Справа № 826/2502/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 вересня 2016 року № 826/2502/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства «Флексосервіс»

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

Обставини справи:

Приватне підприємство «Флексосервіс» (далі - ПП, «Флексосервіс» позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , № , № від 28.09.2015 року та № від 18.12.2015 року.

Позов обґрунтовано тим, що висновки акту від 04.09.2015 № 4352/26-58-22-05-17/32211174 «Про результати планової виїзної документальної перевірки Приватного підприємства «Флексосервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 - 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 - 31.12.2014 року» є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено планову виїзну документальну перевірку Приватного підприємства «Флексосервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 - 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 - 31.12.2014 року, за результатом якої складено акт від 04.09.2015 № 4352/26-58-22-05-17/32211174 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається. що податковим органом встановлені наступні порушення:

- п. п. 138.1, 138.2 п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 3 334 345,00 грн.,

п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.19954 року № 88, п. 9.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в результаті чого завищено залишок від'ємного значення по ПДВ за грудень 2014 року в сумі 45265,00 грн. та занижено податок на додану вартість на суму 3346528,00 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 28.09.2015:

№ яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 3 624 600 грн. (за основним платежем 2899680 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 724920 грн.);

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 4 167 931 грн. (за основним платежем 3334345 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 833586 грн.),

№ 000560220, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 172 395 грн.,

№, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення розмірі 45265 грн.

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували наступні обставини відображені в акті, а саме:

- згідно інформаційних баз ТОВ «Аскон-Групп» та ТОВ «Універсальне агентство «Сова» зареєстровані в ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, транспортні засоби відсутні; по ланцюгу постачання відсутні підприємства перевізники; до ЄДР відносно товариств внесено запис про відсутність за місцезнаходженням. Згідно з інформацією, що мітиться в базах по зазначених підприємств - постачальників анульовано свідоцтва платників ПДВ, відсутні наймані працівники, виробничі потужності, проведення зустрічних звірок неможливо у зв'язку з тим, що підприємства обліковуються зі станом 8 (до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням). Крім того, відносно ТОВ «Універсальне агентство «Сова» наявний протокол допиту від 08.10.2014 засновника даного товариства в якому зазначено фіктивність створення товариства за винагороду, відсутності печаток та ведення будь-якої діяльності;

- згідно інформаційних баз ТОВ «Кепітал Трейд» та ТОВ «Укрпромбізнесплюс» мають стан 16 - (ліквідовано, закрито). Згідно з інформацією, що мітиться в базах по зазначеним підприємствам - постачальникам анульовано свідоцтва платників ПДВ, відсутні наймані працівники, виробничі потужності, проведення зустрічних звірок неможливо у зв'язку з тим, що підприємства обліковуються зі станом 16 (ліквідовано, закрито).

- У вищезазначених товариств по ланцюгу постачання не встановлено виробника та імпортера товарів, що відповідно до видаткових накладних були реалізовані у ТОВ «Аскон-Групп», ТОВ «Універсальне агентство «Сова» , ТОВ «Кепітал Трейд» та ТОВ «Укрпромбізнесплюс» для ПП «Флексосервіс».

- ПП «Флексосервіс» до перевірки не надано товарно-транспортні накладні на перевезення товару.

В подальшому за наслідками адміністративного оскарження Рішенням ГУ ДФС у м. Києві № 18916/10/26-15-10-05-35 від 14.12.2015 року скасовано податкове повідомлення-рішення № від 28.09.2015 року в частині основного платежу у розмірі 313 191,00 грн. та застосованих штрафних (фінансових) санкцій у сумі 78 297,75 грн., а в іншій частині залишено без змін та залишені без змін податкові повідомлення-рішення № , № від 28.09.2015 року.

На підставі Рішення ГУ ДФС у м. Києві № 18916/10/26-15-10-05-35 від 14.12.2015 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 18.12.2015 року яким збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 3 233 111,25 грн. (за основним платежем 2586489 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 646622,25 грн.).

Позивач вважає вищевказані висновки контролюючого органу безпідставними, оскаржувані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню у зв'язку з чим звернувся до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Стосовно даних інформаційних баз відносно контрагентів позивача суд вважає за необхідне вказати, що співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) (надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), "господарські операції" - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону № 996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11.

З матеріалів справи вбачається між ПП «Флексосервіс» (покупець) та ТОВ «Аксон-Групп» (постачальник) укладено договори купівлі-продажу від 30.11.2012 року № 30/11/12-5 та від 03.09.2013 № 3/09-1. Відповідно до умов даних договорів постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію згідно із замовленням, а покупець зобов'язується її оплатити та прийняти на умовах цих договорів.

Зокрема згідно п. 1.1 договору від 03.09.2013 року постачальник зобов'язується передати у власність покупця машину друкарську флексографічну 6 кольорову з трьома секціями висічки 320 мм. б/у та машину друкарську флексографічну 8 кольорову лінійну з однією секцією висічки 510 мм. б/у

На підставі отриманих від ТОВ «Аксон-Групп» видаткових накладних, позивачем віднесено до складу податкового кредиту за грудень 2012, січень-грудень 2013 року суму ПДВ у розмірі 2 185 865, 00 грн. та віднесено до складу витрат за IV квартал 2012, 2013 рки витрати у розмірі 10 929 326,04 грн.

01.04.2014 року між ПП «Флексосервіс» (покупець) та ТОВ «Універсальне агентство «Сова» (постачальник) укладено договір купівлі-продажу № 01/05-к відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити товар (флексографічну фарбу), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах договору.

На підставі отриманих від ТОВ «Універсальне агентство «Сова» видаткових накладних, позивачем віднесено до складу податкового кредиту за червень 2014 суму ПДВ у розмірі 188 275,00 грн. та віднесено до складу витрат за 2014 рік витрати у розмірі 941 374,00 грн.

27.12.2011 року між ПП «Флексосервіс» (покупець) та ТОВ «Укрпромбізнес плюс» (постачальник) укладено договір купівлі-продажу № 1/04-У, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити матеріали для поліграфічного виробництва,Ю а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію на умовах Договору.

На підставі отриманих від ТОВ «Укрпромбізнес плюс» податкових накладних, позивачем було віднесено до складу податкового кредиту за квітень, травень 2012 року суму ПДВ у розмірі 306 225,05 грн. та віднесено до складу витрат за 2012 рік витрати у розмірі 1 531 125, 25 грн.

Також 01.06.2012 між позивачем (покупець) та ТОВ «Кепітал-Трейд» (постачальник) укладено договір купівлі-продажу № 10/06-К. Відповідно до предмету договору постачальник зобов'язується поставити матеріали для поліграфічного виробництва, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію на умовах договору.

На підставі отриманих від ТОВ «Кепітал-Трейд» податкових накладних, позивачем було віднесено до складу податкового кредиту за червень-листопад 2012 року суму ПДВ у розмірів 711 428,72 грн. та віднесено до складу витрат за 2012 рік витрати у розмірі 3 557 143,60 грн.

На підтвердження виконання умов вищевказаних договорів, укладених з контрагентами позивача - ТОВ «Аксон-Групп», ТОВ «Універсальне агентство «Сова», ТОВ «Укрпромбізнес плюс» та ТОВ «Кепітал-Трейд» позивачем надані суду копії видаткових накладних, рахунків-фактур, податкових накладних, банківські виписки, подорожні листи, акти списання, звіти з праці з квитанціями про прийняття та договори оренди нерухомого майна, які підтверджують реальність господарських операцій позивача з вищевказаними контрагентами.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІV, Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Також, за результатом дослідження названих вище документів чітко прослідковується наявність взаємозв'язку щодо подальшої реалізації продукції та надання відповідних послуг у зв'язку із використанням товару придбаного у контрагентів. Зокрема, позивачем надані суду копії договорів, зокрема, договір від 12.09.2013 № 12/09/13 укладений між позивачем та ТОВ «ФлексоПрінтПлюс» відповідно до умов якого позивачем передано у власність покупця машину друкарську флексографічну 6 кольорову з трьома секціями висічки 320 мм. б/у та машину друкарську флексографічну 8 кольорову лінійну з однією секцією висічки 510 мм. б/у та від 01.06.2012 року № 21153 щодо надання рекламних, інформаційних, маркетингових та інших послуг.

Таким чином, суд вважає, що матеріалами справи підтверджено наявність у позивача первинних документів (в тому числі належних податкових накладних), фізичних і технічних можливостей для здійснення спірних операцій та зв'язку між фактом придбання товарів, послуг і подальшою господарською діяльністю, що в свою чергу є обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій. Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 27.10.2015 у справі № 826/661/14 (№ 21-1539а15).

В свою чергу під час судового розгляду податковий орган не навів суду будь-яких переконливих доводів та не надав жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, та/або свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, та/або про наявність інших обставин що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування витрат і податкового кредиту за наслідками спірних господарських операцій.

В силу п. 15.1 ст. 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 10.10.2012 за № К-24491/10, "за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання Підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань".

Крім того, як зазначає Вищий адміністративний суд України в своїй ухвалі від 01.03.2016 № К/800/43042/15, "судам слід враховувати, що презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.".

Згідно із підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 131 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг (пункт 198.1 статті 198 Кодексу). Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Кодексу).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Однак у справі, що вирішується, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Щодо посилань в Акті перевірки на обмеженість у ТОВ «Аксон-Групп», ТОВ «Універсальне агентство «Сова», ТОВ «Укрпромбізнес плюс» та ТОВ «Кепітал-Трейд» людськими і матеріально-технічними ресурсами, що на думку контролюючого органу унеможливлює здійснення фінансово-господарської діяльності в тому числі і щодо укладення та реалізації вищевказаних договорів, суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Наявність чи відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів позивача не є передумовою для визначення господарської компетенції останніх та не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами, як не має такого значення і наявність чи відсутність господарюючих суб'єктів за юридичною адресою. Позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності або податкової дисципліни, у разі якщо платниками податків були допущені порушення норм податкового чи норм іншого законодавства то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Вищого адміністративного суду України, викладені в Постанові ВАСУ від 28.01.2016 року у справі № К/9991/74380/12.

Також суд вважає необґрунтованими висновки відповідача про проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій наслання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання у зв'язку із відсутністю товарно-транспортних накладних,оскільки даний документ не свідчить про нереальність операції з постачання товарів.

Адже товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом. За відсутності у позивача правовідносин з автоперевізником з приводу організації перевезення та оплати транспортних послуг неподання платником товарно-транспортних накладних не може слугувати перешкодою для відображення у податковому обліку операцій з придбання товарів.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Вищого адміністративного суду України, викладена в Ухвалі суду від 09.12.2015 у справі № К/800/1992/15.

Крім того, як зазначено в Постанові Вищого адміністративного суду України від 25.01.2016 року у справі № 2270/5376/12: «Платник податків (покупець товарів) не має обов'язку, повноважень та можливості здійснювати контроль за дотриманням продавцем, відомості щодо реєстрації якого як юридичної особи містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та як платника податку на додану вартість - у Реєстрі платників податку на додану вартість, вимог законодавства щодо створення підприємства, ведення його господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за вчинені підприємством (продавцем) або його посадовими особами порушення.

Єдиним передбаченим законом наслідком фіктивності суб'єкта господарювання є припинення юридичної особи та визнання недійсними її установчих документів. Питання про недійсність інших юридичних дій, учинених таким суб'єктом господарювання, в законі не ставиться. Так само законом не передбачено, що діяльність суб'єкта господарювання з ознаками фіктивності, не породжує будь-яких наслідків його діяльності, а всі вчинені від імені такого суб'єкта юридичні дії - є нікчемними».

Вищевказаним спростовуються доводи відповідача про нереальність господарських операцій у зв'язку із внесенням записів до ЄДР про відсутність товариства за місцезнаходженням відносно ТОВ «Аксон-Групп», ТОВ «Універсальне агентство «Сова», а також внесенням запису до ЄДР про ліквідацію ТОВ «Кепітал Трейд» та ТОВ «Укрпромбізнес плюс». Крім того, відповідачем не надано доказів, що зазначені записи внесено саме в період укладення договорів купівлі-продажу товарів в період з 2012 по 2014 роки.

При цьому, судом враховано, що дефектність та навіть фіктивність контрагента платника податків сама собою не свідчить про обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагента або про дефектність самих господарських операцій, а відтак не є вичерпним доказом при встановленні або нереальності господарської операції, або відсутності в ній ділової мети.

Отже, з наданих позивачем первинних документів, копії яких долучено до матеріалів справи, можливо встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них зазначено вид наданих послуг та вартість отриманих робіт, осіб відповідальних за здійснення господарських операцій. Тобто, вказані документи, у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.

З огляду на викладене, суд вважає, що господарські операції зі спірними контрагентами повністю підтверджені відповідними первинними документами.

Тому, суд приходить до висновку про недоведеність податковим органом факту порушення позивачем п. п. 138.1, 138.2 п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4 п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, оскільки покладений в основу вказаних порушень висновок про непідтвердженість господарських взаємовідносин з контрагентами - ТОВ «Аксон-Групп», ТОВ «Універсальне агентство «Сова», ТОВ «Укрпромбізнес плюс» та ТОВ «Кепітал-Трейд» спростований відповідними первинними документами, а тому суд вважає, що відповідачем неправомірно зроблено висновок про заниження податку на прибуток, завищення залишку від'ємного значення по ПДВ та заниження податку на додану вартість.

Проте, як вказувалось вище за наслідками адміністративного оскарження Рішенням ГУ ДФС у м. Києві № 18916/10/26-15-10-05-35 від 14.12.2015 року скасовано податкове повідомлення-рішення № від 28.09.2015 року в частині основного платежу у розмірі 313 191,00 грн. та застосованих штрафних (фінансових) санкцій у сумі 78 297,75 грн., а в іншій частині залишено без змін та залишені без змін податкові повідомлення-рішення № , № від 28.09.2015 року у зв'язку з чим відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 18.12.2015 року яким визначено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 3 233 111,25 грн. (за основним платежем 2586489 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 646622,25 грн.).

За приписами підпункту 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо: контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі.

Аналіз викладеного свідчить, що податкове повідомлення-рішення № від 28.09.2015 скасовано в частині основного платежу та застосованих штрафних (фінансових) санкцій, тобто з урахуванням положень підпункту 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України вважається відкликаним та жодним чином не порушує права та інтереси позивача, а тому вимога позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.09.2015 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів правомірності, законності та обґрунтованості податкових повідомлень-рішень № , № від 28.09.2015 року та № від 18.12.2015 року відповідачем до суду не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Приватного підприємства «Флексосервіс» задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві № , № від 28.09.2015 року та № від 18.12.2015 року.

3. Відмовити в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В. І. Келеберда