Справа № П/811/3475/15.
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року справа № П/811/3475/15.

провадження № 2-ап/811/18/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., за участю секретаря Побочій О.В. та представників:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача-1: не з'явились;

відповідача-2: Бардиш Є.М.;

третіх осіб: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до та треті особи Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської міської ради Прокуратура м. Кіровограда ОСОБА_3 ОСОБА_4
провизнання дій протиправними та зобов'язання виконати рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 11.12.2015 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції щодо закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 28.01.2015 у цивільній справі 22-ц/781/50/15;

- визнати протиправними дії Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції щодо винесення постанови від 22.09.2015 про повернення зайнятої земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1;

- зобов'язати Ленінський відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції виконати рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 28.01.2015 у цивільній справі 22-ц/781/50/15;

- визнати протиправними дії представника земельного відділу Кіровоградської міської ради Котан Є.М. по складанню акту від 14.09.2015 про повернення зайнятої земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1;

- зобов'язати Кіровоградську міську раду виконати рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 28.01.2015 в цивільній справі 22-ц/781/50/15 про повернення земельної ділянки.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що державний виконавець під час виконання рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 28 січня 2015 року, яким зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку у стані придатному для її використання, вчинив протиправні дії щодо закриття виконавчого провадження та виніс відповідну постанову. Крім того, позивач зазначав, що представник Кіровоградської міської ради, яка є стягувачем у виконавчому провадженні склала фіктивний акт щодо повернення земельної ділянки. Позивач вважав, дії відповідачів протиправними та незаконними.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги адміністративного позову і просив суд його задовольнити.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов та зазначили, що діяли в межах та у спосіб передбачений законодавством, тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 28 січня 2015 року у справі №405/4366/14-ц за позовом прокурора м. Кіровограда до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення, договору оренди землі та повернення земельної ділянки задовольнити частково: визнано недійсним пункти 1, 3, 4, 5, 6 рішення Кіровоградської міської ради від 20 листопада 2013 року № 2602 «Про передачу ОСОБА_3, ОСОБА_4 в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1» визнано:

- недійсним договір оренди землі від 26 листопада 2013 року №43 укладений між Кіровоградською міською радою та ОСОБА_3, ОСОБА_4 і зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 листопада 2013, номер запису 3588203,

- зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0064 га, кадастровий номер НОМЕР_1 у придатному для її використання стані,

- в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.14- 19, т.1).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 28 січня 2015 року залишено без змін (а.с. 22 - 24, т. 1).

24.09.2014 року до Ленінського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції на примусове виконання надійшло два виконавчих листа №405/4366/14-ц 2/405/758/14 від 03.03.2015 р. виданих Ленінським районним судом м. Кіровограда про зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0064 га, кадастровим НОМЕР_1 у придатному для її використання стані.

На підставі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 10.03.2015 року винесено постанови про відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_3 №46761601 та ОСОБА_4№46761775 (а.с.91, 141, т.1).

18.09.2015 року до Ленінського відділу ДВС Кіровоградського МУЮ надійшла заява від представника Кіровоградської міської ради, яка є стягувачем у вищезазначених виконавчих провадженнях про закриття виконавчих проваджень про зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернути Кіровоградській міській раді земельну ділянку по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0064 га, кадастровим № НОМЕР_1 у придатному для її використання стані у зв'язку з його виконанням. При цьому було зазначено, що претензій до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягувач не має (а.с.132, 193, т.1).

Разом з заявою додано копію акту про передачу та прийом земельної ділянки (в натурі) від 14.09.2015 р.(а.с.195, т.1).

На підставі вищезазначеного акту та п.8 ст.49 Закону України «Пре виконавче провадження», державним виконавцем 22.09.2015 року винесено постанови про закінчення виконавчого провадження відносно ОСОБА_3 №46761601 та ОСОБА_4 №46761775 (а.с.135, 196, т.1).

Незгода позивача з діями відповідачів, які стали підставами винесення постанов про закінчення виконавчого провадження зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. №606-ХІV (далі - Закон №606-ХІV).

Відповідно до ст. 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 3 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" - після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

В судовому засіданні позивач пояснив суду, що фактичного повернення земельної ділянки боржниками виконавчих проваджень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не вчинено. Вказував на те, що рішенням про роз'яснення ухвали від 28.01.2015 року апеляційний суд Кіровоградської області зазначив про те, що повернення земельної ділянки шляхом акту прийому-передачі є безпідставним так як земельна ділянка підлягає фактичному поверненню, тобто в тому стані яка була надана, без збудованих східців на земельній ділянці. З огляду на зазначене позивач вважав, що дії відповідачів щодо складання акту прийому-передачі з наявними на земельній ділянці східцями та винесення на підставі акту постанов про закінчення виконавчих проваджень є протиправними.

Суд категорично оцінює зазначені твердження позивача та вважає їх хибними з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Апеляційний суд Кіровоградської області рішенням від 28.01.2015 року у справі №405/4366/14-ц за позовом прокурора м. Кіровограда до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення, договору оренди землі та повернення земельної ділянки, відмовив в частині позовних вимог щодо повернення Кіровоградській міській раді земельну ділянку кадастровий № НОМЕР_1 у придатному для використанні стані шляхом складання акту прийому-передачі.

23.07.2015 року державним виконавцем Ковальовою А.М. подано до апеляційного суду Кіровоградської області заяву про роз'яснення та встановлення способу виконання вищезазначеного рішення суду.

В поданій заяві державний виконавець зазначив, що у рішенні суду від 28.01.2015 року не визначено спосіб його виконання. Крім того в рішенні вказано, що повернення земельної ділянки шляхом складання акту приймання-передачі є безпідставним так, як земельна ділянка підлягає фактичному поверненню, а акт приймання-передачі лише підтверджує цей факт, проте не є способом повернення. У зв'язку з цим для державного виконавця є незрозумілим спосіб повернення земельної ділянки, а тому він просить роз'яснити рішення суду та встановити спосіб його виконання (а.с.122, т.1).

Апеляційний суд Кіровоградської області в ухвалі про роз'яснення від 04.08.2015 року зазначив, що Апеляційний суд вважає, що заява державного виконавця не містить посилань на обставини, які б вказували на утруднення виконання рішення, а саме рішення суду, в частині про встановлення способу виконання якої ставиться питання державним виконавцем, містить спосіб його виконання - шляхом повернення земельної ділянки.

У зв'язку з цим підстав, передбачених ст. 373 ЦПК України, для встановлення способу виконання рішення в цій частині не вбачається.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказав на те, що оскільки надання Кіровоградською міською радою ОСОБА_3, ОСОБА_4 земельної ділянки в оренду здійснювалося шляхом фактичної передачі прав володіння і користування нею, оформленого двостороннім актом приймання-передачі та укладенням договору оренди, тому повернення її внаслідок визнання договору оренди недійсним має відбувалися шляхом фактичного повернення ОСОБА_3, ОСОБА_4 з їх особистого володіння і користування земельної ділянки, вказаної у рішенні апеляційного суду, у володіння і користування територіальної громади міста Кіровограда в особі Кіровоградської міської ради.

При цьому зазначивши, що акт приймання-передачі лише підтверджує цей факт, проте не є способом повернення.

Тобто, апеляційний суд вказав, що заявлена у позові прокурором позовна вимога про повернення земельної ділянки шляхом складання акту прийому-передачі не може бути задоволена, оскільки дана вимога не є матеріально-правовою і її не можливо виконати заявленим шляхом. Позовна вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

Разом з тим, Апеляційний суд Кіровоградської області в ухвалі про роз'яснення від 04.08.2015 року зазначив, оскільки питання щодо зведених на орендованій земельній ділянці споруд судом у справі не вирішувалося, питання їх знесення не може бути вирішено шляхом роз'яснення рішення чи встановлення способу його виконання.

Отже, щодо зведених на орендованій земельній ділянці споруд суд апеляційної інстанції висловився окремо, вказавши, що дане питання судом не досліджувалося і не вирішувалося, оскільки не було предметом спору. Тому, питання щодо знесення східців та споруд фактично не можливо вирішити в даному цивільному провадженні.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження фактичного повернення орендованої земельної ділянки між боржниками ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представником стягувача ОСОБА_5 оформлено тристороннім актом приймання-передачі.

Суд зауважує, що фактичне повернення боржниками ОСОБА_3, ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0064 га, кадастровим НОМЕР_1 у комунальну власність міста Кіровограда підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.248-251, т.2).

Крім того, позивач в судовому засіданні стверджував, що боржники відповідно до п.7 договору оренди від 26.11.2013 року №43 повинні були повернути зазначену земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому одержали її в оренду. При цьому ділянка повинна бути за рахунок орендаря звільнена і придатна для негайного використання за її цільовим призначенням. Тому на думку позивача виконавець не мав підстав щодо прийняття вищезазначеного акта та закриття провадження поки боржник не звільнить земельну ділянку.

Дослідивши матеріали справи, суд встанови, що Апеляційний суд Кіровоградської області рішенням від 28.01.2015 року у справі №405/4366/14-ц визнав недійсним договір оренди землі від 26 листопада 2013 року № 43, укладений між Кіровоградською міською радою та ОСОБА_3, ОСОБА_4 і зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28 листопада 2013, номер запису 3588203.

Як вже встановлено судом, боржники збудували на орендованій земельній ділянці східці до свого приміщення під час чинного рішення органу місцевого самоврядування та дійсного договору оренди землі. Суд звертає увагу на те, що недійсності договору вирішується в судовому порядку і до дати винесення рішення судом він буде вважатися дійсним.

При цьому, на час укладання договору оренди між ОСОБА_3 та Кіровоградською міською радою була рівноправність сторін за договором. Оскільки договір визнано недійсним, виконання його положень передбачених п.7 договору є неможливим.

Суд акцентує на тому, що положеннями статті 216 ЦК України сформульовані загальні правила щодо правових наслідків недійсності як нікчемних, так і оспорюваних правочинів.

За положеннями Цивільного кодексу визначальним в даних випадках є принцип, згідно з яким недійсний правочин не створює для сторін чи інших осіб правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Зокрема сторони не зобов'язані виконувати передбачені таким правочином умови, одна сторона недійсного правочину має право відхилити вимоги другої сторони щодо вчинення певних дій.

Можливість відшкодування винною стороною збитків та моральної шкоди, завданої недійсним правочином, передбачена також статтями ЦК про недійсність окремих видів правочинів (статті 231, 232, 233).

Суд зазначає, що з аналізу зазначених норм вбачається, що відшкодування будь-яких збитків здійснює винна сторона.

З наведеного вбачається, що визнавши договір недійсним суд не встановлював винну сторону, оскільки прокурор подавши позов до суду в інтересах Кіровоградської міської ради не ставив вимогу про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та повернення земельної ділянки відповідно до її цільового призначення, у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, за рахунок відповідачів, а тому денне питання не було предметом дослідження і розгляду.

З огляду на викладене суд зазначає, що в своїх рішеннях у справі №405/4366/14-ц від 28.01.2015 року та від 04.08.2015 року апеляційний суд доступно та зрозуміло мотивував відмову в частині позову прокурора не вирішуючи питання щодо зведених на орендованій земельній ділянці споруд. Проте позивач хибно розуміє та трактує рішення суду апеляційної інстанції, оскільки в вище зазначених висновках судових рішень, суд не зобов'язував відповідачів вчиняти фактичне повернення земельної ділянки демонтувавши збудовані споруди зведені під час дії договору оренди.

Разом з викладеним суд зазначає, що відповідно до статті 216 ЦК України, вимога до суду про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Так, досліджуючи спірні правовідносини судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 25.06.2015 року у справі №22-ц/781/59/15 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6 від імені якого виступає ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про припинення дій, які порушують право та усунення перешкод у користуванні власністю, визнання незаконним і не чинним рішення виконкому, визнання недійсним договору оренди, визнання незаконними дії, визнання права власності, зобов'язання проведення ремонту та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Кіровоградська міська рада та виконавчий комітет Кіровоградської міської ради, апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_6 від імені якого виступає ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 жовтня 2014 року скасовано. Позов ОСОБА_1, ОСОБА_6 від імені якого виступає ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано Рішення №692 від 14.08.12 року виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про переведення квартири №4 по АДРЕСА_1 до категорії нежитлових. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1, ОСОБА_6 в користуванні східцями до квартири №17 будинку АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 відновити східці до квартири №17 будинку АДРЕСА_1 та привести у первинний придатний до використання стан. Зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4 демонтувати східці до квартири 4 по АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 демонтувати двері з квартири 4 по АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 та встановити вікно (а.с.182-186, т.2).

Таким чином, питання щодо демонтажу збудованих споруд на орендованій земельній ділянці вирішено судом в іншій справі, рішення якої набрало законної сили та видано виконавчий лист.

Завершальними стадіями виконавчого провадження є закінчення виконавчого провадження.

Рішення суду чи іншого органу (посадової особи) має реалізовуватися у завершальній його стадії - виконанні, де, власне, й відновлюються порушені права та охоронювані законом інтереси.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», а закінчує виконавче провадження відповідно до ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 8 ч. 1 ст. 49 вищезазначеного Закону встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.

Водночас, суд зазначає, що з наведених обставин справи вбачається вжиття державним виконавцем всіх заходів, передбачених чинним законодавством при виконанні виконавчого документу, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

Враховуючи те, що відповідачами вжито всіх законодавчо передбачених заходів щодо виконання рішення суду, а матеріалами справи підтверджується виконання даного рішення, суд приходить до висновку, що виконавче провадження закінчене на підставі п. 8 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" за обгрунтованих на те обставин, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та підстави для їх задоволення відсутні.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, Кіровоградський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Зважаючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю, підстави для присудження на користь позивача здійснених судових витрат, з урахуванням вимог ст. 94 КАС України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Р.В. Жук