Справа № 265/5067/16-а
Суддя: Козлов Д. О.
Дата ухвалення: 2016-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/5067/16-а
Провадження №2-а/265/184/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Азаровій А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що постановою інспектора поліції від 24 серпня 2016 року його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 425 грн. за те, що позивач нібито не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 «Стоп лінія», чим порушив п. 8.10 ПДР. Не погоджувався із постановою інспектора поліції, бо не порушував ПДР та КУпАП, докази такого порушення працівником поліції йому не були надані, яким не було залучено також жодного свідка для з'ясування обставин події. Вказував, що йому права за ст. 268 КУпАП не були роз'яснені, не було також поліцейським всебічно, повно й об'єктивно з'ясовано обставини справи. Додавав, що для доказування факту порушення правил дорожнього руху можуть застосовуватися лише прилади, які мають функції фото- чи відеозапису; пройшли метрологічну повірку та допущені до використання на території України; внесені до переліку технічних засобів, що використовуються співробітниками поліції, тому не передбачено застосування працівниками поліції для виявлення та фіксації порушень ПДР України їх особистих цифрових відеокамер, які відповідно не можуть виступати належним доказом. Таким чином вважав постанову інспектора поліції незаконною та такою, що підлягає скасуванню, тому справа про адміністративне правопорушення щодо нього підлягає закриттю за відсутністю складу правопорушення.

У судовому засідання позивач, підтримуючи наведені ним у позовній заяві доводи, на задоволенні позову наполягав, вказуючи, що він дійсно 24 серпня 2016 року керував автомобілем НОМЕР_1 у м. Маріуполі в напрямку пр. Металургів по пр. Нікопольському, де проїхав перехрестя вказаних доріг, не створюючи жодних перешкод іншим учасникам руху. Однак після проїзду такого перехрестя його зупинили працівники поліції, які зробили висновок, що він порушив ПДР, в частині неправильного проїзду перехрестя, при цьому не надавши ніяких доказів такого порушення, вказавши при цьому, що вони все знімали на відеокамеру. Додавав, що він напевно зупинився перед стоп-лінією, перед проїздом перехрестя пр. Металургів та пр. Нікопольського, однак за давністю часу вже не певен у цьому точто. При цьому зауважував, що рухався із дотриманням ПДР. Вказував, що після його зупинки працівниками поліції він повідомив їм, що поспішає, бо у його квартирі були ознаки залиття, внаслідок чого він із працівниками поліції проїхали до його будинку. При складанні постанови про притягнення його до відповідальності у нього забрали його документи, не пояснюючи його права. Просив задовольнити його позов.

Представник відповідача, який діє на підставі доручення, ОСОБА_2, заперечуючи у суді проти позову ОСОБА_1, вказував, що працівник поліції, який складав постанову від 24 серпня 2016 року, діяв правомірно, бо виявивши порушення п. 8.10 ПДР, склав на порушника постанову про накладення стягнення за ст. 122 ч. 2 КУпАП, бо позивач зупинився по середині перехрестя пр. Металургів та пр. Нікопольського в м. Маріуполі на червоне світло світлофору. Доказами порушення є два патрульні поліцейські та відеофіксація з місця події. Заперечував доводи позивача щодо необхідності поліцейському зважати на особу порушника або інші обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність. Просив відмовити у задоволені позову.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За ч. 3 ст. 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, крім іншого, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно із ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

На підставі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За ст. 280 КУпАП передбачено, що орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати усі обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

На підставі п. 10 Розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказ Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із п. 1. ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено у вищестоящий орган або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Таким чином суд не погоджується із доводами позивача щодо порушення працівником поліції ст. 33 КУпАП, бо поліцейським при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не враховуються обставини, перелічені в ч. 1 ст. 33 КУпАП.

Відповідальність, визначена ст. 122 ч. 2 КУпАП, передбачена, в тому числі, за порушення правил проїзду перехресть та розташування транспортних засобів на проїзній частині.

На підставі п. 8.10 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі за текстом - ПДР), у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Згідно із постановою серія АР № 331962 від 24 серпня 2016 року, винесеної інспектором управління патрульної поліції в м. Маріуполі, вказано, що ОСОБА_1 24 серпня 2016 року об 14-25 г., керуючи автомобілем НОМЕР_2 на перехресті пр. Нікольського та пр. Металургів у м. Маріуполі біля будинку 135 по пр. Нікольському всім корпусом автомобіля перетнув розмітку 1.12 «стоп лінія», чим порушив п. 8.10 ПДР України, на підставі чого позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Свідок ОСОБА_3, допитаний в судовому засіданні, вказував, що позивачу повідомила дружина, що його житло заливає водою, тому він із позивачем поїхали вдвох до Кальміуського району міста Маріуполя з Лівобережного району. Перед перехрестям пр. Нікопольського та пр. Металургів в м. Маріуполі позивач, який був за кермом свого автомобіля, зупинився на зелене світло світлофору, яке вже блимало, із повним дотриманням правил дорожнього руху. Вказував, що він також водій. Після проїзду перехрестя їх автомобіль зупинили працівники поліції, які висунули претензії до позивача щодо порушення ним правил проїзду перехресть. Вказував, що вже не пам'ятає, яким саме чином зупиняв позивач свій автомобіль по відношенню до перехрестя. Однак стверджував, що ОСОБА_1 жодного правила дорожнього руху не порушував 24 серпня 2016 року.

На підтвердження посилань позивача щодо залиття квартири АДРЕСА_1 24 серпня 2016 року в матеріалах справи мається акт від 26 серпня 2016 року житлової організації.

На відеофіксації від 24 серпня 2016 року з бодікамери працівника поліції, оглянутої в судовому засіданні, вбачається, що автомобіль патрульних поліцейських зупинився перед перехрестям за автомобілем, під керуванням позивача, який стояв на деякій відстані попереду. Однак з наданого відео не видно жодного дорожнього знаку «місце зупинки», або дорожньої розмітки 1.12 «стоп-лінія». Також на відео вбачається, що транспортний засіб позивача розташовується поблизу пішохідного переходу. Однак точно визначити з відеофіксації, чи заїхав 24 серпня 2016 року ОСОБА_1 на такий пішохідний перехід, не можна. З відео фіксації також вбачається, що автомобіль позивача не створював перешкоди для руху пішоходів.

З урахуванням переліченого суд відхиляє доводи представника відповідача, що позивач не зупинився перед стоп-лінією, оскільки інші транспортні засоби стояли подалі від пішохідного переходу, бо відомостей, чи присутня дорожня розмітка «стоп-лінія» або знак «місце зупинки» на місці події не має.

Також суд відхиляє доводи представника відповідача, що позивач зупинився на пішохідному переході чи перехресті, бо достеменних доказів цього також немає.

Однак суд зауважує, що ОСОБА_1 поліцейськими були роз'яснені усі процесуальні права, в чому позивач розписався на зворотньому боці постанови про накладення стягнення, що вбачається з переглянутого відео з бодікамери поліцейського.

За ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Суд зазначає, що розглядом позову ОСОБА_1 було встановлено, що інспектором поліції, як особою уповноваженою державою на розгляд справ у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не було обґрунтовано винесення постанови від 24 серпня 2016 року про притягнення до відповідальності позивача за ст. 122 ч. 2 КУпАП, оскільки поліцейським не було дотримано принципу об'єктивного з'ясування обставин справи.

Так згідно із вимогами КУпАП в справі про адміністративне правопорушення доказами можуть бути будь-які фактичні дані, на основі яких та у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, в тому числі за допомогою показів свідків.

Однак, враховуючи, що при винесені постанови про притягнення до відповідальності позивача у працівника патрульної поліції були відсутні достатні докази на підтвердження провини ОСОБА_1 за ст. 122 ч. 2 КУпАП, бо в судовому засіданні не було доведено порушення позивачем п. 8.10 ПДР, то підстав для притягнення позивача до відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП у поліцейського не було, оскільки постанова не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає також, що в межах міста Маріуполя перехрестя пр. Нікольського та пр. Металургів не існує, оскільки такого проспекту в м. Маріуполі, як пр. Нікольський, немає.

Натомість згідно із рішення Маріупольської міської ради від 3 березня 2016 року № 7/5-92 вбачається, що проспект Бойка В. С. (Ілліча) було перейменовано на проспект Нікопольский, який саме має перехрестя із пр. Металургів в м. Маріуполі.

Таким чином у постанові від 24 серпня 2016 року інспектором поліції було зазначено перехрестя доріг, яке не існує в місті Маріуполі, що також свідчить про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

З урахуванням переліченого суд вважає, що наявні підстави вважати, що при ухваленні постанови 24 серпня 2016 року працівником поліції протиправно було визнано винним позивача за ст. 122 ч. 2 КУпАП, внаслідок чого така постанова підлягає скасуванню.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином суд вважає, що доводи ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження під час вирішення справи, тому заявлені ним позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом скасування постанови від 24 серпня 2016 року інспектора патрульної поліції про притягнення позивача до відповідальності, передбаченої ст. 122 ч. 2 КУпАП, за порушення п. 8.10 ПДР України, через недоведеність такого порушення.

Внаслідок відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 провадження по адміністративній справі за ст. 122 ч. 2 КУпАП підлягає закриттю на підставі ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 8-11, 17, 18, 71, 86, 94, 159-167, 171-2 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову серія АР № 331962 від 24 серпня 2016 року, винесену інспектором управління патрульної поліції в м. Маріуполі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. - скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП - закрити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення, а особами що не були присутні при проголошенні - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови, до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя