Справа № 826/20904/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 вересня 2016 року № 826/20904/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Огурцова О.П. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомВсеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно - правового контролю України"
доКиївського національного торговельно-економічного університету
провизнання дій протиправними, стягнення матеріальної шкоди

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Всеукраїнська громадська організація "Комітет конституційно - правового контролю України" звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київського національного торговельно-економічного університету про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної шкоди.

26.11.2015 позивачем через канцелярію суду подано уточнену позовну заяву. Зазначені уточнення прийняті судом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача, як розпорядника інформації із запитом № 76/1-15 від 02.02.2015 про надання інформації про вищий навчальний заклад, яка є предметом суспільного інтересу, водночас, в порушення вимог Законів України "Про звернення громадян" та "Про доступ до публічної інформації", належної відповіді на вказаний запит відповідачем надано не було.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свої заперечення на адміністративний позов відповідач обґрунтовує тим, що ним було надано відповідь позивачу про те, що запитувані документи виготовлені та можуть бути отримані представником позивача за умови здійснення оплати, у зв'язку з чим строк розгляду запиту продовжено та одночасно надано відповідь стосовно платних та освітніх послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами. Також відповідач посилався на те, що сума витрат на правову допомогу заявлена позивачем не підтверджена ним належними документами.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Під час розгляду справи суд, -

В С Т А Н О В И В:

Всеукраїнською громадською організацією "Комітет конституційно - правового контролю України" подано до Київського національного торговельно-економічного університету запит на інформацію № 76/1-15 від 02.02.2015 в якому відповідно до статті 34 Конституції України, пункту 1 частини першої статті 3, пункту 2 частини першої статті 5, пункту 3 частини першої статті 13, частини четвертої статті 13, пункту 6 частини першої статті 14, частини другої статті 19, частини першої статті 20. частини четвертої статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації», статей 2, 4, 5, 7, 20, 29 Закону України «Про інформацію», викладено прохання надіслати поштовим відправленням за адресою: 03035, м. Київ, вул. Петрозаводська, 2-А, публічну інформацію про ВНЗ, яка є предметом суспільного інтересу, у вигляді належним чином засвідчених копій наступних документів: статут ВНЗ; свідоцтво про реєстрацію ВНЗ; Ліцензії на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них; сертифікат про акредитацію освітньої програми ВНЗ; витяг ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; перелік структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ з вказанням їх адрес, телефонів, прізвищ керівників; правила прийому до ВНЗ у 2015 році; положення про приймальну комісію ВНЗ у 2015 році; наказ про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ у 2015 році; перелік та вартість платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами; плани роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності

Листом №382/28 від 17.02.2015 Київським національним торговельно-економічним університетом повідомлено Всеукраїнській громадській організації "Комітет конституційно - правового контролю України" про те, що запит не містить жодних аргументів та посилань, які б свідчили про наявність суспільного інтересу, у той час як запитувана інформація передбачає копіювання 357 сторінок, з огляду на що загальний розмір плати за надання запитуваної інформації з урахуванням наказу № 4282 від 30.12.2011 становить 434, 82 коп., які необхідно сплатити зазначені в листі банківські реквізити.

Також в зазначеному листі вказано наступне: "Враховуючи викладене, повідомляємо про те, що запитувані документи виготовлені та можуть бути отримані представником ввіреної Вам громадської організації після сплати витрат на копіювання та друк за вказаними реквізитами, за адресою: м. Київ, вул. Кіото, 19, каб. А-134, тел. , відповідальна особа ОСОБА_1. З урахуванням неможливості виконання запиту обумовленого необхідністю здійснення плати, з метою недопущення порушення основоположних прав і свобод, зокрема на отримання інформації, строк розгляду Вашого запиту продовжено до 27 лютого 2015 року.

Також повідомляємо, що сформований перелік та вартість платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами є діючим станом на дату надання відповіді і передбачений на 2014 рік. Перелік та вартість послуг на 2015 рік буде розглядатись вченою радою університету 25.02.2015 р. При цьому слід зауважити, що платні послуги надаються Університетом з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010р. № 796, а їх вартість може визначатися за окремими розрахунками та калькуляцією."

Всеукраїнська громадська організація "Комітет конституційно - правового контролю України" вважаючи, що Київським національним торговельно-економічним університетом було йому відмовлено у задоволення запиту на інформацію за відсутності на те правових підстав звернулась з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 21 Закону України "Про громадські об'єднання" встановлено, що для здійснення своєї мети (цілей) громадське об'єднання має право, зокрема одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Відповідно до абзацу 7 частини першої статті 1 Закону України "Про вищу освіту" вищий навчальний заклад - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

Статтею 15 Закону України "Про вищу освіту" визначено, що повноваження засновника (засновників) щодо управління вищим навчальним закладом визначаються цим та іншими законами України, а також статутом вищого навчального закладу. Засновник (засновники) вищого навчального закладу або уповноважений ним (ними) орган: 1) затверджує статут вищого навчального закладу та за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування вищого навчального закладу вносить до нього зміни або затверджує нову редакцію; 2) укладає в місячний строк контракт з керівником вищого навчального закладу, обраним за конкурсом у порядку, встановленому цим Законом; 3) за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування вищого навчального закладу достроково розриває контракт із керівником вищого навчального закладу з підстав, визначених законодавством про працю, чи за порушення статуту вищого навчального закладу та умов контракту; 4) здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю вищого навчального закладу; 5) здійснює контроль за дотриманням статуту вищого навчального закладу; 6) здійснює інші повноваження, передбачені законом і статутом вищого навчального закладу. Засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган може (можуть) делегувати окремі свої повноваження керівникові або іншому органу управління вищого навчального закладу.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що позивач наділений правом у порядку визначеному Законом України "Про доступ до публічної інформації", одержувати публічну інформацію, яка знаходиться у володінні відповідних розпорядників, тобто є запитувачем інформації; у свою чергу відповідач є розпорядником публічної інформації, як особа, що виконує делеговані повноваження в частині надання освітніх послуг.

З наявної у справі копії запиту позивача вбачається, що він оформлений відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", при цьому доказів того, що запитувана інформація, належить до інформації з обмеженим доступом, відповідачем до суду не надано.

Оцінюючи доводи відповідача щодо необхідності оплати витрат, пов'язаних із копіюванням або друком запитуваних документів, у зв'язку із тим, що запитувана інформація не є суспільно необхідною, суд зазначає наступне.

Частина перша статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлює, що інформація на запит надається безкоштовно.

Відповідно до частини другої статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Згідно з частиною четвертою статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" при наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Отже, при зверненні із запитом на отримання інформації що становить суспільний інтерес, заявник не повинен платити за копіювання та друк.

Частина друга статті 29 Закону України "Про інформацію" визначає, що предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Відповідно до положень статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов'язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Громадянам, які належать до національних меншин, відповідно до закону гарантується право на навчання рідною мовою чи на вивчення рідної мови у державних і комунальних навчальних закладах або через національні культурні товариства.

Оскільки позивач звернувся із запитом на інформацію з метою реалізації конституційного права на освіту, зокрема щодо вступу до вищого навчального закладу, суд приходить до висновку, що запитувана інформація становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк такої інформації не стягується.

Крім того, суд звертає увагу, що несплата витрат за копіювання та друк інформації, не звільняє від обов'язку розглянути запит на інформацію та надати відповідь за результатами такого розгляду.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Аналогічна позиція викладена в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 у справі №826/17539/15, ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 у справі № 826/11522/13-а.

Враховуючи викладене, правові підстави для не надання відповіді на запити позивача №76/1-15 від 02.02.2015 відсутні, з огляду на що позовна вимога щодо визнання протиправними дій відповідача, що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у вигляді витрат на надання правової допомоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Частина третя зазначеної статті визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Так, статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня на рівні 1 218,00 грн., відповідно, розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 487,20 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

На підтвердження вказаних обставин позивач має надати суду докази надання правової допомоги адвокатом або іншим фахівцем в галузі права, наприклад, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової допомоги, документи та первинні документи, що підтверджують фактичне надання послуг, докази сплати витрат на правову допомогу.

З наданих позивачем документів вбачається, що між позивачем (замовник) та фахівцем в галузі права ОСОБА_2 укладено договір про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 28.04.2015, за умовами якого виконавець зобов'язаний надати замовнику визначені цим договором юридичні послуги (правових послуг, правової допомоги) щодо підготовки позовної заяви до суду про визнання дії Київського національного торговельно - економічного університету протиправною та відшкодування витрат на юридичні послуги, а також здійснення інших процесуальних дій від імені замовника, а замовник зобов'язується оплатити надані послуги.

Згідно з актом передачі-прийому наданих послуг від 25.05.2015 замовник виконавець надав обумовлені договором послуги із розрахунку 1 година роботи дорівнює 1314,00 грн., тривалістю 5 годин.

Відповідно до платіжного доручення № 21 від 26.05.2015 позивач здійснив переказ коштів на карту ОСОБА_2 згідно договору про надання юридичних послуг від 28.04.2015 у сумі 6 570,00 грн.

Утім, суд звертає увагу на відсутність в матеріалах справи доказів, які підтверджували, що ОСОБА_2 є адвокатом або іншим фахівцем в галузі права, а розмір плати за надання правової допомоги перевищує законодавчо встановлений граничний рівень.

Отже, позивачем не доведено обставин та підстав з якими норми процесуального закону зумовлюють можливість відшкодування витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача у розмірі 6 570,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість не надання відповіді на запит на отримання інформації з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ВГО "Комітет конституційно-правового контролю України" підлягає частковому задоволенню.

Частина третя статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення до суду) встановлює, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Матеріали справи підтверджують, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 2596,00 грн., тобто за вимогу майнового та немайнового характеру.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас, згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Київського національного торговельно-економічного університету щодо відмови в задоволенні запиту на інформацію Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" від 02.02.2015 №76/1-15.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь Всеукраїнської громадської організації "Комітет конституційно-правового контролю України" понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218,00 грн. (одну тисячу двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Київського національного торговельно-економічного університету (02156, м. Київ, вул. Кіото, 19, ).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов

Постанова

справа №826/20904/15