Справа № 159/1916/15а,2а/159/81/15
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року Справа № СК-876/5959/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області, треті особи Ковельська районна виконавча дирекція Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Волинське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання дій протиправними, стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області (далі - відповідач) про визнання дій в частині несвоєчасної виплати заробітної плати при звільненні протиправними; стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 11232,65 грн. та моральної шкоди в сумі 5000 грн.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 квітня 2015 року Ковельську районну виконавчу дирекцію Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (а.с. 35).

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2015 року виконавчу дирекцію Волинського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (а.с. 48).

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області, що полягає у невиплаті ОСОБА_2 всіх сум, що належали їй від Управління як роботодавця до виплати в день звільнення. Стягнуто з Управління Пенсійного Фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області на користь ОСОБА_2 11 028 грн. 42 коп. середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.01.15 р. по 24.03.15 р. включно та 200 грн. моральної шкоди. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вини роботодавця у невиплаті належних звільненому працівникові сум немає, оскільки затримка у виплаті виникла зі сторони Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, який не зміг вчасно перерахувати кошти для оплати листка непрацездатності позивача. Крім того, суд визначив помилкову суму, що підлягає виплаті позивачу, оскільки для вирахування такої потрібно застосовувати постанову КМУ № 100 від 08.02.1995 року. Також заперечував проти відшкодування моральної шкоди, оскільки така не доведена.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу у їхній відсутності на підставі наявних матеріалів про права і взаємовідносини сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач працювала у відповідача і 08.01.2015 року була звільнена з посади головного спеціаліста відділу по контрольно - перевірочній роботі у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності (а.с. 3 зворот).

Згідно з копією листка непрацездатності серії АГІ № 113450, що є продовженням листка № 113793, виданого на ім'я позивача Ковельською ЦРП 03.12.14 року, позивач хворіла, тривав відновлювальний період після перенесеного нею ішемічного інсульту, вона перебувала на амбулаторному лікуванні. 29.12.14 року позивач була направлена до МСЕК. 05.01.15 року була оглянута МСЕК і отримала 2 гр. загального захворювання. Звільнялась від роботи в період з 04.12.14 року по 31.12.14 року включно. До роботи не стала, так як була визнана інвалідом (а.с. 5 зворот, 7).

Вказаний вище листок непрацездатності позивачем було надано відповідачеві 05.01.15 року, що стверджується копією журналу обліку листків непрацездатності працівників управління С 07 - 32 (а.с. 40).

Однак, заява - розрахунок по листку непрацездатності позивача відповідачем оформлена та надіслана за призначенням була лише 16.01.15 року, що не заперечується сторонами.

Згідно з копією наказу № 02 - О від 08.01.15 року позивач була звільнена з роботи з 08.01.15 року за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності (ст. 38 КЗпП України) на підставі її ж заяви від 06.01.15 року. Відділ виконання бюджету, бухобліку та звітності було зобов'язано провести з позивачем повний розрахунок, виплативши грошову компенсацію за 18 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (а.с. 41).

Як стверджується копією табеля робочого часу відповідача за січень 2015 року, позивач працювала у 2015 році три робочих дні, у т. ч. і 08 січня 2015 року, тобто, у день звільнення (а.с. 42). Однак, у день звільнення повного розрахунку з позивачем відповідачем як роботодавцем проведено не було.

Як слідує з копії розрахункового листа, що містить відмітку про вручення 09.01.15 року, позивачеві нараховано до виплати при звільненні 6635 грн. 13 коп., у т. ч. 3880 грн. 37 коп. за лікарняним листом, наданим позивачем відповідачеві 05.01.15 року.

Тобто, саме вказані у розрахунковому листі суми є тими, що підлягали виплаті позивачеві у день її звільнення.

Вказані обставини сторонами не заперечуються та в силу вимог ч. 3 ст. 72 КАС України доказуванню не підлягають.

Відповідачем лише 16.01.15 року було надіслано Ковельській районній виконавчій дирекції Волинського облвідділення Фонду соцстрахування з тимчасової втрати працездатності заяву - розрахунок на здійснення фінансування для надання матзабезпечення у т. ч. - позивачеві як застрахованій особі - коштів Фонду соцстрахування з тимчасової втрати працездатності в розмірі 3880 грн. 37 коп. за 19 днів за період непрацездатності з 04.12.14 року по 31.12.14 року за листком непрацездатності (а.с. 26).

Як слідує з копії виписки по рахунку від 17.01.15 року, кошти на рахунок відповідача, що не включали суму коштів, належних до виплати позивачеві за листком непрацездатності позивача, надійшли відповідачеві 17.01.15 року (а.с. 24).

Згідно з копією відомості № 1 на перерахування на карткові рахунки працівників відповідача за січень 2015 року лікарняних за грудень 2015 року, позивачеві перераховано 1503 грн. 54 коп. лікарняних за грудень 2015 року.

Згідно з копією відомості № 2 на перерахування на карткові рахунки працівників відповідача за січень 2015 року зарплати за першу половину січня 2015 року (аванс), позивачеві перераховано 2001 грн. 15 коп. зарплати.

Тобто, 17.01.15 року відповідачем проведено з позивачем частковий, однак, не повний розрахунок.

Як слідує з копії виписки по рахунку від 25.03.15 року, кошти на рахунок відповідача, що включали суму, належну до виплати позивачеві за листом непрацездатності, дійсно, надійшли відповідачеві 25.03.15 року (а.с. 29).

Згідно з копією відомості № 20 про перерахування на карткові рахунки працівників відповідача за березень 2015 року лікарняних за січень 2015 року, позивачеві перераховано 3174 грн. 14 коп. лікарняних за січень 2015 року (а.с. 30).

Як слідує з копії виписки по картрахунку на прізвище позивача у ПАТ КБ "Приватбанк" за період з 01.01.15 року по 26.03.15 року відповідачем перераховувались позивачеві суми зарплати: 17.01.15 року - 2001 грн. 15 коп. та 1503 грн. 54 коп.; 05.02.15 року - 73 грн. 48 коп., 25.03.15 року - 3174 грн. 14 коп. (а.с. 6).

Дата остаточного розрахунку відповідача з позивачем у зв'язку з її звільненням була лише 25.03.15 року.

Відповідач надсилав лист до Фонду про надання інформації щодо затримки відшкодування коштів для виплати по лікарняних листках своїх працівників, проте отримало відповідь про неможливість проплати таких у зв'язку із тимчасовою неплатоспроможністю банку (а.с. 27-28).

Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові зарплату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст. 21 КЗпПУ).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Як слідує із змісту ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Виходячи з вищенаведеного, повних розрахунок з позивачем мав бути проведений 08.01.15 року. Чинне законодавство не ставить питання повного розрахунку з позивачем при звільненні в залежність від оперативності надіслання розрахунків, виконання своїх повноважень третіми особами та проблемами банківської діяльності. Спору про розмір сум, належних до виплати позивачеві, між сторонами не було. Відповідачеві було відомо точну суму, що належна позивачеві до виплати з врахуванням листа непрацездатності. Однак, відповідач не вжив достатніх заходів до того, щоб провести повний розрахунок з позивачем у день її звільнення і не надав суду переконливих доказів того, що повний розрахунок з позивачем ним не було проведено з причин, не належних від нього, або його винуватості цьому немає.

Таким чином, остаточний і повний розрахунок з позивачем відповідачем було проведено лише 25.03.15 року і затримка розрахунку при звільненні складає 54 робочих дні.

Постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок) визначає, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою відповідача про розрахунок середньоденного заробітку позивача № 162 від 03.12.2015 року (а.с. 90), її розмір складає 135,43 грн., відтак, апеляційний суд, враховуючи, що затримка розрахунку складала 54 дні, визначив, що сума середнього заробітку за весь час затримки, що має бути виплачено позивачу становить 7313,22 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

Вищий адміністративний суд України, направляючи справу на продовження розгляду зазначив, що відповідач у даній справі є органом державної влади, а спір виник з відносин публічної служби, тому він підлягає розгляду окружним адміністративним судом. За таких обставин суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що справу розглянуто з порушенням правил предметної підсудності адміністративних справ.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Керуючись ст.ст. 195,197,198,202,205,207,254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області задовольнити частково.

Постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2015 року у справі № 159/1916/15-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області, що полягає у невиплаті ОСОБА_2 всіх сум, що належали до виплати в день звільнення.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Ковелі та Ковельському районі Волинської області на користь ОСОБА_2 7313 (сім тисяч триста тринадцять) гривень 22 (двадцять дві) копійки середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.01.2015 року по 24.03.2015 року включно.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді М.П.Кушнерик

О.І.Мікула