Справа № 824/533/16-а
Суддя: Спіжавка Георгій Георгійович
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 р. м. Чернівці справа № 824/533/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Спіжавки Г.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Бідней О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Чернівецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

05.08.2016 р. до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 (далі - позивач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Чернівецької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області (далі - відповідач, Чернівецька ОДПІ) від 05.08.2015 форми "Ф" №-207571-17, яким їй донараховано суму грошового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що норма законодавства, яка передбачає встановлення транспортного податку в розмірі 25 000 грн за легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб см. почала діяти з 01.01.2015 р.

Окрім того, наполягає позивач в силу пп. 4.1.9 п.4.1 ст. 4 Податкового кодексу України зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. В силу зазначеної норми, транспортний податок може застосовуватися до власників транспортних засобів лише з 01.01.2016 р.

06.08.2015 р. позивач сплатила 25 000 грн транспортного податку, визначеного оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням. Однак, вважаючи його незаконним, остання звернулася до відповідача з заявою про повернення зазначених коштів, на що листом від 15.06.2016 р. №6794/24-12-13-05 отримала відмову.

Позивач стверджує, що відповідач не мав права виносити щодо неї податкове повідомлення-рішення про сплату транспортного податку за 2015 рік, тому просить визнати його протиправним і скасувати.

Відповідач подав письмові заперечення, в яких вказав що згідно інформації Центру надання послуг пов'язаних з використанням транспортних засобів УДАІ УМВС України в Чернівецькій області, наданої позивачем 04.08.2015 р., за останньою зареєстровано автомобіль TOYOTA LANDCRUISER 200 д.н. CE1100АН, кузов №JTMCV5J704108298. Відповідно до облікових даних АІС "Автомобіль" УДАІ УМВС України в Чернівецькій області дата першої реєстрації вказаного транспортного засобу - 30.05.2013 р.

Зважаючи на зазначену інформацію та враховуючи положення ст. 267 ПК України ДПІ у м. Чернівцях 05.08.2015 р. сформовано податкове повідомлення-рішення з транспортного податку №207571-17 на суму податкового зобов'язання 25000 грн та вручено ОСОБА_3 06.08.2015 р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних у позові.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував з тих підстав, що оскаржуване рішення прийняте на підставі норми Податкового кодексу, запровадженої законодавцем у 2014 році, а тому справляється з 2015 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази у справі, надавши їм оцінку з точки зору достовірності, належності, допустимості та повноти, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що позивач є власником автомобіля TOYOTA LANDCRUISER 200 д.н. CE1100АН, кузов №JTMCV5J704108298, з обємом двигуна 4461 куб.см., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 695301. Дата першої реєстрації транспортного засобу - 30.05.2013 р.

Чернівецькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області сформовано та надіслано позивачу податкове повідомлення-рішення №207571-17 від 05.08.2015 р., яким ОСОБА_3 визначено податкове зобов'язання за платежем 18011000 "Транспортний податок з фізичних осіб" за 2015 рік у розмірі 25000,00 грн.

Позивач сплатила зазначене податкове зобов'язання, однак, згодом звернулася до відповідача з проханням про повернення помилково сплачених коштів. Листом від 15.06.2016 р. №6794/24-12-13-05 відповідач відмовив позивачу у поверненні коштів.

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням Чернівецької ОДПІ №207571-17 від 05.08.2015 р., позивач оскаржила його до суду.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень та відповідним доводам сторін, при цьому, використовуючи норми права, які діяли станом на 01.01.2015 року, суд виходить з наступного.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII (далі - Закон №71-VIII), яким викладено в новій редакції статтю 267 Податкового кодексу України та введено в Україні новий місцевий податок на майно - транспортний податок.

Рішенням Чернівецької міської ради від 29.01.2015 року №1480 "Про справляння в місті Чернівцях місцевих податків, зборів та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в 2015 році" вирішено установити на території міста транспортний податок та затвердити Положення про транспортний податок, визначивши об'єкт оподаткування, платників податку, податковий період та інші обов'язкові елементи транспортного податку.

Податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до Податкового кодексу України.

В Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно із статтею 10 Податкового кодексу України (далі - ПК України) до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.

При цьому, пунктами 10.2 та 10.3 статті 10 ПК України прямо визначені особливості установлення місцевих податків:

- 10.2. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю);

- 10.3. Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Таким чином, пунктом 10.2 статті 10 ПК України законодавець прямо передбачив обов'язковість установлення органом місцевого самоврядування, зокрема, транспортного податку та плати за землю, розділивши при цьому різновиди податку на майно в залежності від об'єкту оподаткування.

Повноваження Верховної Ради України та міських рад щодо податків та зборів встановлені статтею 12 Податкового кодексу України.

Так, Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає:

- перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних та міських рад;

- положення, визначені в пунктах 7.1, 7.2 статті 7 цього Кодексу щодо місцевих податків та зборів, а саме такі елементи податку як платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку; податкові пільги та порядок їх застосування.

Повноваження міських рад щодо прийняття рішень про встановлення місцевих податків та зборів та особливості справляння таких податків визначені пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, зокрема:

- встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1);

- при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2);

- копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (підпункт 12.3.3).

Згідно підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Між тим, підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Таким чином, підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України прямо встановлює особливості справляння відповідних місцевих податків, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, а саме транспортного податку, обов'язковість якого прямо визначена пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України - у разі не прийняття рішення про встановлення транспортного податку такий податок до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Отже, транспортний податок у 2015 році слід справляти виходячи з норм Податкового кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Даючи оцінку рішенню контролюючого органу, суд не встановив порушення принципу стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів (перелік таких елементів наведений в пункті 7.1 статті 7) не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, а податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Додержання принципу стабільності вбачається в тому, що зміни до діючих елементів податку не вносились, так як податок є новим, при цьому, застосування нового податку з 01.01.2015 року - з нового бюджетного року, прямо відповідає вказаному принципу, закріпленому підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України.

З системного аналізу наведених норм права, суд дійшов висновку про правомірність нарахування контролюючим органом у 2015 році транспортного податку.

Надаючи оцінку наявності об'єкта оподаткування з огляду на рік випуску транспортного засобу, суд виходить із того, що відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см.

Відповідно до статей 34, 37 Закону України "Про дорожній рух" державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів. При цьому, забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів.

Особливості визначення дати першої реєстрації автомобілів, що були у користуванні визначені розділом 7 "Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 року №379.

У разі, коли на транспортні засоби уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право їх експлуатувати, вони вважаються використовуваними.

Таким чином, датою початку користування (вводу в експлуатацію) транспортних засобів, що були в користуванні, правомірно вважати дату їх першої реєстрації, що визначена в реєстраційних документах, які видано уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці транспортні засоби на постійній основі.

Судом встановлено, що автомобіль TOYOTA LANDCRUISER 200 д.н. CE1100АН, кузов №JTMCV5J704108298, з обємом двигуна 4461 куб.см. згідно облікових даних АІС "Автомобіль" УДАІ УМВС України в Чернівецькій області вперше зареєстровано - 30.05.2013 р.

Згідно з підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

При цьому, календарний рік це проміжок часу з 1 січня по 31 грудня, який триває 365 або 366 (у високосному році) календарних днів. Річний обсяг повинен обчислюватись за календарний рік, а не за будь-які 12 місяців за вибором податкового органу.

Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.04.2013 року №21-94а13.

Таким чином, враховуючи, що автомобіль позивача зареєстрований 30.05.2013 року, а об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років, та факт того, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року, суд дійшов висновку, що у 2015 році автомобіль позивача був об'єктом оподаткування відповідно до статті 267 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 267.4 статті 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Таким чином, автомобіль марки TOYOTA LANDCRUISER 200 д.н. CE1100АН, кузов №JTMCV5J704108298, з обємом двигуна 4461 куб.см., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 695301, дата першої реєстрації транспортного засобу - 30.05.2013 р., згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2015 році, а позивач в такому разі є платником вказаного податку.

Отже, приймаючи 05 серпня 2015 року оскаржуване податкове повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов'язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" на суму 25000 грн., відповідач діяв на підставі та в межах повноважень визначених Законом, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Г.Г. Спіжавка

Постанова в повному обсязі складена 23 вересня 2016 р.