Справа № 820/4751/15
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2016 р.Справа № 820/4751/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Регіон-Банк" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2016р. по справі № 820/4751/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Регіон-Банк"

до Департаменту державної реєстрації Харківської міської ради , Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України , Приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області Алексеєвої Ліани Василівни треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Регіон-Банк" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:

- визнати неправомірними дії Державного реєстратора Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Коваленко А.В. щодо прийняття ним 19.03.2015 року рішення за індексним номером 20129108 по припиненню обтяження;

- скасувати рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Коваленко А.В. від 19.03.2015 року за індексним номером 20129108 щодо припинення обтяження;

- зобов'язати Департамент державної реєстрації Харківської міської ради забезпечити внесення до Державного реєстру речових прав запис про скасування рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Коваленко А.В. від 19.03.2015 року за індексним номером 20129108;

- зобов'язати Департамент державної реєстрації Харківської міської ради забезпечити внесення до Державного реєстру речових прав запис про обтяження на підставі Ухвали Київського районного суду м. Харкова від 14.10.2013 року;

- визнати неправомірними дії Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Г.М. по прийняттю 27.03.2015 року рішення за номером 20335196 щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5;

- скасувати рішення Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Г.М. від 27.03.2015 року за номером 20335196 щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5;

- зобов'язати Департамент державної реєстрації Міністерства, юстиції України забезпечити скасування запису про державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1;

- визнати неправомірними дії Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алексєєвої Л.В. (державного реєстратора) по прийняттю 14.04.2015 року рішення індексний номер: 20678894 щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2;

- скасувати рішення Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алексєєвої Л.В. (державного реєстратора) від 14.04.2015 року індексний номер: 20678894 щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2;

- зобов'язати Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алексєєву Л.В. (державного реєстратора) внести запис до Державного реєстру речових прав про скасування державної реєстрації прав.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 року закрито провадження в адміністративній справі № 820/475/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Регіон-Банк" до Департаменту державної реєстрації Харківської міської ради, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Алексеєвої Ліани Василівни, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. Роз'яснено позивачеві, що зазначена справа відноситься до юрисдикції господарського суду.

Публічне акціонерне товариство "Регіон-Банк", не погоджуючись з ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 року , подало апеляційну скаргу , вважає її незаконною та необґрунтованою, винесеною при невідповідності висновків суду обставинам справи та при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, у зв'язку з чим ухвала підлягає скасуванню . Просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.08.2016р., яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, направити справу для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України та ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 ст. 157 КАС України , суд першої інстанції виходив з того , що даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, правовідносини, які виникли з договору іпотеки, який передбачав можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок основного зобов"язання на підставі окремого договору, не є публічно-правовим спором, що випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами відмінними від адміністративного судочинства, а тому такі спори вирішуються в порядку господарського судочинства.

Однак , колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Предметом спору в адміністративній юрисдикції є публічно-правові відносини. До юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності прийнятих або вчинених рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) при здійсненні ними владних управлінських функцій.

За змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до Пленуму Вищого адміністративного суду України в п.2 Постанови від 20 травня 2013 року N 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Вищого адміністративного суду України від 14 лютого 2014 року N 2, від 15 травня 2014 року N 6, від 22 травня 2015 року N 6) (далі - Постанова № 8) законодавство не містить визначення терміна "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Пунктом 3 Постанови № 8 визначено, що вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

В п.8 Постанови № 8 Пленум ВАСУ роз'яснено, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-ІУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон N 1952-ІУ) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону N 1952-ІУ державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус. Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів зазначає , що висновки суду першої інстанції щодо неналежності вказаної справи до юрисдикції адміністративного суду зроблені з посиланням на Постанову Верховного суду України від 14.06.2016 року у справі № 826/4858/15, однак зі змісту вказаної постанови ВСУ взагалі не вбачається, що предмет спору, фактичні обставини та правове регулювання є тотожними предмету та обставинам даної справи.

Суть спору про який йдеться у вказаній постанові ВСУ полягає у неузгодженості позицій судів з питання набуття у власність іпотекодержателем предмету іпотеки на підставі застереження про задоволення вимог в іпотечному договорі чи необхідність укладання окремого договору у такому разі та, як наслідок, правомірність дій державного реєстратора щодо реєстрації за іпотекодержателем права власності на нерухоме майно на підставі такого застереження. Під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими. Вочевидь, вказані правовідносини є суто цивільно-правовими, спір виник з приводу способу їх реалізації та, як правильно зазначає ВСУ, цей спір не є публічно- правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватись судами за правилами ЦПК.

Однак , в даній справі, як свідчить позовна заява та матеріали справи, спір виник не з приводу належності майна, підстав та способів його набуття у власність та правомірності подальшої реєстрації прав внаслідок таких дій (тобто, вимоги не є приватноправовими), а з приводу дій державних реєстраторів щодо прийняття ними рішень по припиненню обтяження на підставі ухвали суду, що не набрала чинності та, як наслідок, реєстрації прав власності з відповідними внесеннями записів до Державного реєстру прав на нерухоме майно та створення такими реєстраторами ситуації наявності двох власників на одне і те ж майно.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції , закриваючи провадження у справі , не в повній мірі з'ясував характер позовних вимог, тому висновки суду першої інстанції не можуть вважатися об'єктивними та обґрунтованими.

Відповідно до пункту 3 статті 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Згідно пункту 4 статті 204 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 199, ст.ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Регіон-Банк" задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2016р. по справі № 820/4751/15 скасувати.

Справу направити до суду 1 інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в силу ч. 2 ст. 211 КАС України, оскільки не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 27.09.2016 р.