Справа № 463/1385/16-а 2-а/463/99/16
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року Справа № 876/5191/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мікули О.І.,

суддів Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання Кіри Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Личаківського районного суду м.Львова від 14 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області, Головного державного інспектора праці ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд позовом до відповідачів - Головного управління Держпраці у Львівській області, Головного державного інспектора праці ОСОБА_2, в якому просив скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області від 15 березня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.188-6 КУпАП.

Постановою Личаківського районного суду м.Львова від 14 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що Головне управління Держпраці у Львівській області є контролюючим органом, а тому не вправі було проводити перевірку, оскільки встановлений мораторій на проведення таких. Таким чином, позивач правомірно не допустив до проведення перевірки інспекторів управління Держпраці, тому в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.188-6 КУпАП. Просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача- Ковальчук І.О. подала заперечення на апеляційну скаргу, у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 березня 2016 року позивач - ОСОБА_1 директор ТОВ з транспортного будівництва у західному регіоні фірми «Західтрансбуд» не допустив для проведення планової перевірки головних державних інспекторів Герей Р.Р. та Яворівську О.Г., які були уповноважені для проведення планової перевірки дотримання законодавства про працю у вказаному товаристві відповідно до Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96, посадовою інструкцією та відповідним направленням на проведення перевірки від 04 березня 2016 року №229.

Вказані обставини зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення від 15 березня 2016 року №13/01/023/0105, складеному головним державним інспектором праці Головного управління Держпраці у Львівській області Державної інспекції України з питань праці ОСОБА_2

За цим фактом ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.188-6 КУпАП на підставі постанови Головного управління Держпраці у Львівській області №13-01-023/0105-0017 від 15 березня 2016 року, згідно з якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1360 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача є ознаки правопорушення, передбаченого ст.188-6 КУпАП, а тому його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення, відповідач діяв на підставі Закону і в межах його повноважень, оскільки Державна інспекція України з питань праці та її територіальні органи не є контролюючими органами доходів і зборів в розумінні п.41.1 ст.41 ПК України, дія положень пункту 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» на них не поширюється, мораторій щодо проведення ними перевірок закінчився у червні 2015 року відповідно до п.8 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 р. № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», тому позивач зобовязаний був допустити головних державних інспекторів управління Держпраці для здійснення планової перевірки.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з такого.

Згідно із п.п.1 п.4 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 386/2011 Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, державний нагляд та контроль за додержанням підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності, господарювання законодавства про працю з питань трудових відносин, оплати праці.

Відповідно до п.п. 5,8 п.6 Положення Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, здійснювати безперешкодно перевірки у виробничих, службових та адміністративних приміщеннях роботодавців, з метою нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, ознайомлюватися під час проведення перевірок з інформацією, документами і матеріалами та одержувати від роботодавців, необхідні для виконання повноважень Держпраці України копії або витяги з документів, ведення яких передбачено законодавством про працю (у тому числі з питань, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Положення); складати у випадках, передбачених законом, протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення.

Згідно з п.2,3 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року № 390 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2012 року за № 1291/21603 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

В силу приписів п.п.4, 7 Порядку інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку.

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 березня 2016 року головні інспектори Головного управління Держпраці у Львівській області на підставі направлення управління про проведення планової перевірки дотримання законодавства про працю від 04 березня 2016 року №229, предявивши службові посвідчення, прибули для проведення планової перевірки ТОВ з транспортного будівництва у західному регіоні фірми «Західтрансбуд».

Разом з тим, позивачем, як керівником ТОВ з транспортного будівництва у західному регіоні фірми «Західтрансбуд», було створено перешкоди для діяльності головних державних інспекторів праці Головного управління Держпраці у Львівській області шляхом відмови у допуску до проведення планової перевірки, що містить склад правопорушення, передбаченого ст.188-6 КУпАП.

Відповідно до ст.188-6 КУпАП невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, щодо усунення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування або створення перешкод для діяльності цього органу - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Факт недопуску головних державних інспекторів праці Головного управління Держпраці у Львівській області до проведення планової перевірки позивач не заперечує, однак вважає, що він правомірно не допустив головних державних інспекторів до перевірки, оскільки діяв мораторій на проведення таких відповідачем.

Разом з тим, такі доводи є безпідставними та спростовуються наступним.

Згідно з п.8 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 р. № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» перевірки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Обмеження щодо перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами, зокрема й Держпраці України, тривало протягом січня - червня 2015 року; дія вищевказаного мораторію закінчилась 30.06.2015 р., а тому жодних обмежень на проведення перевірок відповідно до законодавства з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю станом на березень 2016 року не існувало.

Крім того, п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами КПК України.

Колегія суддів вважає, що з назви та суті цього нормативно-правового акта вбачається про поширення цього документа на правовідносини щодо податкової реформи.

ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

П.41.1 ст.41 ПК України передбачає, що контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Отже, Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» направлений на врегулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», дія якого поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають, зокрема, під час здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення. Цю частину було доповнено словами «державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення» відповідно до Закону України від 28.12.2014 р. № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01.01.2015 року.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Державна інспекція України з питань праці та її територіальні органи не є контролюючими органами доходів і зборів в розумінні пункту 41.1 статті 41 ПК України, а тому дія п.3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» на них не поширюється.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що необхідність застосування до спірних правовідносин аналогії закону - положень ч.7 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки в цьому випадку вказаний Закон регулює інші правовідносини, а питання проведення перевірки відповідачем чітко врегульовані іншими законодавчими актами.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що оскаржувана постанова винесена повноважною особою відповідно до вимог ст.230-1 КУпАП, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції ст.188-6 КУпАП.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Личаківського районного суду м.Львова від 14 червня 2016 року у справі № 463/1385/16-а, 2-а/463/99/16 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

ОСОБА_4

Повний текст ухвали виготовлено 23 вересня 2016 року.