Справа № 464/9819/15-а
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 р. Справа № 876/3634/16
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р. М., Улицького В. З.

за участю секретаря Богдан А.О.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Львові на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 5 травня 2016 року по справі №464/9819/15-а за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м. Львові про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2015 року позивач звернувся з адміністративним позовом до суду, в якому просить скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серія ПС3 № 110801 від 5 грудня 2015 року, винесену командиром 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Львові рядовим поліції ОСОБА_3, про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статтею 122 КпАП України.

Позов мотивує відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, і як наслідок відсутністю підстав для винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 5 травня 2016 року позов задоволено.

Скасовано постанову в справі про адміністративне правопорушення серія ПС3 № 110801 від 5 грудня 2015 року, винесену командиром 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Львові рядовим поліції ОСОБА_3, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за частиною 2 статті 122 КпАП України.

Зазначену постановув апеляційному порядку оскаржив відповідач. У поданій апеляційній скарзі покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказану постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції було відхилено клопотання представника відповідача про перенесення розгляду справи №464/9819/15-а, заслухано її без участі представника відповідача, чим позбавлено відповідача можливості надати докази у даній справі. Щодо відсутності у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності відомостей щодо протоколу про адміністративні правопорушення, а також щодо технічних засобів, яким було зафіксовано фото- або відеозапис правопорушення апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано той факт, що бланк постанови серії ПСЗ №110801 від 5 грудня 2015 року не містить відповідної графи для зазначення відомостей щодо протоколу адміністративного правопорушення, технічних засобів, якими було зафіксовано фото або відеозапис адміністративного правопорушення.

Представник апелянта в судовому засідання надав пояснення. Просив апеляційну скаргу задоволити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач в судове засідання не зявився, хоч і був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, що не перешкоджає розгляду справи в його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою в справі про адміністративне правопорушення серія ПС3 № 110801 від 5 грудня 2015 року, винесеною командиром 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Львові рядовим поліції ОСОБА_3, позивача було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 425 грн за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП проїзд на заборонний сигнал світлофора.

У даній постанові зазначено, що позивач, керуючи автомобілем ВАЗ, номерний знак НОМЕР_1, 5 грудня 2015 року, о 15 год. 7 хв., в м. Львові на перехресті вулиці Стрийської та вулиці Максимовича проїхав на заборонений сигнал світлофора (червоний),чим порушив пункт 8.7.2.е ПДР.

Відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

У підпункті «е» пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі - ПДР) закріплено, що червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Згідно зі статтею 278 КУпАП, посадова особа при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушенняорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з частинами 2, 4 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» було роз'яснено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваній постанові в справі про адміністративне правопорушення серія ПС3 № 110801 від 5 грудня 2015 року не зазначено жодного доказу, на якому базується висновок відповідача про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП. Зазначена постанова не містить ніяких відомостей щодо протоколу про адміністративне правопорушення, який був складений відносно позивача, технічних засобів, яким було здійснено фото або відеозапис адміністративного правопорушення, тощо. Водночас, із наданих відеозаписів зрозуміло, що рядовим поліції ОСОБА_3 в приміщенні Сихівського ВП ГУНП України у Львівській області 5 грудня 2015 року було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2. Із даного відеозапису зрозуміло, що в розмові з позивачем рядовий поліції ОСОБА_3 зазначив, що момент адміністративного правопорушення був зафіксований засобами кінозйомки, проте надати він його не може. Відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що наявна у справі постанова не дає підстави вважати, що позивачем вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП.

З відеозапису, який був наданий суду першої інстанції представником відповідача, зрозуміло, що 5 грудня 2015 року позивач, перебуваючи в приміщенні Сихівського ВП ГУНП України у Львівській, куди він був доставлений працівниками Управління патрульної поліції в м. Львові, неодноразово заявляв рядовому поліції ОСОБА_3 клопотання про те, що він бажає, щоб розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності відбувався за участю адвоката. ОСОБА_1, зі змісту оскаржуваної постанови зрозуміло, що рядовий поліції ОСОБА_3, нехтуючи клопотанням позивача, розглянув справу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, без участі адвоката, що є грубим порушенням права позивача на захист та права на суд, в розумінні положень статті 6 Європейської конвенції з прав людини, таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова не може вважатися законною і тому підлягає скасуванню.

Проаналізувавши наведені законодавчі положення, суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає за необхідне зазначити, що твердження апелянта про те, що суд першої інстанції, відхиливши клопотання представника відповідача про перенесення розгляду справи №464/9819/15-а, позбавив відповідача можливості надати докази у даній справі є беззмістовним, оскільки апелянтом таких доказів не було надано також до суду апеляційної інстанції.

Виходячи з наведених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, а відтак відсутність підстав до винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення серія ПС3 № 110801 від 5 грудня 2015 року.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Львові залишити без задоволення, а Залізничного районного суду м. Львова від 5 травня 2016 року по справі №464/9819/15-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів з дати складення в повному обсязі.

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді Гулид Р. М.

ОСОБА_4

Повний текст ухвали складено 23 вересня 2016 року