Справа № 815/3651/16
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3651/16
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Гацанюк К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення індексації грошового забезпечення у сумі 23334,07 грн., -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у сумі 23334,07 грн. та стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у сумі 23334,07 грн., стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4060,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) та 30.05.2016 року наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) №185-ос позивача виключено зі списків особового складу прикордонного загону та всіх видів забезпечення, проте відповідачем не здійснено розрахунок з позивачем по індексації грошового забезпечення, надавши лише довідку про заборгованість, яка склала 23334,07 грн., чим, на думку позивача, порушив законні права ОСОБА_1 , передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Таким чином, позивачем була недоотримана індексація грошового забезпечення у розмірі 23334,07 грн., яку ОСОБА_1 просить стягнути у судовому порядку.

Представник відповідача проти позову заперечувала та просила суд відмовити в його задоволенні, надала до суду письмові заперечення та пояснення на позов (а.с.31-35, 49-54), вмотивовані тим, що вказана позивачем довідка булла видана не щодо заборгованості ІНФОРМАЦІЯ_1 (ВЧ НОМЕР_1 ) перед позивачем, а надана ОСОБА_1 на його вимогу та стосується розміру невиплаченої індексації на загальну суму 23334,07 грн., що несе лише інформаційний характер, оскільки вказана суму не нараховувалась у зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань на дану виплату та відповідно і відсутня заборгованість перед позивачем. Також, відповідачем вказано на неможливість виплати таких коштів, оскільки відповідно до ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників лише у межах фонду заробітної плати, затвердженого для Державної прикордонної служби України у кошторисах, а тому, в разі відсутності бюджетних асигнувань у кошторисі нарахування суми індексації у повному розмірі відбудеться в порушення бюджетного законодавства та Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким встановлено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету УПФУ та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а тому, з урахуванням відсутності вини відповідача та відсутності жодних належних обґрунтувань, позовні вимоги є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Позивачем та представником відповідача подано до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим розгляд справи проведено в порядку ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) на посаді старшого майстра групи з ремонту ракетного та артилерійського озброєння відділення ракетного та артилерійського забезпечення інженерно-технічного відділу.

Наказом Начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону ОСОБА_2 № 185-о/с від 30.05.2016 року старшого солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу прикордонного загону та всіх видів забезпечення, відряджено для подальшого проходження служби в розпорядження Голови Служби безпеки України, м. Київ (а.с.14).

Так, згідно вказаного наказу та відповідно до наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України №425 від 20.05.2008 року та Адміністрації ДПС України №178-ос від 12.03.2016 року, ОСОБА_1 гідний усіх виплат у повному обсязі.

Судом встановлено, що під час повного розрахунку з позивачем, останньому не виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 23334,07 грн., про що ОСОБА_1 видана довідка про розмір не виплаченої індексації, видана заступником головного бухгалтера Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 (а.с.13).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не здійснення виплати вищезазначеної суми індексації грошового забезпечення у сумі 23334,07 грн. під час виключення зі списків особового складу прикордонного загону та всіх видів забезпечення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Закон України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 09.12.1999 року №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ), відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону України № 2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами 2-4 статті 9 Закону України №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до абз.5 ст.18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Згідно ст.19 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Індексація грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон України №1282-ХІІ) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Абзацом 4 частини 1 статті 2 Закону України №1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону України №1282-ХІІ передбачені підстави для проведення індексації.

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

З наведених норм вбачається, що грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації, порядок якої затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Особливості щодо індексації грошового забезпечення військовослужбовців роз`яснені листом Міністерства соціальної політики України від 20 серпня 2013 року №152/10/136-13.

Білгород-Дністровським прикордонним загоном - Військовою частиною НОМЕР_1 зроблено розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з липня 2015 року по травень 2016 року та визначено суму нарахування індексації грошового забезпечення за наведений період у розмірі 23334,07 грн. (а.с.13).

Отже, з урахуванням наведеного, бездіяльність Білгород-Дністровського прикордонного загону - Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по травень 2016 року суперечить нормам чинного законодавства України та є протиправною, а позивачу належить до виплати сума індексації грошового забезпечення у розмірі 23334,07 грн.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність державного органу, органу місцевого самоврядування повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства.

Згідно положень ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, проаналізувавши норми діючого законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Судом встановлено, що згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі з травня 2016 року 1450,00 грн. відповідно розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 580,00 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

За умовами пункту 5 угоди №12/16 про надання правової допомоги гонорарні правовідносини, компенсація витрат, пов`язаних з виконанням угоди, врегульовані у розрахунку погодинної оплати правової допомоги (роботи) адвоката, який є невід`ємною частиною угоди. Вартість однієї години участі виконавця та залучених ним фахівців у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, ознайомлення з матеріалами справи у суді, а також однієї години, витраченої виконавцем та залученими ним фахівцями для складання процесуальних та інших юридичних документів, становить 500 грн.

При цьому, замовник компенсує виконавцю витрати, понесені останнім в процесі надання послуг.

Згідно наявних в матеріалах справи розрахунку погодинної оплати правової допомоги та акту прийому-передачі наданої правової допомоги до договору про надання послуг №12/16 від 16.07.2016 року, складеного 18.07.2016 року (а.с.15-16), загальна вартість робіт склала 4060,00 грн. (попереднє опрацювання матеріалів, надання правового висновку та юридичних консультацій, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи, підготовка адміністративного позову).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру№12/16, позивачем сплачено суму на правову допомогу в розмірі 4060,00 грн.(а.с.16а).

Враховуючи, що вартість однієї години під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, не перевищує 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі та наявність в матеріалах справи документального підтвердження здійснених позивачем витрат на правову допомогу, суд вважає за можливе задовольнити вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу та присудити на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 4060,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2,4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254, 256 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у сумі 23334,07 грн.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 невиплачену суму індексації грошового забезпечення у розмірі 23334 /двадцять три тисячі триста тридцять чотири/ грн. 07 коп.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 4060 /чотири тисячі шістдесят/ грн. 00 коп.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.П.Марин