Справа № 320/4250/16-а
Суддя: КучеренкоВ В. В.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 21.09.2016
Справа № 320/4250/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«21» вересня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Кучеренко В.В.

за участю секретаря - Прозоровій Т.О.

представника відповідача - Ціомашко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі справу, відкриту за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій суб'єкту владних повноважень протиправними та зобов'язання здійснити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить визнати дії Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зупинення виплати їй пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року на умовах передбачених пунктом «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року з 01.06.2015 року протиправними, зобов'язати Мелітопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплати пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року на умовах передбачених пунктом «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року з 01.06.2015 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач з ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Мелітопольському об'єднаному УПФ України в Запорізькій області та має право на отримання пенсії за вислугою років відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV. Їй з 22.05.2007 року призначена довічна пенсія з урахуванням обчислення вислуги років, виплата якої гарантується Законами та державою. Таким чином, позивач отримувала пенсію до 31 березня 2015 року, та продовжує працювати. 22 травня 2007 року позивача було призначено на посаду спеціаліста 1 категорії служби у справах неповнолітніх Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області. З 01.04.2015 року позивачу була припинена виплата пенсії у відповідності до ЗУ «Про державну службу». Позивач звернулася до Мелітопольського Об'єднаного УПФ України в Запорізькій області із заявою про поновлення виплати пенсії, проте їй було відмовлено у поновленні пенсії з посиланням на ЗУ від 02.03.2015 року № 213-VII та повідомив про відсутність права на отримання пенсії державного службовця за віком, а саме про неможливість одночасного перебування на державній службі та виплати пенсії. Позивач вважає дії Мелітопольського Об'єднаного УПФ України в Запорізькій області щодо відмови в поновленні виплати пенсії протиправними.

Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Також представник відповідача суду надала письмові заперечення відповідно до яких на підставі особистої заяви від 22.05.2007 року позивачці була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до документів пенсійної справи ОСОБА_2 на даний час вона працює на посаді державного службовця. Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України. У зв'язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, позивачці, тимчасово, з 01 квітня 2015 року пенсія не виплачується. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до яких установлено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України«Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону не виплачуються та внесено зміни до ч.4 ст. 37 ЗУ "Про державну службу", де зазначається, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про прокур атуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цих Законів поновлюється. Виключення з указаного правила становлять лише інваліди І та II груп, інваліди війни III групи та учасники бойових дій, особи, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії. Крім того, згідно Закону України № 911-VІІ від 24.12.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яку викладено в такій редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються" та до частини 7 статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» у якій цифри і слова "1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року" замінено цифрами і словами "1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року". Вказаний закон є чинним, його положення не було визнано неконституційними. Таким чином, законодавчо встановлено тимчасову заборону виплати з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року та з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року пенсій призначених особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі державними службовцями в органах місцевого самоврядування. Пунктом 5 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" визначено, що у разі неприйняття до 01.06.2015р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших; при цьому вказаний пункт не містить приписів щодо відновлення виплати пенсії як такої, а отже обмеження у виплаті пенсії для працюючих пенсіонерів продовжують діяти, відповідно позивачці, працюючій на посаді державного службовця, правові підстави для поновлення виплати, призначеної раніше пенсії, згідно вказаного закону - відсутні. Тож, передбачене пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 скасування з 01 червня 2015 року норм щодо пенсійного забезпечення за Законами України «Про державну службу», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» стосується виключно питань призначення цих пенсій та не спростовує умов, порядку та періоду тимчасового обмеження виплати пенсій. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права. що рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20/20 визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громади та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюється з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і у рішенні цього суду в справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд. Таким чином, Верховна Рада України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику. Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законом соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. З огляду на викладене, оскільки позивачка працює на посаді державного службовця - спеціаліста 1 категорії служби у справах неповнолітніх Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, тимчасова невиплата пенсії за вказаних обставин є правомірною та такою, що не суперечить Конституції України. Таким чином, Мелітопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не вбачає в своїх діях протиправності та неправомірності, так як діяло вийнятково на підставі діючого законодавства. Крім того, про порушене на думку позивачки право вона дізналась у квітні 2015 року, але до суду звернулась тільки у липні 2016 року. Поважних причин пропуску строку не вказала.

Суд, вивчивши матеріали справи, письмові докази, вислухавши пояснення позивача та заперечення представника відповідача, приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини 2 статті 19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Як вбачається з вимог ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до вимог ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Розглядаючи справи щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 55 Конституції України передбачено що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 56 кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Мелітопольському об'єднаному управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та має право на отримання пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З 22 травня 2007 року їй призначена довічна пенсія з урахуванням обчислення вислуги років. /а.с.6/.

22 травня 2007 року ОСОБА_2 була призначена на посаду спеціаліста 1 Категорії служби у справах неповнолітніх Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області де до теперішнього часу продовжує працювати, що підтверджується корпією трудової книжки /а.с.7-8/.

У відповідності до ЗУ від 02.03.2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.04.2015 року виплату пенсії їй було припинено.

З метою поновлення виплати пенсії позивач звернулася до Мелітопольськогоо об'єднаного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про поновлення виплати пенсії на що, листом № 124/Ш-7 від 01.06.2016 року, який ОСОБА_2 отримала 06.06.2016 рокуїй було відмовлено у поновленні (продовженні) виплати пенсії з посиланням на ЗУ від 02.03.2015 № 213-VІІІ та повідомлено про відсутність права на отримання пенсії державного службовця за віком, а саме про неможливість одночасного перебування на державній службі та виплати пенсії /а.с.9,10/.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» встановлено, що тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року особам, яким пенсія призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

Згідно п. 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015р. порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», «Податкового та Митного кодексів України», «Положення про помічника-консультанта народного депутата України».

Таким чином, дана правова норма чітко визначає подію, з ненастанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України«Про державну службу» та інших спеціальних законів, зазначених вище. Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією ) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

У зв'язку із тим, що у зазначений у пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року, строк, тобто до 01.06.2015 року, закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був, то із вказаної дати втратили чинність норми ЗУ «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цим Законом державним службовцям не призначаються, і відповідно позивач, який є державним службовцем, перестав бути особою, яка має право на призначення пенсії у порядку, передбаченому спеціальним законом, і відповідно перестав бути особою, передбаченою у ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка була підставою для зупинення виплати пенсії з 01.04.2015 року.

Дана позиція також викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України по справі № К/800/11920/16 від 27.07.2016 року та в Постанові колегії суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24.05.2016 року.

Відповідно до п. 1, 5 ст. 237 КАС України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Згідно ст. 244-2 КАС України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

На теперішній час особам, які підпадають під дію ЗУ «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про державну службу», у зв'язку з чим підстави для невиплати пенсії, призначеної позивачу, відпали, і перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно з 1 червня 2015 року протиправно допускає бездіяльність, яка полягає у тому, що він з 01.06.2015 року не поновив виплату пенсії позивачу у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати, оскільки з даної дати вона вже не є особою, яка має право на призначення пенсії за спеціальним законом («Про державну службу»), і відповідно вона стала прирівняна до звичайного працівника у правах на призначення пенсії на загальних підставах.

Отже суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі та визнання дій Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зупинення виплати ОСОБА_2 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року на умовах передбачених пунктом «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року з 01.06.2015 року протиправними та зобов'язання Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплати ОСОБА_2 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року на умовах передбачених пунктом «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року з 01.06.2015 року.

Крім того, на підставі ст. 94 КАС України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ, ст. 19, 55, 56, 64 Конституції України, ст.ст. 2, 19, 69, 71 158-163,237, 244-2 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 до Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій суб'єкту владних повноважень протиправними та зобов'язання здійснити певні дії задовольнити повністю.

Визнати дії Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зупинення виплати ОСОБА_2 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року на умовах передбачених пунктом «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року з 01.06.2015 року - протиправними.

Зобов'язати Мелітопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплати ОСОБА_2 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року на умовах передбачених пунктом «е» статті 55 Закону України від 05.11.1991 року з 01.06.2015 року.

Стягнути з Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь держави судові витрати на сплату судового збору у розмірі 551 гривня 20 копійок.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: В.В.Кучеренко