами перевірки законності надання дозволу на імміграцію громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_1 Тхань Нам, складено висновок в якому встановлено факт прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію в Україну з порушеннями вимог Закону України Про імміграцію.

03.02.2016 року Управлінням Державної міграційної служби України в Київські області прийнято рішення № 40 від про скасування громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_1 Тхань Нам дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України Про імміграцію.

Оцінюючи обґрунтованість заявлених вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Правовідносини між позивачем та міграційними органами України на момент звернення позивача за отриманням дозволу на імміграцію та надання компетентним органом такого дозволу з видачею посвідки на проживання в Україні регулювалися Законом України Про правовий статус іноземців № 3929-ХІІ від 04.12.1994 року, а також Законом України Про імміграцію № 2491-ІІІ від 07.06.2001 року.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст.3 Закону України Про правовий статус іноземців (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) іноземець може отримати дозвіл на імміграцію та іммігрувати на постійне проживання, якщо він:

- має в Україні законне джерело існування;

- перебуває у близьких родинних відносинах (батько, мати, діти, брат, сестра, подружжя, дід, баба, онуки) з громадянами України;

- перебуває на утриманні громадянина України;

- має на своєму утриманні громадянина України;

- в інших передбачених законами України випадках.

Іноземці, які іммігрували на постійне проживання або для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне або тимчасове проживання та вирішення інших питань, пов'язаних з імміграцією іноземців, визначається Законом України про імміграцію.

Відповідно до ст.1 Закону України Про імміграцію (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну та прийняття відповідного рішення відповідачем), імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Судом встановлено, що управлінням Державної міграційної служби України в Київській області на підставі висновку вирішено скасувати дозвіл на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_3 ОСОБА_1 Тхань Нам відповідно до вимог п. 6 ст. 12 Закону України Про імміграцію.

Зі змісту вищезазначеного висновку судом встановлено, що підставою для прийняття рішень про скасування дозволу на імміграцію в Україну та визнання недійсною посвідки на постійне проживання в Україні є те, що неповнолітня дитина позивача на момент прийняття документів у її матері та батька не мала дозволу на імміграцію. Отримати дозвіл на імміграцію в Україну особа віком до 10 років могла тільки спільно з батьками, а не самостійно.

Також зазначено, що відповідно до пункту шостого частини 2 статті 4 Закону України "Про імміграцію" для осіб зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 Закону, подається документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленому в Україні. Однак, законодавством України лише повнолітня дитина, (з 18-річного віку) може нести фінансові зобов'язання перед батьками. Отже у даному випадку вимога статті 9 Закону взагалі виконана не була.

Згідно з ст. 12 Закону України Про імміграцію дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, обґрунтовуючи наявність підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію відповідач послався саме на п.6 ст.12 Закону України Про імміграцію.

Суд зазначає, що відповідачем до суду не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, передбачених п.6 ст.12 Закону України Про імміграцію та були б підставою для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію.

Так, подані позивачем документи разом з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну були достовірними, не підробленими та чинними, що не заперечувалось представником відповідача у наданих до суду письмових запереченнях.

Також, відповідачем не надано суду доказів існування інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені ст.12 Закону України Про імміграцію, а саме: відповідачем не надано суду вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем, також, не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Крім того, суд наголошує, що станом на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, ВГІРФО УМВС України в Київській області, як уповноважений державний орган, перевіряв надані позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не встановив, у тому числі, не було встановлено і подання недостовірних даних, у зв'язку із чим позивача було документовано посвідкою на постійне проживання.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАСУ).

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п.3ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких підстав оскаржуване позивачем рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області 03.02.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1 Тхань Нам, ІНФОРМАЦІЯ_1, підлягає скасуванню у повному обсязі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що адміністративний позов громадянина ОСОБА_1 Тхань Нам підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 Тхань Нам до Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області, за участі третьої особи: Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про скасування рішення задовольнити.

Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Київській області № 40 від 03.02.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_2 Республіки ОСОБА_3 ОСОБА_1 Тхань Нам, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя А.В. Зінченко