Справа № 553/2858/16-а
Суддя: Кононенко С. Д.
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2858/16-а
Провадження № 2-а/553/90/2016
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01.09.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві в складі :

головуючого судді Кононенка С.Д.,

при секретарі - Бобильовій А.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обєднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області, третя особа: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність, зобовязання перерахувати щомісячне довічне грошове утримання , -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_4 обєднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області, третя особа: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність, зобовязання перерахувати щомісячне довічне грошове утримання, в якому просив суд поновити строк звернення до суду із вимогами за період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року; визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_4 обєднаного Управління пенсійного фонду України Полтавської області щодо нездійснення перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді з 01.01.2016 року по 31.06.2016 року; зобов'язати Полтавське обєднане Управління пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 01.01.2016 року по 31.06.2016 року, виходячи з 88% місячного заробітку працюючого на відповідній посаді судді, та здійснити виплату недоплаченої суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2016 року по 31.06.2015 6року у сумі 84650,22 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином.

У відповідності до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому суд повинен трактувати усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обовязку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії (Постанова Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2006 р. у справі № К-7375/06// Єдиний державний реєстр судових рішень № - 263872).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 суддя у відставці, 29 жовтня 2004 року звільнений з посади судді Торезького міського суду Донецької області на підставі постанови Верховної Ради України від 07 жовтня 2004 року № 2076-ІV «Про звільнення суддів», у зв'язку з поданням заяви про відставку, має загальний стаж на посаді судді 24 повних роки та 5 кваліфікаційний клас.

З 30 жовтня 2004 року позивачу призначене довічне грошове утримання у розмірі 88% місячного заробітку працюючого на відповідній посаді судді з урахуванням поточної премії (п.4 наказу начальника управління державної судової адміністрації в Донецькій області № 766-к від 05.11.2004 року), яке він отримував в Управлінні пенсійного фонду України в м. Торезі Донецької області (надалі УПФУ в м. Торезі Донецької області).

Позивач ОСОБА_3 31.07.2014 року перемістився з тимчасово окупованої території в м. Полтава, що підтверджується довідкою від 20.10.2014 року № НОМЕР_1 Управління праці та соціального захисту населення.

З 01.08.2014 року електронна пенсійна справа позивача взята на облік відповідачем, який виплачує йому довічне грошове утримання судді у відставці як судді Торезького міського суду Донецької області.

Відповідно до довідок Територіального управління державної судової адміністрації в Донецькій області від 17.05.2016 року № 08-923, 08-922, 08-921, 08-920, 08-919 та від 16.06.2016 року № 08-1031, 08-1030, заробітна плата працюючого на відповідній посаді судді, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці, згідно статті 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року склала: за січень-квітень 2015 року 20670 грн., травень-червень 2015 року 21750 грн.

Згідно листа відповідача від 11.07.2016 року та його довідки від 25.07.2016 року вбачається, що розмір довічного грошового утримання позивача ОСОБА_3, відповідач обчислював без урахування даних про розмір заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, які надаються Територіальним управлінням державної судової адміністрації.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відмовляючи позивачу у обчисленні довічного утримання виходячи із розміру заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, відповідач вказує, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді з 01.06.2015 року не здійснюється.

Щомісячне довічне грошове утримання - це спрямована на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання виявляється в тому, що його правове регулювання і джерела фінансування визначаються Конституцією України та спеціальними Законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 123 ЗУ «Про судоустрій України», який діяв в період роботи позивача на посаді судді, розмір заробітної плати (грошового забезпечення) судді повинен забезпечувати його фінансову незалежність, визначається відповідно до ЗУ «Про статус суддів» і не може бути зменшений.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VІ (далі Закон № 2453-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді.

Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частиною 1 ст. 126 Основного Закону України передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 192-VIII. Так, у пунктах 8, 11 ч.4 ст. 48 цього Закону зазначено, що незалежність судді, зокрема, забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді й після виходу у відставку. Крім того, згідно із ч. 6 ст. 48 Закону № 2453-УІ у редакції Закону № 192-VIII при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані при прийнятті нових законів і внесенні змін до чинних, про що неодноразово було наголошено в правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Наказом начальника управління державної судової адміністрації № 766-к від 05.11.2004 року встановлено розмір грошового утримання позивача 88% місячного заробітку, працюючого на відповідній посаді судді з урахуванням поточної премії.

Отже, розрахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача - судді, який здійснює відповідач не відповідає вимогам Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пунктів 6, 14 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, статус суддів. Відповідно до пунктів 4, 6 ст.47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність суддів забезпечується в тому числі: належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Конституційний суд України у Рішенні від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004 сформував правову позицію, згідно з якою норми про матеріальне і побутове забезпечення суддів, встановлені ст. 44 Закону України «Про статус суддів», не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. Надання суддям передбачених цим законом пільг, компенсацій і гарантій не може ставитися у залежності від грошових доходів суддів і тим самим не можуть знижуватися гарантії їх незалежності (абзац другий пункту 7 мотивувальної частини). При прийняті змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначене Рішення Конституційного Суду України не враховане.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року по справі №21-371а14, що є обовязковою. А також в конституційному поданні Верховного суду України щодо відповідності (конституційності) положень абз. 1,2,4,6 ч.5 ст. 141 ЗУ від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням ч. 1 ст. 8, ст. 21, ч. 1,5 ст. 126, 150,152 Конституції України.

Отже, суд приходить до висновку, що відмова у обчисленні довічного утримання позивача виходячи із розміру заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді, є протиправною.

Крім того, оскільки обов'язок виплати сум довічного грошового утримання суддів у відставці за рахунок коштів Державного бюджету України покладено на органи Пенсійного фонду України, то захист порушених прав позивача можливий шляхом зобов'язання вчинити певні дії саме Полтавське обєднане УПФУ в Полтавської області, де перебуває на обліку позивач.

У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь 84650,22 грн. різницю між сумою сплаченого та сумою довічного утримання, яка повинна бути сплачена за період з 01.01.2016 року по 31.06.2016 року включно.

Відповідно до ст. 8 КАС України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Слід звернути увагу, що відповідно до рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2011 від 14.12.2011 року визначено особливість грошового утримання судді, яка полягає в тому, що воно не належить до суддівської винагороди і тому не є складовою заробітної плати судді. Тобто, це утримання є гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня. Умови і порядок виплати цього утримання встановленого Законом України «Про статус судді». Така правова позиція викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівність пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

Положенням Європейської хартії про закон про статус суддів від 11 липня 1998 року передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу на пенсію з посади судді та, які виконували професійні обовязки судді протягом визначеного строку, повинні отримувати виплати після виходу на пенсію, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня їх останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи позивачем при зверненні з даним позовом було пропущено строки звернення до суду, передбачені ст. 99 КАС України, з причин, які суд визнає поважними, враховуючи, що предметом позову в цій категорії справ є дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, пов'язані з пенсійними виплатами, які є регулярними, періодичними, тому необхідно перевіряти строк звернення до суду залежно від виду платежу та тривалості періоду, за який виник спір. Тобто можливі випадки, коли в частині вимог позовну заяву слід залишати без розгляду, а в іншій частині відкривати провадження у справі (лист ВАСУ від 13.10.2010 № 1425/11/13-10).

Частиною 1 ст.99 КАС України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Згідно п.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч.2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Поверненню підлягають не тільки суми пенсії, які були призначені, але не виплачені, а й суми, які мали бути призначені пенсіонеру. Вказані норми підлягають застосуванню і при виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді, що підтверджується висновком, викладеним в рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівність пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

Про порушення свого права на належний розмір довічного грошового утримання судді позивачу стало відомо лише після отримання сукупності документів та їх співставлення: довідок державного територіального управління судової адміністрації про фактичне нарахування заробітної плати суддям, працюючим на відповідній посаді (остання отримана мною 22.06.2016 року), листа відповідача від 11.07.2016 року про відмову у здійсненні перерахунку (отримано мною 20.07.2016 року), довідки відповідача від 25.07.2016 року про розмір сум довічного грошового утримання нарахованих йому в 2016 році.

Крім того, вирішуючи питання про поновлення строків звернення до суду, суд також враховує віковий, соціальний стан та стан здоров'я позивача, адже він з 1999 року знаходиться на обліку з приводу гіпертонії другого ступеня, 21.05.2007 року переніс ішемічний інфаркт головного мозку при гіпертонічній хворобі 3 ступеня ішемічній хворобі серця: атеросклеротичний кардіосклероз Н2А, з 2008 року знаходиться на «Д» обліку з приводу хронічного гепатиту, хронічного холециститу, з 21.06.2010 року на обліку з приводу доброякісної гіперплазії передміхурової залози 2 ступеня, супутня хвороба: аденома лівої надниркової залози, з 31.10.2013 року з приводу цукрового діабету II ступеня. В 2015 році переніс двічі операцію 26.06 та 29.09, після чого до теперішнього часу проходить реабілітацію. З 07.07.2016 року по 19.07.2016 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні, протягом якого йому провели операцію з приводу з розкриття та дренування атероми шиї, що підтверджується медичною документацією доданою до позовної заяви.

Матір позивача ОСОБА_5 є інвалідом другої групи та знаходиться на диспансерному обліку у звязку із тим, що за станом здоров'я самостійно пересуватись не може. Тому позивач вимушений її доглядати.

Таким чином, спеціальними законами визначено право позивача звернення до суду без обмеження будь-яким строком. Про порушене право він дізнався тільки отримавши всі необхідні документи від відповідача, тобто 25.07.2016 року. Його віковий, соціальний стан, поганий стан здоров'я після інфаркту, цукровий діабет, а також збіг тяжких життєвих обставин, декілька операцій, післяопераційна тривала реабілітація, догляд за хворою матір'ю, яка без його допомоги не пересувається, затримали позивача у негайному зверненні до суду для поновлення порушеного права. Це повязане із тим, що серед лікування ряду хронічних захворювань, реабілітації після операції і догляду за матірю, яка не пересувається, позивач вимушений був винайти час та здоровя на аналіз отриманих документів, складання позову, здійснення розрахунків, оплати судового збору, оформлення інших документів, необхідних для подачі позову, його подачі, що з урахуванням його вікового, сімейного, соціального стану, стану здоровя, дуже складно.

У звязку із зазначеними обставинами позивач не мг раніше звернутись до суду з цим позовом. За таких обставин, суд визнає поважною причину пропуску шестимісячного строку звернення до адміністративного суду позивачем з вимогами за період з 01.01.2016 року по 31.06.2015 року, який підлягає поновленню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

У зв'язку із задоволенням позовних вимог підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача 551 грн. 20 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями ст. 19, 126 Конституції України, ст. 129, 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 2, 8, 9, 71, 94, 138, ст.160, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обєднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області, третя особа: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність, зобовязання перерахувати щомісячне довічне грошове утримання задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк звернення до суду із вимогами за період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_4 обєднаного Управління пенсійного фонду України Полтавської області щодо нездійснення перерахунку щомісячного грошового утримання ОСОБА_3 судді у відставці у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді з 01.01.2016 року по 31.06.2016 року.

Зобов'язати Полтавське обєднане Управління пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_3 судді у відставці за період з 01.01.2016 року по 31.06.2016 року, виходячи з 88% місячного заробітку працюючого на відповідній посаді судді, та здійснити виплату недоплаченої суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2016 року по 31.06.2015 6року у сумі 84650,22 грн.

Стягнути судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунку субєкта владних повноважень - ОСОБА_4 обєднаного управління пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_3.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м.Полтави протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_6