Справа № 826/5515/16
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5515/16 Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин В.М. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А
21 вересня 2016 року м. Київ
колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Земляної Г.В.
суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.
за участю секретаря Генчмазлумо І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення в частині та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :
Позивач, ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням зміни позовних вимог просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання позивачу, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року, невикористаної частини щорічної основної відпустки за 2014 рік тривалістю 4 календарних дні та щорічної основної відпустки за 2015 рік тривалістю 45 календарних днів;
- скасувати пункт 9 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 11 березня 2016 року №55ДСК, як протиправний;
- зобов`язати відповідача надати встановленим порядком позивачу невикористану частину щорічної відпустки за 2014 рік тривалістю 4 доби та щорічну відпустку за 2015 рік тривалістю 45 діб, та в останній день відпустки виключити зі списків особового складу відповідача, про що видати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині);
- зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошове забезпечення із розрахунку у повному розмірі, який вона отримувала за останньою займаною нею штатною посадою - співробітника відділу напрямків резерву кадрового складу військової частини (за посадою помічника командира військової частини) за період із 12 вересня 2015 року (дата виключення зі списків особового складу згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 11 березня 2016 року №55ДСК) по дату виключення позивача зі списків особового складу відповідача, якою має бути останній день відпустки (невикористана частина щорічної основної відпустки за 2014 рік тривалістю 4 календарних дні та щорічна основна відпустка за 2015 рік тривалістю 45 календарних днів без врахування святкових та неробочих днів).
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2016 року в задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятою постановою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.
Згідно зі пункту 1 частини 1 статті 198, статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Міністра оборони України №69Р від 21.07.2015, ОСОБА_1 , яка перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнено з військової служби у відставку за пунктом "б" (за станом здоров`я).
На підставі вищезазначеного наказу Міністра оборони України (по особовому складу) №69Р від 21.07.2015 та рапорту ОСОБА_1 наказом Міністерства оборони України №162 ДСК від 24.07.2015 полковника юстиції ОСОБА_1 , виключено з 24 липня 2015 року зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на облік до Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у м. Києві військового комісаріату.
Наказано виплатити полковнику юстиції ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні з військової служби за 22 повних календарних роки служби, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України №260 від 11.06.2008.
Не погоджуючись з зазначеним наказом ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року у справі №826/8791/15 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не надання ОСОБА_1 частини невикористаної щорічної відпустки за 2014 рік (4 календарних дня) та щорічної основної відпустки за 2015 рік (45 календарних днів) відповідно до графіку відпусток на 2015 рік, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 частину невикористаної щорічної відпустки за 2014 рік (4 календарних дня) та щорічну основну відпустку за 2015 рік (45 календарних днів), в іншій частині позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо припинення виплати ОСОБА_1 з 01 лютого 2015 року надбавки за виконання спеціальних завдань в розмірі 70% посадового окладу помічника командира Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання відповідача вчинити дії щодо поновлення виплати ОСОБА_1 надбавки за виконання спеціальних завдань в розмірі 70% посадового окладу помічника командира Військової частини НОМЕР_1 з 01 лютого 2015 року по день виключення зі списків особового складу (08 вересня 2015 року) та прийнято в цій частині нову постанову про задоволення, в решті постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року залишено без змін.
На виконання рішення суду, 11 березня 2016 року командиром Військової частини НОМЕР_1 було прийнято наказ відповідно, до пункту 9 якого, пункт 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №162 ДСК від 24.07.2015 викладено в новій редакції, а саме:
«Полковник юстиції ОСОБА_1 , яка перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 (колишній співробітник відділу напрямків Резерву кадрового складу, призначена за посадою помічника командира військової частини НОМЕР_1 ), звільнена наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 липня 2015 року №69Р з військової служби у відставку за пунктом '"б" (за станом здоров`я) відповідно до частини 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 25 липня 2015 року вибуває у щорічну основну відпустку за 2014 рік тривалістю 4 календарних дні без врахування святкових та неробочих днів по 28 липня 2015 року та з 29 липня 2015 року у щорічну основну відпустку за 2015 рік тривалістю 45 календарних днів без врахування святкових та неробочих днів по 12 вересня 2015 року.
Після закінчення щорічних основних відпусток з 12 вересня 2015 року виключити полковника юстиції ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до Печерсько-Голосіївського об`єднаного районного у м. Києві військового комісаріату.
Виплатити полковнику юстиції ОСОБА_1 грошову допомогу при звільненні з військової служби за 23 повних календарних роки служби, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 (зі змінами).»
Не погоджуючись з цим наказом, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволені позову, прийшов до висновку про відсутність порушеного права, а отже відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.
Нормами частини 1 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Згідно з частиною 2 статті 101 зазначеного Закону щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.
Відповідно до пункту 186 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, щорічна основна відпустка надається згідно з графіком відпусток на наступний рік, що до 1 грудня затверджується командиром (начальником), який має право надавати відпустки військовослужбовцям, і доводиться під підпис до відома кожного військовослужбовця.
Щорічна основна відпустка надається військовослужбовцю з урахуванням необхідності підтримання постійної бойової готовності та проведення заходів з підготовки військових частин, часу використання відпусток у попередньому році, побажань і сімейних обставин військовослужбовця, висновку (постанови) військово-лікарської комісії.
Згідно пункту 187 вказаного Положення, щорічна основна відпустка переноситься на інший період або продовжується командиром військової частини в разі:
1) захворювання військовослужбовця, на підставі довідки закладу охорони здоров`я, завіреної міським (районним) військовим комісаром, - на кількість діб хвороби військовослужбовця;
2) надання відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, на підставі медичного висновку;
3) виконання військовослужбовцем державних або громадських обов`язків, якщо згідно із законодавством він підлягає звільненню на цей час від виконання обов`язків за посадою зі збереженням грошового забезпечення;
4) збігу щорічної основної відпустки з відпусткою у зв`язку з навчанням.
Таким чином, військовослужбовцю надається щорічна основна відпустка згідно з графіком відпусток на наступний календарний рік, перенесення якої може мати місце лише за наявності вичерпних підстав, передбачених Положенням.
Згідно графіку щорічних основних відпусток співробітників відділу напрямків резерву кадрового складу Військової частини НОМЕР_1 на 2015 рік, надання позивачу відпуски заплановано на період з 23 лютого по 03 квітня 2015 року.
Однак, за період з 12 лютого по 20 березня 2015 року, з 21 березня по 23 березня 2015 року, з 24 березня по 17 квітня 2015 року, з 18 квітня по 22 квітня 2015 року ОСОБА_1 була звільнена від виконання службових обов`язків у зв`язку із хворобою та знаходилась у лікувальних закладах, що стало підставою для перенесення щорічної основної відпустки та відповідного зміщення запланованого періоду відпустки.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 подала начальнику відділу напрямків резерву кадрового складу Військової частини НОМЕР_1 рапорт про надання їй частини невикористаної щорічної основної відпустки за 2014 рік тривалістю 4 календарних дні та щорічної основної відпустки за 2015 рік тривалістю 45 календарних днів з 30 квітня 2015 року. Наявність права на відпустку зазначеною тривалістю відповідачем не заперечувалось.
Відповідно до резолюції на рапорті позивача командуванням військової частини прийнято рішення про надання ОСОБА_1 відпустки після проходження військово-лікарської комісії, оскільки в заяві позивачем не зазначено дати, з якої їй необхідно надати відпустку.
Зазначені обставини були предметом дослідження та знайшли своє підтвердження під час розгляду справи №826/8791/15, за результатами розгляду, якої була визнана протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 частини невикористаної щорічної відпустки за 2014 рік (4 календарних дня) та щорічної основної відпустки за 2015 рік (45 календарних днів) відповідно до графіку відпусток на 2015 рік та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати позивачу частину невикористаної щорічної відпустки за 2014 рік (4 календарних дня) та щорічну основну відпустку за 2015 рік (45 календарних днів).
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Так, в межах розгляду адміністративної справи №826/8791/15 Окружним адміністративним судом міста Києва та Київським апеляційним адміністративним судом надано оцінку правомірності ненадання позивачу частини невикористаної відпустки за 2014 рік (4 календарних дня) та щорічної основної відпустки за 2015 рік (45 календарних днів) відповідно до графіку відпусток на 2015 рік та згідно із судових рішень зобов`язано відповідача надати ОСОБА_1 відповідні частини таких відпусток.
Питання щодо права військовослужбовців на відпустки, порядок їх надання та відкликання з них регулюються, зокрема, статтею 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991.
Відповідно до частин 14, 15 статті 10-1 зазначеного Закону, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
У разі звільнення військовослужбовців зі служби (крім звільнення через службову невідповідність, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, а також у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) та невикористання ними щорічної основної відпустки за їх бажанням надається невикористана відпустка з наступним звільненням їх зі служби. Датою звільнення військовослужбовця зі служби у такому разі є останній день відпустки.
Відповідно до і змісту пункту 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2014 № 7 Про судове рішення у адміністративній справі визнання акта суб`єкта владних повноважень протиправним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.
Водночас, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно зі змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.
З наведених процесуальних норм Закону вбачається, що судовому захисту підлягає лише порушене право.
В контексті наведених приписів Кодексу адміністративного судочинства України підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу на момент звернення до суду.
Необхідно зазначити, що рішення у справі №826/8791/15 набули законної сили 16.12.2015, а тому у відповідача з`явився обов`язок поновити наказом №55ДСК від 11.03.2016 порушене право ОСОБА_1 вже після фактичного звільнення позивача.
Посилання позивача на ту обставину, що вона має право на отримання відпустки після звільнення в зручний для неї час не може бути прийнято судом до уваги, оскільки ОСОБА_1 було звільнено у відставку за станом здоров`я, а тому відновлення її права на відпустку можливе лише у встановлений спосіб та строк.
Також позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, позбавлення її права належним чином подати документи для оформлення пенсії до фактичного використання наданої відпустки, оскільки усі необхідні документи для оформлення пенсії були видані та надіслані Військовою частиною НОМЕР_1 .
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта про визнання протиправною бездіяльності щодо фактичного невиконання рішенням суду, в частині ненадання ОСОБА_1 невикористаної частини відпустки, оскільки відповідно до статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» встановлення фактичного виконання чи невиконання судового рішення згідно з виконавчим документом належить до повноважень виключно державного виконавця.
Інші доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження в суді першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.
Судом також встановлено, що позивачем не було повернуто грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, стосовно необґрунтованості вимог позивача та відсутності правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статі 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд перевіряє чи вчинені вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і законами України.
Виходячи з наведеного, а також системного аналізу вищевказаних норм права, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Надані докази були оцінені судом першої інстанції, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 серпня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 23 вересня 2016 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.