Справа № 826/24434/15
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі

20 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Губської Л.В. та Оксененка О.М.,

за участю секретаря Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання представника Публічного акціонерного товариства «Перехідний банк «РВС Банк» про закриття провадження у справі за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Ефенес Пропертіз Лімітед» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ефенес Пропертіз Лімітед» до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй Віти Володимирівни, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Перехідний банк «РВС Банк» про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ефенес Пропертіз Лімітед» звернулось до суду з позовом до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй Віти Володимирівни, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Перехідний банк «РВС Банк» визнання протиправним та скасування рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Під час апеляційного розгляду справи, від представника Публічного акціонерного товариства «Перехідний банк «РВС Банк» надійшло клопотання про закриття провадження у справі, мотивоване тим, що спір у дані й справі не є публічно-правовим, а тому має вирішуватися за правилами ЦПК, яке представником обґрунтоване правовою позицією Верховного суду України, висловлену в постанові від 14.06.16р. у справі № 21-41а16.

Заслухавши обґрунтування клопотання та думку представника апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, зокрема, у разі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За положенням статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Частиною 2 статті 4 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пленум Вищого адміністративного суду України у Постанові від 20.05.13р. № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» роз'яснив, що для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії.

Зокрема, за змістом пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону державним реєстратором може бути нотаріус, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду.

В пункті 8 вказаної вище постанови, Пленум Вищого адміністративного суду України роз'яснив, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегією суддів встановлено, що предметом оскарження у даній справі є рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Чорнєй Віти Володимирівни про реєстрацію права власності від 18.09.2015 року.

На думку позивача таке рішення є протиправним у зв'язку з порушенням відповідачем вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868.

Тобто, основні доводи позивача ґрунтуються на протиправності дій відповідача, як суб'єкта наділеними владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, які полягають у тому, що відповідач не є тим нотаріусом, який мав право приймати спірне рішення та вчиняти спірну дію; спірне рішення прийняте відповідачем за відсутності копії письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від епотекодавця; приватним нотаріусом проведено реєстрацію права власності за наявності арешту нерухомого майна. Саме з цих підстав позивач просить скасувати рішення державного реєстратора.

Отже, дослідженню у даній справі підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Посилання представника третьої особи на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 14.06.16р. у справі № 21-41а16, колегія суддів вважає такою, що не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки відносини, що є предметом розгляду у даній справі не є тотожними з тими, що досліджувались Верховним Судом України у справі № 21-41а16. Так, в своєму рішенні Верховний Суд України дійшов висновку, що спір у справі не є публічно - правовим, так як спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для закриття провадження у дані й адміністративній справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 157, 160, 165, 196, 211, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні клопотання представника Публічного акціонерного товариства «Перехідний банк «РВС Банк» про закриття провадження у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ефенес Пропертіз Лімітед» до державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй Віти Володимирівни, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Перехідний банк «РВС Банк» про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя