Справа № 824/569/16-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/569/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представника відповідача Гаїни Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Чернівецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Чернівецької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №126638-13 від 30 травня 2016 року.

В обґрунтування позову вказано, що оскаржуваним рішенням визначено позивачу суму податкового зобов'язання за платежем - транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн.

На думку позивача, податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №126638-13 від 30 травня 2016 року є протиправним, оскільки податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Посилаючись на підпункт 12.3.4. пункту 12.3. статті 12 Податкового кодексу України зазначив, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Оскільки Чернівецька міська рада не оприлюднила рішення про встановлення місцевих податків та зборів у встановлений період, (рішення про встановлення на території міста транспортного податку було оприлюднене лише 29 січня 2016 року) у позивача відсутній обов'язок сплачувати транспортний податок у 2016 році. Вважає оскаржуване рішення передчасним.

Крім цього, посилаючись на Порядок направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 листопада 2012 року №1236 вказував, що до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання. Однак відповідачем вказаного розрахунку до податкового повідомлення-рішення додано не було, що унеможливлює визначення податкового періоду, за який таке податкове зобов'язання було нараховано.

Від відповідача до суду надійшли заперечення проти позову у письмовій формі, в яких він просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. При цьому вказує про безпідставність тверджень позивача щодо протиправності податкового повідомлення-рішення форми «Ф» №126638-13 від 30 травня 2016 року, оскільки ним правомірно і своєчасно прийнято та направлено позивачу дане рішення. Крім цього, вказує на те, що обов'язок сплати транспортного податку виникає у позивача після набрання чинності законом, яким було запроваджено такий податок, а тому відсутні підстави для його скасування.

Зазначає, що посилання позивача на те, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та на те, що Чернівецькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернівецькій області не було надано відповідного розрахунку є безпідставними, оскільки Порядок направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28 листопада 2012 року №1236, яким передбачено, що до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання, втратив чинність на підставі Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204.

Вказував, що при прийнятті оскаржуваного рішення Чернівецька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Чернівецькій області діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судове засідання позивач не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Разом з позовом подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Крім цього, не заперечував про розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у письмових запереченнях. Просив суд у позові відмовити.

Заслухавши пояснення особи, яка з'явилась в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1, виданого Чернівецьким центром при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області, ОСОБА_2 з 31 серпня 2013 року є власником транспортного засобу марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200, легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, 2013 року випуску, об'єм двигуна 4461 куб. см.

11 квітня 2016 року регіональним сервісним центром МВС в Чернівецькій області територіальним сервісним центром № 7341 надіслано інформацію до Чернівецької ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області про останніх власників легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років.

В отриманій інформації зазначено власника транспортного засобу ОСОБА_2 реєстраційний номер НОМЕР_1, марки TOYOTA, модель LAND CRUISER 200.

30 травня 2016 року Чернівецькою ОДПІ ГУ ДФС у Чернівецькій області на підставі вищезазначеної інформації прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №126638-13, яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання за платежем - транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням суб'єкта владних повноважень, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (далі - ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 267.1.1. пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Приписами пунктів 267.3 та 267.4 статті 267 ПК України визначено, що базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

З аналізу вказаних положень ПК України вбачається, що для визначення платнику податків грошового зобов'язання із транспортного податку на рівні 25000 грн, контролюючому органу необхідно встановити, що транспортний засіб (легковий автомобіль) такого платника податків відповідає критеріям об'єкта оподаткування, а саме:- з року випуску автомобілю минуло не більше п'яти років (включно); - середньоринкова вартість автомобілю становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Судом на підставі поданих сторонами доказів встановлено, що належний позивачу транспортний засіб марки TOYOTA (модель LAND CRUISER 200 легковий універсал-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2, 2013 року випуску, об'єм двигуна 4461 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_1, середньоринкова вартість становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати) є об'єктом оподаткування транспортного податку, що фактично не заперечувалось сторонами у справі.

Водночас позивач вказував про відсутність у нього обов'язку сплачувати транспортний податок саме у 2016 році, тобто вважав оскаржуване рішення передчасним.

У зв'язку з цим необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 6.1. статті 6 ПК України визначено, що податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно пункту 7.3 статті 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад (пункт 8.3 статті 8 ПК України).

Підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України визначено, що до місцевих податків, зокрема, належить податок на майно, в склад якого, відповідно до підпункту 265.1.2 пункту 265.1 статті 265 ПК України входить транспортний податок.

Згідно з пунктом 10.2 статті 10 ПК України, місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 ПК України.

Так, пунктом 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно підпункту 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 ПК України до повноважень міських рад щодо податків та зборів належить: встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених ПК України.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (підпункт 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

Відповідно до підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами ПК України, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм ПК України із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Водночас 24 грудня 2015 року прийнято Закон України за №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 01 січня 2016 року (далі - Закон №909-VIII)

Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Крім цього, відповідно до пункту 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №909-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 ПК України.

Судом встановлено, що рішенням Чернівецької міської ради від 28 січня 2016 року № 80 «Про внесення змін до рішення міської ради VI скликання від 25 червня 2015 року № 1635 «Про справляння в місті Чернівцях місцевих податків і зборів, акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів та відміну раніше прийнятих рішень» затверджено в новій редакції Положення про транспортний податок відповідно до ПК України, Закону №909-VIII.

Пунктом 2 рішення Чернівецької міської ради від 28 січня 2016 року №80 передбачено, що воно набирає чинності з 01 лютого 2016 року.

При цьому згідно наявних у справі Положень про транспортний податок, затверджених рішеннями Чернівецької міської ради від 25 червня 2015 року №1635 та від 28 січня 2016 року №80, вбачається, що у 2016 році не встановлювався новий податок (транспортний податок діяв і в 2015 році) та не змінювалась його ставка (25000,00 грн), а лише змінювались вимоги до об'єкта оподаткування транспортним податком.

Отже, Чернівецька міська рада самостійно транспортний податок не встановлювала, а фактично запровадила механізм справляння та порядок сплати транспортного податку в м. Чернівцях, встановленого ПК України.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що саме 2016 рік і є базовим (звітним) періодом для оподаткування транспортним податком з об'єкту, який належить на праві власності позивачу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач правомірно, тобто у відповідності до наведених вище правових положень, прийняв відносно позивача податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №126638-13, яким йому визначено суму податкового зобов'язання за платежем - транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн.

Приймаючи оскаржуване позивачем рішення суб'єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частини першої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду справи відповідач довів правомірність винесення оскаржуваного рішення.

Водночас доводи позивача, зважаючи на викладене, є необґрунтованими.

Зокрема, помилковим є твердження позивача про нарахування відповідачем спірного транспортного податку в 2016 році з порушенням підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, оскільки пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №909-VIII, який є чинним, фактично було зупинено на 2016 рік дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України.

Крім цього, посилання позивача в обґрунтування позову на передчасність винесення відповідачем оскаржуваного рішення не свідчить про його протиправність за наявності підстав і повноважень у суб'єкта владних повноважень для прийняття такого рішення.

Щодо посилання позивача в обґрунтування своїх доводів на пункт 2.4 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 листопада 2012 року №1236, то суд також вважає їх безпідставними виходячи з наступного.

Так, згідно пункту 2.4 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 листопада 2012 року №1236, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2012 р. за №2135/22447, до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) з наведенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку) відповідного звітного періоду, щодо якого здійснюється розрахунок податкового зобов'язання, а також іншої інформації, необхідної для визначення грошового зобов'язання.

Проте указаний Порядок втратив чинність на підставі Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2012 р. за №2135/22447.

Відтак, враховуючи наведені вище норми права та встановлені обставини, суд не вбачає правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 травня 2016 року №126638-13.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні заявлених ОСОБА_2 позовних вимог.

Керуючись статтями 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 22 вересня 2016 року.