Справа № 22-а/0690/2315/11
Суддя: Миніч Т. І.
Дата ухвалення: 2011-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/2315/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_2,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради на постанову Народицького районного суду від 18 березня 2009 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради, третя особа: Коростенське управління по експлуатації газового господарства про стягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,

встановив:

У грудні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з відповідача на його користь недоплачені за період з липня 1997 року по вересень 2008 року кошти, виплата яких передбачена ст.ст. 37, 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закону). В обґрунтування позову зазначав, що є потерпілим 3 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, працював у Народицькій дільниці Коростенського УЕГГ, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, віднесеному до зони безумовного (обовязкового) відселення. Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, доплату до заробітної плати та допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва у вказаний період отримував в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.

Постановою Народицького районного суду від 18 березня 2009 року позов задоволено частково. З Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради на користь позивача стягнуто 1526,9 грн. допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва, передбаченої ст. 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за грудень 2007 року та період з 1 травня по 30 вересня 2008 року та 51157,66 грн. доплати до заробітної плати як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, передбаченої ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 1 жовтня 2000 року по 31 грудня 2005 року, з 1 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 1 травня по 30 вересня 2008 року. Дії відповідача визнані неправомірними. В задоволенні решти вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач порушує питання про скасування зазначеної постанови з ухваленням нового рішення про відмову в позові. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що його дії є правомірними, оскільки він керується положеннями чинної Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Кошти у розмірах, визначених Законом з Державного бюджету не фінансуються. На думку апелянта, судом не звернуто уваги на порушення позивачем строку звернення до суду. Апелянт також не вважає себе належним відповідачем у справі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус потерпілого 3 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи, протягом спірного періоду працював у Народицькій дільниці Коростенського УЕГГ, проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, віднесеному до зони безумовного (обовязкового) відселення (а.с.5-11).

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у зоні безумовного (обовязкового) відселення - 50% від мінімальної заробітної плати.

Всупереч вимог закону зазначена допомога виплачувалась позивачеві в розмірі 2,60 грн. (а.с.7).

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір в цій частині вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру спірної виплати застосуванню підлягає саме ст. 37 Закону, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Крім того, вирішуючи спір в частині вимог про стягнення доплати до заробітної плати, суд не врахував наступне.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов'язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати.

Позивачем у грудні 2008 року заявлено вимогу про стягнення доплати до заробітної плати за період з липня 1997 року по вересень 2008 року (а.с.2-4).

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.99 КАС (в редакції на час ухвалення оскаржуваної постанови) за захистом своїх прав, свобод та інтересів особа МОЖЄ звернутися з адміністративним позовом до суду в межах річного строку з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В поданій до суду позовній заяві ОСОБА_3 не зазначає час, коли йому стало відомо про порушення свого права. Тобто, на час подання позову строк звернення до суду сплив.

Із змісту заперечення на позов вбачається, що відповідач не визнавав вимоги позивача, посилаючись на пропуск ним строку звернення до суду (а.с.21).

Згідно з ч.1 ст.100 КАС пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Проте суд на це уваги не звернув.

Також спосіб, у який відновлені права позивача, не узгоджуються з повноваженнями суду, передбаченими ст.162 КАС.

За наведених обставин та відповідно до п.4 ст.202 КАС оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення вимог позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.99,100,195-198,202,205,207,212 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради задоволити частково.

Скасувати постанову Народицького районного суду від 18 березня 2009 року, ухваливши нову.

Позов ОСОБА_3 задоволити частково .

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради та виплатити ОСОБА_3 допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та доплату до заробітної плати як особі, яка працює на території радіоактивного забруднення, у розмірах, передбачених, відповідно, ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за грудень 2007 року та за період з 22 травня по 30 вересня 2008 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: