Справа № 335/8559/16-а(2-а/335/278/2016)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

20 вересня 2016 рокусправа № 335/8559/16-а провадження №2-а/335/278/2016

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11 серпня 2016 року по справі №335/8559/16-а (провадження №2-а/335/278/2016) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку та виплати пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити позивачу з 22.05.2008 довічно пенсію на підставі статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ у розмірі 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплатити недоплачену частину пенсії у розмірі 227 128,78 гривень;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області визнати за позивачем право з 22.05.2008 на отримання довічно пенсії у розмірі не менше, ніж 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, що передбачено статтею 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до тих пір, поки норма статті 22 Закону № 2262-ХІІ буде чинною, а саме не зміненою, доповненою або скасованою;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок з урахуванням всіх надбавок та підвищень та виплатити позивачу державну пенсію інваліда війни 2 групи з розрахунку 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, що передбачено статтею 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, з урахуванням виплачених коштів, починаючи з 22.05.2008 року по 21.07.2016 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснювати нарахування з урахуванням всіх надбавок та підвищень і виплачувати позивачеві державну пенсію інваліда війни 2 групи з розрахунку 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, що передбачено статтею 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, починаючи з 21.07.2016 року до тих пір, поки норма статті 22 Закону № 2262-ХІІ буде чинною, а саме не зміненою, доповненою або скасованою.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11 серпня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2, в частині заявлених вимог за 2008-2015рр., залишено без розгляду, у звязку з пропуском строку звернення до суду з позовом.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11 серпня 2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено. Постанова суду фактично мотивована тим, що нарахування та виплата пенсії позивачу здійснювалась у відповідності з приписами чинного законодавства.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами до спірних відносин слід застосовувати положення статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Закону №456/95 - ВР від 23.11.1995 року).

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1, є інвалідом війни ІІ групи, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 12.01.2000 та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ, що підтверджується пенсійним посвідченням №, посвідченням серії Б 406966, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.11).

Згідно розрахунку пенсії по інвалідності по пенсійній справі ОСОБА_1 розмір пенсії позивача становить 2 978,21 гривень (а.с.12).

25 березня 2016 року позивач надіслав на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області заяву про призначення та перерахунок пенсії на підставі статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 120% від трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплату недоплаченої частини пенсії, починаючи з 22.05.2008 року по теперішній час (а.с.13-15).

Листом від 15.04.2016р. №331/Б-9 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомило позивача про те, що пенсія позивачу виплачується у відповідності до вимог законодавства і підстави для перерахунку відсутні (а.с.16).

Не погоджуючись із відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, позивач звернувся із скаргою до Пенсійного Фонду України з аналогічними вимогами (а.с.17-19).

Листом від 27.05.2016р. №5980/Б-11 Пенсійний Фонд України надав позивачу відповідь, за змістом якої порушень чинного законодавства при обчисленні пенсії позивача не встановлено (а.с. 20-21).

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку і виплати пенсії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідками перегляду судового рішення суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Згідно зі ст.18 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Статтею 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено мінімальні розміри пенсій по інвалідності інвалідам війни з числа солдатів та матросів строкової служби ІІ групи у розмірі трьох з половиною мінімальних пенсій за віком (в редакції Закону №456/95-ВР від 23.11.1995 року).

Пунктом 29 розділу ІІ "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" статтю 22 зазначеного Закону було змінено в частині встановлення мінімальних розмірів пенсії по інвалідності.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року вищевказані зміни були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, положення статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» починаючи з 22.05.2008 року були чинними у попередній редакції.

Разом з тим, відповідно до пункту 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» установлено, що у 2011 році норми і положення, зокрема, статтей 14, 22, 37 та частини 3 статті 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Аналогічні положення щодо делегування Кабінету Міністрів України функцій з встановлення мінімальних пенсій, передбачених ст. 22 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» містять Закони України Про Державний бюджет України на 2012-2016 роки.

Положення пункту 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» були предметом судового розгляду Конституційним Судом України, який визнав їх такими, що відповідають Конституції України (рішення від 26.12.2011 №20-рп/2011).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Конституційний Суд України виходить з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1381 від 28.12.2011 року "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" визначено, що особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", мінімальний розмір пенсії, що призначається відповідно до зазначеного Закону: по інвалідності не може бути нижче:

інвалідам війни з числа солдатів і матросів строкової служби I групи - 120 відсотків, II групи - 110, III групи - 105 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність;

іншим інвалідам з числа солдатів і матросів строкової служби I групи - 110 відсотків, II групи - 105, III групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом, для осіб, які втратили працездатність;

інвалідам з числа єфрейторів (старших солдатів) і сержантів, старших матросів і старшин строкової служби - 110 відсотків, з числа прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб молодшого начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, державної пожежної охорони - 120 відсотків, а з числа осіб офіцерського складу та осіб начальницького складу (крім молодшого) органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби і державної пожежної охорони - 130 відсотків відповідних мінімальних розмірів пенсій, передбачених для інвалідів з числа солдатів і матросів строкової служби.

Як вбачається з матеріалів справи нарахування та виплата пенсії ОСОБА_1, як інваліду війни 2 групи, проводилась на підставі ст.22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням постанови КМУ №1381 від 28.12.2011 року.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що нарахування та виплата пенсії позивачу здійснювалась у відповідності з приписами чинного законодавства, у звязку з чим відсутні підстави для визнання дій відповідача протиправними та як наслідок проведення перерахунку пенсії.

З таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі зясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у звязку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11 серпня 2016 року по справі №335/8559/16-а (провадження №2-а/335/278/2016) - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України.

(Повний текст ухвали виготовлено 21.09.2016р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк