Справа № 404/4279/16-а(2-а/404/1072/16)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2016 рокусправа № 404/4279/16-а(2-а/404/1072/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.
суддів: Добродняк І.Ю Бишевської Н.А.
за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 липня 2016 року по справі №404/4279/16-а(2-а/404/1072/16) за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальону УПП в м. Кіровограді ДПП Іващенка Дениса Олександровича про визнання неправомірною та скасування постанови,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №706053 від 24.06.2016 року, винесену інспектором роти № 2 батальону УПП в м. Кіровограді ДПП Іващенко Д.О., якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях позивача складу правопорушення.
В обгрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що при розгляді справи відповідачем не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Постанова суду мотивована обґрунтованістю оскарженого рішення відповідача з огляду на доведеність факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.121 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач фактично посилався на ті обставини, які зазначені у позові.
Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 24.06.2016 року інспектором роти № 2 батальону УПП в м. Кіровограді ДПП Іващенко Д.О. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №706053, згідно з якою позивач 24.06.2016р. о 14-40 год. в місті Кіровограді по вулиці Чорновола 25/27, керуючи транспортним засобом Toyota Highlander, державний номер НОМЕР_1 здійснив зупинку ближче ніж 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушив п.п.15.9 г ПДР України.
Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.
Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду судового рішення колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Відповідно до пункту 15.9 г ПДР України зупинка забороняється: на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.
Таким чином, зупинка транспортного засобу ближче 10 м від пішохідного переходу з обох боків, створює об`єктивну сторону правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.
З оскарженої постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що відстань від транспортного засобу позивача до пішохідного переходу становить 4,7м.
Не погоджуючись з постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач вказує на те, що він не порушував вимоги ч. 1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки місце, де він зупинив свій автомобіль, а також проїзна частина до його автомобіля та після на протязі 10 метрів, не було позначено як пішохідний перехід.
Згідно пункту 1.10 ПДР України пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.
Таким чином, зазначеною нормою права визначено, що пішохідні переходи мають бути позначені або дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, або дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, або пішохідними світлофорами.
Згідно з мотивувальною частиною постанови у справі про адміністративне правопорушення позивач здійснив зупинку ближче ніж 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушив п.п.15.9 г ПДР України.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалось сторонами у справі, пішохідний перехід не був позначений дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2 або пішохідними світлофорами.
В той же час, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що пішохідний перехід позначений дорожньою розміткою.
З такою оцінкою судом першої інстанції доказів у справі суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки надані суду докази не свідчать про те, що позивачем порушено правила зупинки біля пішохідного переходу, який був позначений дорожньою розміткою. Так, з наданих доказів позивачем (фотознімки), з відеофайлів камери патрульного інспектора, не вбачається того, що транспортний засіб позивача здійснив зупинку поблизу пішохідного переходу, який позначений дорожньою розміткою. У відповідності з п. 1.10 Правил дорожнього руху пішохідні переходи позначаються дорожньою розміткою 1.14.1-.1.14.3, яка означає: 1.14.1 («зебра», у тому числі червоно-білого кольору) позначають нерегульований пішохідний перехід; 1.14.2 позначається пішохідний перехід, де рух регулюється світлофором; 1.14.3 позначається пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод. Будь-яка з зазначених дорожніх розміток не була нанесена на проїзній частині де позивач здійснив зупинку транспортного засобу. При цьому, суд враховує, що згідно вимог ДСТУ 2587-94 «Дорожня розмітка» до дорожньої розмітки ставляться певні вимоги щодо її видимості, а саме: відстань видимості горизонтальної дорожньої розмітки вдень в населених пунктах на дорогах місцевого значення при максимально дозволеній швидкості 60 км/год. повинна становити: для повздовжньої розмітки 90 м, для поперечної 70 м., інших видів 90 м.( п.2 «Видимість розмітки» ДСТУ 2587-94 «Дорожня розмітка»).
Таким чином, враховуючи те, що суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення позивачем правил зупинки біля пішохідних переходів, суд приходить до висновку про неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, у зв`язку з чим оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з`ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової про задоволення позову.
На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст. 198, ст.ст. 202, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 липня 2016 року по справі №404/4279/16-а(2-а/404/1072/16) скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.
Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №706053 від 24.06.2016 року, винесену інспектором роти № 2 батальону УПП в м. Кіровограді ДПП Іващенко Д.О. визнати неправомірною та скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.
(Повний текст постанови виготовлено 21.09.2016р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська