Справа № 753/5588/16-а
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2016-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 753/5588/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Даниленко В.В. Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Губської Л.В. та Оксененка О.М.

за участю секретаря Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду, апеляційну скаргу Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві про скасування рішень,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішень №25 про примусове повернення від 10.12.2015 року та №9 про заборону в'їзду на територію України від 10.12.2015 року.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв'язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення №25 про примусове повернення з України громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 від 10.12.2015 року, прийняте Дарницьким районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві - закрито.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, стосовно позивача головним спеціалістом ДарницькогоРВ ГУ ДМС України у м. Києві12.11.2015 року було складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення ним правил перебування іноземців в Україні.

Постановою заступника начальника ДарницькогоРВ ГУ ДМС України у м. Києві від 12.11.2015 року ОСОБА_2був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КпАП Україниу вигляді штрафу у розмірі 510, 00 грн.

Із протоколом про адміністративне правопорушення і з постановою, складеними на державній мові, позивача було ознайомлено в той же день, про що свідчить його підпис.

Перед складанням протоколу та винесенням постанови у позивача було відібрано пояснення на російській мові. Відповідно до наданих пояснень він приїхав до України 17.12.2013 року та проживав у дядька по материній лінії.

10.12.2015 року завідувачем сектора міграційної роботи Дарницького РВ ГУ ДМС України у м. Києві Лопатинським Ю.М. було прийнято Рішення №25 про примусове повернення з України громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2, зобов'язавши його покинути територію України у термін до 19.12.2015 року та Рішення №9 про заборону в'їзду на територію України громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 терміном на три роки до 10.12.2018 року.

Підставою для прийняття рішень стало порушення позивачем вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживання на території України без документів на право проживання та ухиляється від виїзду з території України після закінчення строку перебування на території України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в частині спірного рішення щодо №9 заборони в'їзду на територію України від 10.12.2015 року, колегія суддів виходить з наступного.

Правовідносини, які склались між сторонами по цій справі регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Як вбачається з наведеної норми права уповноважені органи державної влади, приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов'язані одночасно приймати рішення й про заборону в'їзду цієї особи на територію України і такі їх повноваження мають дискреційний характер.

Положеннями статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не визначено підстав для заборони в'їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на 3 роки у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

Поряд з цим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і при прийнятті рішення про заборону в'їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб'єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в'їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені у ст. 13 цього Закону.

Згідно до ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства заборонений:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

Як вбачається із тексту оскаржуваного позивачем рішення про заборону його в'їзду на територію України воно не містить жодної передбаченої Законом підстави для заборони позивачу в'їзду в Україну.

При цьому, судова колегія вважає необґрунтованими посилання апелянта на положення статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» з огляду на те, що вказана норма Закону визначає підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення №9 про заборону в'їзду на територію України громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 від 10.12.2015 року, прийняте Дарницьким районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дарницького районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Дарницького районного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 23.09.2016 року.

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Оксененко О.М.

Губська Л.В.