Справа № 826/3587/16
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3587/16 Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

21 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., позивача ОСОБА_2, представника відповідача-2 Сідненко О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Фонду державного майна України про визнання протиправними та скасування висновку та довідки,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2016 року позов задоволено.

Відповідач-1 в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції …

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 20 березня 2015 року, перебуваючи на посаді заступника начальника управління з питань реформування власності Департаменту оперативного планування процесів приватизації та реформування власності Фонду державного майна України, позивачем на ім'я в.о. Голови Фонду державного майна України було подано заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» від 16.09.2014 № 1682-VII (далі - Закон № 1682-VII), згідно з якою позивач повідомила про те, що до неї не застосовуються відповідні заборони.

31 березня 2015 року позивач була звільнена з вказаної вище посади в порядку переведення на посаду заступника директора Юридичного департаменту - начальника відділу представництва інтересів у судових органах Міністерства інфраструктури України.

У свою чергу, Міністерством інфраструктури України щодо позивача також було розпочато перевірку, передбачену Законом № 1682-VII.

12 серпня 2015 року позивач була звільнена з вказаної посади у зв'язку з переведенням на посаду начальника правового управління секретаріату Вищої ради юстиції.

12 червня 2015 року відповідачем-1, у відповідь на відповідний запит Міністерства інфраструктури України, було складено висновок № 25050/10/26-59/17-03 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади», яким встановлено, що встановити відповідність/не відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) ОСОБА_4 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2014 рік, набутого (набутих) ОСОБА_4 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону № 1682-VII, наявній податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_4 із законних джерел, неможливо.

Крім того, у вказаному висновку зазначено, що квартира, зазначена у розділі ІІІ «Відомості про нерухоме майно» в пункті 25 «Квартири», відповідно до пояснень ОСОБА_4, була придбана за рахунок коштів наданих батьками, однак батьки померли, у зв'язку з чим немає можливості підтвердити достовірність наданих пояснень.

Листом від 26 лютого 2016 року Міністерство інфраструктури України повідомило позивача про те, що оскільки відносно неї передбачена Законом України «Про очищення влади» має проводитись Фондом державного майна України, Управління кадрової служби Міністерства інфраструктури України припинило проведення такої перевірки.

Водночас, 16 січня 2016 року відповідачем-1, у відповідь на відповідний запит Фонду державного майна України, було складено оскаржуваний висновок № 1082/10/26-59/12-07 про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 статті 5 Закону № 1682-VII, яким встановлено, що ОСОБА_4 у поданій декларації вказано достовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав), набутого (набутих) ОСОБА_4 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», які відповідають наявній податковій інформації про майно (майнові права) ОСОБА_4.

Крім того, відповідно до вказаного висновку встановлено, що вартість майна (майнових прав), вказаного (вказаних) ОСОБА_4 у поданій декларації, набутого (набутих) ОСОБА_4 за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону № 1682-VII, не відповідає податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_4 із законних джерел.

Згідно висновку, квартира, зазначена у розділі ІІІ «Відомості про нерухоме майно» в пункті 25 «Квартири», відповідно до пояснень ОСОБА_4, була придбана за рахунок коштів наданих батьками, однак батьки померли, у зв'язку з чим немає можливості підтвердити достовірність наданих пояснень.

11 лютого 2016 року Фондом державного майна України було складено довідку про результати перевірки, передбаченої Законом № 1682-VII, якою, на підставі відомостей зазначеного висновку відповідача-1 щодо невідповідності вартості майна податковій інформації про доходи, отримані ОСОБА_4 із законних джерел, встановлено, що до позивача застосовуються заборони, передбачені ч. 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади».

У зв'язку із викладеним, позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати висновок відповідача-1 №1082/10/26-59/12-07 від 16 січня 2016 року про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 статті 5 Закону № 1682-VII;

- визнати незаконною та скасувати довідку відповідача-2 від 11 лютого 2016 року про результати перевірки, передбаченої Законом № 1682-VII (щодо ОСОБА_4.).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що принцип презумпції невинуватості передбачає, що саме на органи державної влади покладається обов'язок щодо доказування вини особи, та беручи до уваги встановлену відповідачем неможливість достовірно встановити наведені вище обставини відсутності/наявності невідповідності вартості майна вказаного у декларації позивача доходам, отриманим ОСОБА_4 із законних джерел, податковий орган у своєму висновку був зобов'язаний вказати про підтвердження проведеною перевіркою саме відсутності такої невідповідності. Суд першої інстанції також констатував порушення відповідачем-1 визначеного Законом № 1682-VII строку проведення перевірки стосовно позивача.

Щодо позову в частині оскарження довідки, то суд першої інстанції зазначив, що довідка, аналогічно до розглянутого висновку, є рішенням суб'єкта владних повноважень, а саме актом індивідуальної дії, який прямо впливає на права та інтереси особи, щодо якої її було складено, а тому, в силу приписів п. 1 ч. 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вона може бути оскаржена в судовому порядку до адміністративного суду.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон № 1682-VII визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Визначення очищення влади (люстрація) міститься у частині першій статті 1 Закону № 1682-VII та означає встановлену цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктами 10, 11 частини 1 статті 2 Закону № 1682-VII заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються, зокрема, щодо посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування та осіб, які претендують на зайняття посад, зазначених у пунктах 1 - 10 цієї частини.

Частиною першою статті 4 Закону № 1682-VII передбачено, що особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону.

На виконання вищенаведених норм позивачем 20 березня 2015 року подано відповідну заяву (а.с. 41).

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» державний службовець зобов'язаний подавати щороку до 1 квітня за місцем служби декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік.

На виконання вказаних вимог позивачем подавалися відповідні декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру (а.с. 42-67).

Згідно з пунктами 10-12 статті 5 Закону № 1682-VII у разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, визначених пунктом 2 частини п'ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, протягом трьох робочих днів з дня виявлення всіх недостовірностей та/або невідповідностей, але не пізніше ніж на тридцятий день з дня отримання запиту та копії декларації особи, повідомляє про них особу, стосовно якої проводиться перевірка. Особа, стосовно якої проводиться перевірка, не пізніше ніж на п'ятнадцятий робочий день з дня отримання нею відповідного повідомлення надає письмове пояснення за такими фактами та підтверджуючі документи, які є обов'язковими для розгляду та врахування відповідним органом при підготовці висновку про перевірку.

Орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов'язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки. Такий висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку.

У разі встановлення за результатами перевірки особи недостовірності відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, надсилає копію висновку про результати перевірки до Міністерства юстиції України для офіційного оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України інформації про надходження такого висновку та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», не пізніш як у триденний строк з дня одержання такого висновку.

Пунктом 2 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини п'ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 листопада 2014 року № 1100, (далі - Порядок) встановлено, що перевірки проводяться апаратом Державної фіскальної служби України, а також її територіальними органами (державними податковими інспекціями) за місцем проживання особи, стосовно якої проводиться перевірка.

В силу пункту 3 Порядку, проведення перевірки, фактично полягає в:

- аналізі наявної в контролюючого органу податкової інформації щодо доходів, отриманих особою, стосовно якої проводиться перевірка, з метою з'ясування джерел їх отримання, в тому числі щодо повноти їх відображення в декларації;

- порівнянні відомостей про вказане в декларації майно (майнові права), набуте (набуті) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1- 10 частини першої статті 2 Закону, з наявною в контролюючого органу податковою інформацією про майно (майнові права) такої особи з метою з'ясування достовірності відомостей щодо його (їх) наявності;

- порівняльному аналізі наявної інформації з метою з'ясування відповідності вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації, набутого (набутих) особою, стосовно якої проводиться перевірка, за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1- 10 частини першої статті 2 Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що при проведенні перевірки використовується наявна в інформаційних ресурсах контролюючих органів податкова інформація, інформація, що міститься в податкових деклараціях платників податків (у разі їх подання відповідно до законодавства), інша інформація, що надійшла до контролюючих органів. При перевірці контролюючим органом використовується інформація, надана особою, стосовно якої проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом контролюючого органу, а також інформація, що надходить від суб'єктів інформаційних відносин та платників податків (фізичних та юридичних осіб) в установленому законом порядку.

За такого правового врегулювання, колегія суддів апеляційного суду вважає, що отримана та узагальнена податкова інформація порівнюється на предмет її достовірності з даними, вказаними в декларації. За результатами такого порівняння встановлюється відсутність, або наявність недостовірностей або невідповідностей між податковою інформацією та вказаними в декларації відомостями.

За приписами пункту 5 статті 5 Закону № 1682-VII перевірці підлягають:

1) достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону;

2) достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Отже, у висновку, що складається за результатами перевірки контролюючий орган зобов'язаний зазначити про встановлену недостовірність або невідповідність по кожному з перелічених критеріїв, зокрема вказати чи все майно, яке підлягає декларуванню вказано особою у декларації, а також про відповідність вартості майна, набутого (не всього задекларованого, а лише набутого) на час перебування на посадах, отриманим із законним джерел доходам.

Окрім того, в ухвалі від 21 липня 2016 року по справі №825/1993/15-а Вищий адміністративний суд України зазначив, що висновок про недостовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) або невідповідність вартості майна (майнових прав) отриманим доходам, з урахуванням пояснень особи стосовно якої здійснюється перевірка, повинен бути обґрунтованим та зробленим на підставі документів, які достовірно підтверджують такі недостовірність або невідповідність.

В ухвалах від 31 березня 2016 року по справі №818/531/15 та від 05 квітня 2016 року по справі №820/5948/15 Вищий адміністративний суд України також наголосив на тому, що лише вмотивований висновок, у якому встановлена недостовірність або невідповідність хоча б по одному із критеріїв, є безумовною підставою для звільнення особи із займаної посади.

Так, як вбачається з оскаржуваного висновку, підставою для невідповідності вартості майна позивача наявній податковій інформації про її доходи стало те, що квартира, зазначена у розділі ІІІ «Відомості про нерухоме майно» в пункті 25 «Квартири», відповідно до пояснень ОСОБА_4, була придбана за рахунок коштів наданих батьками, однак батьки померли, у зв'язку з чим немає можливості підтвердити достовірність наданих пояснень.

Таким чином, оскаржуваний висновок обґрунтовано лише тим, що контролюючий орган не зміг підтвердити походження коштів, за які позивач придбала квартиру.

У зв'язку з цим, апеляційний суд вважає не необхідне наголосити на тому, що Закон № 1682-VII одним із принципів очищення влади проголошує презумпцію невинуватості.

Суть вказаного принципу викладена у ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у п. 42 рішення 21 вересня 2006 року у справі «Грабчук проти України» (Заява N 8599/02) констатував, що практика Суду встановлює, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною (див. Daktaras v. Lithuania, заява N 42095/98, п. 41, ECHR 2000-X; A.L. v. Germany, заява N 72758/01, п. 31, від 28 квітня 2005 року). Питання, чи порушує твердження посадової особи принцип презумпції невинуватості, має бути з'ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене (див. Daktaras, цитоване вище, п. 43).

Апеляційний суд зауважує, що хоч наведені вище положення і стосуються презумпції невинуватості особи у кримінальному провадженні, однак вони також вдало розкривають зміст принципу презумпції невинуватості, проголошеного Законом № 1682-VII.

Підсумовуючи викладене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що самого лише посилання на неможливість контролюючим органом підтвердити достовірність певних відомостей (щодо придбання позивачем квартири за кошти батьків) недостатньо для твердження про невідповідність вартості майна, отриманим із законним джерел доходам, і як наслідок застосування до позивача заборон, передбачених Законом № 1682-VII. У даному випадку відповідачем не доведено та взагалі не зроблено висновку про те, що спірну квартиру було придбано позивачем за кошти, отримані нею із незаконних джерел.

З цих підстав колегія суддів апеляційного суду підтримує висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуваний висновок відповідача-1 є необґрунтованим, а в силу того, що абз. 2 ч. 11 ст. 5 Закону № 1682-VII прямо передбачено можливість оскарження такого висновку в судовому порядку, то рішення суду в частині визнання протиправним та скасування цього висновку є правомірним та скасуванню не підлягає.

Щодо оскарження довідки відповідача-2.

Відповідно до п.п. 36, 37 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 (далі - Порядок № 563) на підставі відповіді/висновку/копії судового рішення, що надійшли від органів перевірки за результатами перевірки, відповідальний структурний підрозділ у триденний строк (з дня надходження останньої відповіді/висновку/копії судового рішення або з дня надходження відповіді/висновку/копії судового рішення, який є підставою для застосування заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону) готує довідку про результати перевірки за формою згідно з додатком 5 та подає її керівнику органу.

Керівник органу не пізніш як на третій робочий день з дня складення довідки про результати перевірки за формою згідно з додатком 5 у разі встановлення недостовірності відомостей щодо особи, зазначених у пунктах 1 та/або 2 частини п'ятої статті 5 Закону, приймає рішення про звільнення такої особи та у той самий день надсилає в паперовій формі до Мін'юсту повідомлення про звільнення особи за формою згідно з додатком 6 разом із засвідченою копією рішення про звільнення особи, інформація з яких не пізніш як на третій день з дня надходження до Мін'юсту вноситься до Реєстру.

Згідно з п. 49-3 Порядку № 563 у разі звільнення особи шляхом переведення з органу, в якому розпочато перевірку стосовно такої особи, перевірка проводиться у строки та порядку, визначені пунктами 17 - 40 цього Порядку. Копія довідки про результати перевірки надсилається у той же день до органу, до якого особа переведена.

Враховуючи, що позивач була переведена до Вищої ради юстиції, то спірна довідка відповідача-2, у даному випадку, як це передбачено приписами Порядку № 563, є підставою для звільнення позивача, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Тобто у даному випадку оскаржувана довідка є не просто документом інформативного характеру, а й документом, на підставі якого у відповідних суб'єктів виникає безумовний обов'язок із вчинення певних дій, які за своїм характером є негативними по відношенню до позивача та можуть порушити її права.

Враховуючи, що така довідка складається на підставі оскаржуваного висновку, який визнано судом неправомірним та скасовано, керуючись необхідністю повного та ефективного захисту прав позивача, який унеможливить вчинення третіми особами певних дій на підставі спірного висновку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про правомірність задоволення позову в частині визнання протиправною та скасування оскаржуваної довідки відповідача-2.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні апелянтом фактичних обставин і норм матеріального права. Окрім того, посилаючись в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам податкового органу, відповідач не зазначає яких саме доводів такі твердження стосуються.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2016 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 22.09.2016.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.