Справа № 2а/638/9/14 (638/5773/13-а)
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року м.Київ К/800/643/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Мороз Л.Л.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мекап» на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мекап» до виконавчого комітету Харківської міської ради, за участю прокуратури Дзержинського району м.Харкова, про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мекап» звернулося з позовом до виконавчого комітету Харківської міської ради, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення від 17 жовтня 2012 року №631, яким затверджено акт від 14 серпня 2012 року №268 про визнання збитків в сумі 1644560,58 грн.

Постановою Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 лютого 2014 року позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 17 жовтня 2012 року №631, яким затверджено акт від 14 серпня 2012 року №268 про визначення збитків в сумі 1644560,58 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року задоволено частково апеляційні скарги прокуратури Дзержинського району м.Харкова та виконавчого комітету Харківської міської ради; постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 лютого 2014 року скасовано; провадження у справі закрито; роз'яснено позивачу право на звернення з цим позовом до суду в порядку господарського судочинства.

При винесенні ухвали суд апеляційної інстанції виходив із того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мекап» звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати, постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 лютого 2014 року залишити в силі.

У касаційній скарзі позивач зазначає про помилковість висновку апеляційного суду щодо підвідомчості даного спору.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом позовних вимог у даній справі є оскарження рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 17 жовтня 2012 року №631, яким затверджено акт від 14 серпня 2012 року №268 про визначення збитків в сумі 1644560,58 грн.

Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Згідно п.п.1, 7 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Головною ознакою публічно-правового спору є участь у ньому хоча б однією із сторін суб'єкта владних повноважень - органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб, іншого суб'єкта при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Владна управлінська функція розуміється як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань. Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій та повноважень, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Як встановлено ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ст.156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні зокрема внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно ч.1 ст.157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.157 Земельного кодексу).

Відповідно до п.п.1 п.«а» ч.1 ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки.

Пунктом «б» ч.1 ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надано виконавчим органам рад повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284 затверджений Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, відповідно до п.1 власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Як передбачено п.2 Порядку, розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Таким чином, у відповідача наявне право приймати рішення про затвердження актів комісії щодо визначення розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності збитків, в тому числі у вигляді неодержаних доходів від використання земельної ділянки, вирішення питання щодо законності відповідного акту органу місцевого самоврядування відноситься до компетенції адміністративних судів.

Висновок суду апеляційної інстанції щодо підвідомчості даного спору господарським судам є невірним.

Вищенаведені обставини у відповідності до ч.1 ст.227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення апеляційного суду і направлення справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Вимоги касаційної скарги щодо залишення в силі рішення суду першої інстанції задоволенню не підлягають, оскільки справа в апеляційному порядку по суті не переглянута, що з урахуванням положень ст.211 Кодексу адміністративного судочинства України, унеможливлює перегляд в касаційному порядку постанови Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 лютого 2014 року.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише рішення, яке безпосередньо порушує права позивача та породжує для нього певні обов'язки.

У даній справі позивачем заявлені вимоги щодо оскарження рішення, яке вказує на виявлені збитки та їхній розмір. Що стосується відшкодування виявлених збитків, то вони або сплачуються у добровільному порядку, або стягуються шляхом звернення з відповідним позовом до суду. Наявність підстав для нарахування збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про їх відшкодування, а не позов щодо скасування рішення про затвердження акту щодо їх визначення.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мекап» задовольнити частково.

Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2015 року скасувати.

Справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді