Справа № 445/846/15-а
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2016 року м.Львів № 876/8911/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Гулида Р.М., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Коцур В.К.

відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області на постанову Золочівського районного суду Львівської області від 09.07.2015р. у справі за позовом ОСОБА_3 соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області до ОСОБА_1 про повернення надміру нарахованих грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

13.05.2015 р. позивач ОСОБА_3 соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області звернувся в суд до ОСОБА_1 про повернення надміру нарахованих грошових коштів в сумі 81 578,06 грн.

Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 09.07.2015р. позов задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області надмірно виплачену державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям в сумі 20000,00 грн. В решті вимог суд відмовив.

Не погоджуючись із даною постановою, апелянт ОСОБА_3 соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області подав апеляційну скаргу, покликаючись на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову Золочівського районного суду Львівської області від 09.07.2015р. скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просили суд, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову якою в позові відмовити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Як видно із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області призначив ОСОБА_1 державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сімї.

ОСОБА_3 соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області була проведена перевірка в ході якої встановлено порушення відповідачем п.10 «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям» який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року № 250.

26.03.2015 року ОСОБА_1 отримала повідомлення про необхідність добровільного повернення коштів до Державного бюджету України проте, відповідач коштів не повернула.

Колегія суддів вважає що спірні правовідносини не підлягаю розгляду в порядку адміністративного судочинства з огляду на наступне.

Згідно частин 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що завданням адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування.

Тобто, однією з визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, правовий аналіз пунктів 1-4 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Тлумачення частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України дозволяє колегії суддів дійти висновку, що і пункт 5 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки.

За пунктом 5 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

За змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав.

Отримавши бюджетні кошти у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям ОСОБА_1 набула право власності на неї, та їй як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження.

З огляду на вказане, позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю ОСОБА_1 не підпадає під дію пункту 5 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у даній адміністративній справі - закрити.

Керуючись ст.160, ст.195, ст.198, ст.203, ст.205, ст.206, ст.212, ст.254 КАС України, колегія суддів -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області задовольнити частково.

Постанову Золочівського районного суду Львівської області від 09.07.2015р. у справі за № 445/846/15-а скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області до ОСОБА_1 про повернення надміру нарахованих грошових коштів закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Н.В. Бруновська

Судді: Р.М. Гулид

ОСОБА_4

Ухвала складена в повному обсязі 23.09.2016 року.