Справа № 666/3796/15-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року м. Київ К/800/53182/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Голяшкіна О.В Мороз Л.Л.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Дніпровського районного суду м.Херсона від 14 вересня 2015 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року

у справі №666/3796/15-а

за позовом ОСОБА_4

до Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області

про визнання протиправною бездіяльність, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправною бездіяльність.

Позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність дії Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області з приводу не нарахування йому пенсії, встановленої за законом.

Постановою Дніпровського районного суду м.Херсона від 14 вересня 2015 року залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суди першої та апеляційної інстанцій свої рішення мотивували необґрунтованістю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

На адресу Вищого адміністративного суду України надійшли письмові заперечення від Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області, в яких просило залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно протоколу за пенсійною справою №9 (МВС) від 20 липня 2011 року позивачу призначено пенсію за вислугою років у розмірі 59% від розміру грошового забезпечення, яке він отримував на момент звільнення з військової служби.

Відповідно довідки від 04 червня 2015 №1231/03 Державної екологічної інспекції Північно-західного регіону Чорного моря, позивач працює на посаді провідного спеціаліста посту екологічного контролю "Херсонський морський торгівельний порт" Херсонського сектору екологічного та радіологічного контролю відділу екологічного та радіологічного контролю в пунктах пропуску через державний кордон - державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря з 06 вересня 2012 року.

11 червня 2015 року, позивач звернувся до відповідача з вимогою про поновлення нарахування та виплати йому пенсії з 01 червня 2015 року на підставі статтей 12, 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Листом №36/Д-99-1 від 23 червня 2015 року позивача повідомлено, що нарахування та виплата пенсії йому припинена правомірно, згідно норм діючого законодавства.

Переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Статтею 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, що діяла до 02 березня 2015 року) було врегульовано виплату пенсій військовим пенсіонерам при наявності заробітку (прибутку). Згідно з вказаною нормою пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку).

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року, яким статтю 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено в наступній редакції:

«Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку)».

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положеньЗакону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII, покладено обов'язок на Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: підготувати та подати до 1 травня 2015 року на розгляд Верховної Ради України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII,у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народногодепутата України.

Скаржник касаційну скаргу обґрунтовує тим, що судами не взято до уваги, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII суперечить іншим законодавчим актам України. Крім того, вважає, що прикінцеві положення вказаного закону суперечать самому закону, оскільки п.5 встановлено, що в разі не прийняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення пенсії зазначеним в Законі категоріям посадовців призначаються на загальних підставах. На думку, скаржника, п.5 прикінцевих положень Закону виключає з переліку осіб на яких поширюється дія цього закону, оскільки посада на якій перебуває позивач, станом на 01 червня 2015 року не дає йому право на призначення пенсії або місячного довічного грошового утримання в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з твердженням скаржника та вважає за необхідне зазначити наступне.

З аналізу положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII слідує, що підставою для припинення виплати пенсії є сам факт роботи особи на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», при цьому не має значення, чи набула особа таке право чи ні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач станом на 01 квітня 2015 року займав посаду державного службовця, яка у майбутньому (при наявності достатнього стажу) давала б йому право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому на нього розповсюджується дія статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в чинній редакції і встановлені цією нормою обмеження.

Стаття 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у редакції Закону №213-VIII не визнана неконституційною.

Позивач не займає посади в органах, перелічених в пункті 3 Прикінцевих положеннях Закону №213-VIII, а обіймає посаду, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тому відповідач правомірно тимчасово припинив виплату пенсії ОСОБА_4

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» визначено вичерпний перелік осіб, щодо яких скасовуються обмеження у виплаті пенсії на період роботи у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій на загальних підставах. У цьому переліку Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відсутній.

Щодо доводів скаржника колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне зазначити наступне.

Дійсно, на виконання пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII щодо призначення пенсій (у тому числі спеціальних) до 1 червня 2015 року відповідний Закон не прийнято.

У зв'язку з цим з 1 червня 2015 року втрачають чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються. Особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія має призначатись відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому слід враховувати, що до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка регламентує загальний порядок виплати пенсії, Законом №213-VIII внесено аналогічні зміни щодо обмеження виплати пенсії у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у випадку перебування цих пенсіонерів на державній службі.

Пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII не містить застережень щодо поновлення виплати пенсії у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновку, викладеному в оскаржуваному рішенні суду апеляційної інстанції, воно ґрунтується на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду м.Херсона від 14 вересня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у справі №666/3796/15-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді