Справа № 204/3485/16-а
Суддя: Тітова І. В.
Дата ухвалення: 2016-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/3485/16-а
Провадження № 2-а/204/103/16
ПОСТАНОВА
Іменем України
25 липня 2016 року м.Дніпро
Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючої судді Тітової І.В.
з участю секретаря Духневича В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання дій неправомірними зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
18 травня 2016 року до суду надійшов вищевказаний адміністративний позов, у якому позивач просить визнати неправомірними дії Дніпропетровського обласного військового комісаріату щодо відмови у поданні до Міністерства оборони України висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги з приводу інвалідності відповідно до вимог підпункту 4 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ, зобов`язати Дніпропетровський обласний військовий комісаріат у 15 - денний строк подати до Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги з доданими позивачем документами, які зазначені у пункті 11 Постанови КМУ від 25.12.2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які, призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу в складі Радянської Армії з 30 квітня 1983 року по 19 червня 1985 року, в тому числі у діючій армії в Демократичній Республіці Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 з 10.09.1983 по 19.06.1985. На підставі направлення районного військового комісаріату КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради був складений акт судово-медичного дослідження (обстеження) №97Д від 26.12.2014р. В результаті обстеження експерт прийшов до висновку про те, що виявлені у позивача рубці є наслідком загоєння вогнепальних поранень осколкових зарядів вогнепальної зброї; осколкове поранення обличчя зазвичай супроводжується контузією головного мозку; давність отриманих поранень може відповідати періоду проходження військової служби, приймаючи участь у бойових діях, виконуючи інтернаціональний обов`язок в Демократичній республіці Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 з 10.09.1983р. по 19.06.1985р. Відповідно до витягу з протоколу №4131 від 29.12.2014р. засідання Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв підтверджено, що травма, поранення, захворювання позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. За результатами первинного огляду медико-соціальною експертною комісією відповідно до довідки Серія 10 АГГ № 005468 від 12.03.2015р. та виписки з акту огляду позивачу було встановлено третю групу інвалідності з 05.03.2015р. Причина інвалідності - поранення, контузія, захворювання, пов`язані з участю в бойових діях і перебуванням на території інших держав. Наразі позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України і отримує пенсію по інвалідності як інвалід війни. На підставі норм ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивач через Ленінський РВК подав заяву від 23 лютого 2016 року до Дніпропетровського обласного військового комісаріату про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із пораненням, отриманим під час проходження військової служби в 1984р. Дніпропетровський обласний військовий комісаріат листом від 29.02.2016р. на адресу Ленінського РВК відмовив у поданні висновку з документами позивача до Міноборони, посилаючись на подання документів не за належністю. Відмова пояснена тим, що позивач служив у прикордонних військах Комітету державної безпеки СРСР, і відповідно до п.17 Порядку №975 особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Рекомендовано звернутись до Адміністрації Державної прикордонної служби України. При цьому саме право позивача на отримання запитуваної допомоги не оспорювалось. Адміністрація Державної прикордонної служби України листом від 05.04.2016р. повідомила, що вона не має підстав для виплати одноразової допомоги, оскільки на момент звільненні позивача зі збройних сил Прикордонні війська КДБ СРСР були складовою частиною Збройних сил СРСР, Адміністрація Держприкордонслужби є правонаступником лише колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР, і не має відношення до підрозділів, які дислокованих за межами території України. З урахуванням наявних у позивача документів вважає дії Дніпропетровського обласного військового комісаріату з відмови у поданні висновку з документами позивача до Міноборони неправомірними.
Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення судом рішення без його участі.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала про ухвалення судом рішення без її участі.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 проходив військову службу в складі Радянської Армії з 30 квітня 1983 року по 19 червня 1985 року, в тому числі у діючій армії в Демократичній Республіці Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 з 10.09.1983 по 19.06.1985, що підтверджуються військовим квитком НОМЕР_2 (а.с.6-8) та довідками Ленінського районного військового комісаріату від 16.03.2015р. (а.с.9).
Відповідно до Акту судово-медичного дослідження (обстеження) КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» №97Д від 26.12.2014р. виявлені у ОСОБА_1 рубці є наслідком загоєння вогнепальних поранень осколкових зарядів вогнепальної зброї; осколкове поранення обличчя зазвичай супроводжується контузією головного мозку; давність отриманих поранень може відповідати періоду проходження військової служби, приймаючи участь у бойових діях, виконуючи інтернаціональний обов`язок в Демократичній республіці Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 з 10.09.1983р. по 19.06.1985р. (а.с.10-11).
Відповідно до витягу з протоколу №4131 від 29.12.2014р. засідання Центральної військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв підтверджено, що травма, поранення, захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.12).
З 05 березня 2015 року ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності, за результатами первинного огляду медико-соціальною експертною комісією відповідно до довідки Серія 10 ААГ № 005468 від 12.03.2015р. та виписки з акту огляду. Причина інвалідності - поранення, контузія, захворювання, пов`язані з участю в бойових діях і перебуванням на території інших держав (а.с.13).
23 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського обласного військового комісаріату з заявою та усіма належними додатками стосовно призначення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням, отриманим під час проходження військової служби в 1984р. (а.с.15).
29 лютого 2016 року за вих. №7/10685/7 Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом заяву ОСОБА_1 повернуто разом із документами, з посиланням на те, що особам, які звільнялись із Прикордонних військ, виплати одноразової грошової допомоги не здійснюється Міністерством оборони України (зворотна сторона а.с.15).
Листом від 05 квітня 2016 року за № 11/П-1882 Адміністрація Державної прикордонної служби України повідомила ОСОБА_1 про те, що вона не має підстав для виплати одноразової допомоги, оскільки на момент звільненні ОСОБА_1 зі збройних сил Прикордонні війська КДБ СРСР були складовою частиною Збройних сил СРСР, Адміністрація Держприкордонслужби є правонаступником лише колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР, і не має відношення до підрозділів, які дислокованих за межами території України. З урахуванням наявних у позивача документів вважає дії Дніпропетровського обласного військового комісаріату з відмови у поданні висновку з документами ОСОБА_1 до Міноборони неправомірними (а.с.16).
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону останній поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.
Згідно із ч.1 ст.16 Закону України від 20 грудня 1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.16 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до ст.23 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Відповідно до п.13 вказаного Порядку керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що було дотримано процедуру, визначену у п.13 вказаного Порядку.
З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що позивач проходив службу саме у збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, та в силу ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" від 25 грудня 2013 року № 975, суд дійшов висновку про те, що обов`язок для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому IIІ групи інвалідності, у зв`язку з пораненням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на Міністерство оборони України.
Крім того, саме на засіданні Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України встановлено причинний зв`язок захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв позивача, пов`язаних з виконуванням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися військові дії (а.с.12).
Таким чином, суд вважає безпідставним повернення позивачу без реалізації документів для нарахування та виплати одноразової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності, отриманої внаслідок виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на вищевикладене, враховуючи наведені норми закону, суд доходить висновку, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження правомірності своїх дій та не доведена законність прийнятого рішення щодо відмови у поданні до Міністерства оборони України висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з приводу інвалідності відповідно до вимог підпункту 4 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-ХІ, а отже, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,
у х в а л и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання дій неправомірними зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії Дніпропетровського обласного військового комісаріату щодо відмови у поданні до Міністерства оборони України висновку щодо можливої виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з приводу інвалідності відповідно до вимог підпункту 4 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ.
Зобов`язати Дніпропетровський обласний військовий комісаріат у 15-денний строк подати до Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги з доданими позивачем документами, які зазначені у пункті 11 Постанови КМУ від 25.12.2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які, призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя І.В. Тітова