Справа № 815/3110/16
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3110/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року 10 год. 55 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря Слободянюка К.С.,

За участю сторін:

представника Позивача ОСОБА_1,

представника Відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.06.2016 року №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з адміністративним позовом звернулась ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.06.2016 року №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5.

Ухвалою суду від 11 липня 2016 року відкрито провадження по справі.

У судове засідання 15.09.2016 року зявився представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.06.2016 року №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову (Том 3 а.с. 156-160).

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

На підставі п.75.1 ст.75 та ст.77, ст.82 Податкового Кодексу України, ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», Наказу від 19 квітня 2016р. №245 ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, відповідно до плану- графіка на 2 квартал 2016р. та направлень проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, яка мешкає згідно свідоцтва про держреєстрацію за адресою: м. Одеса, вул.Шкодова гора, буд.5, к.А, кв.1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014р. по 31.12.2015р.

За наслідками проведеної документальної планової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 встановлені порушення порядку ведення книги обліку доходів та витрат, чим порушено вимоги пЛ77.10 Податкового Кодексу України та вимоги п.6.5 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом від 16.09.2013 N 481, також встановлено заниження суми податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в порушення вимог п.177.1, п.177.2, п.177.4, пп.177.5.3 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України, заниження сум єдиного внеску нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, чим порушено п. 2 ст.6. п.2 ст. 7. ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», підлягає донарахуванню 53 549,03грн. єдиного внеску, в т. ч. за 2014р.-39 797.91грн., за 2015р.-13751.12грн., окрім того, встановлено заниження військового збору із сум доходу отриманих у 2015 році від здійснення підприємницької діяльності у сумі 6 986,00грн. в порушення пп.168.2.1 п.168.2 ст.168 Податкового кодексу та не проведення розрахункових операцій у 2014році у розмірі 794020,83грн через реєстратори розрахункових операцій в порушення вимог п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», також здійснено реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку на суму 794020.83грн. в порушення вимог п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

За результатами перевірки складено акт документальної планової виїзної перевірки від 01.06.2016р. №1771/15-54-13-04/НОМЕР_6 (Том 1 а.с. 17-45).

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме:

- податкове повідомлення - рішення від 17 червня 2016 року за №, яким застосовано суму штрафних фінансових санкцій у розмірі 1588041, 66 грн. ;

- податкове повідомлення рішення від 17 червня 2016 року за №, яким збільшено суму грошового зобовязання всього на 164921, 46 грн.;

- податкове повідомлення - рішення від 17 червня 2016 року №, яким застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 1 грн.;

- податкове повідомлення - рішення від 17 червня 2016 року за НОМЕР_4, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем військових збір на загальну суму 8732,50 грн,;

- рішення від 17 червня 2016 року за № яким застосовані штрафні фінансові санкції в розмірі 5354, 90 грн.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, а відповідачем не заперечувалось, що з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року ФОП ОСОБА_3 здійснювала свою діяльність на загальній системі оподаткування відповідно до вимог ст. 177 розділу Податкового кодексу України. Відповідно до Декларацій про майновий стан і доходи від 06 лютого 2016 року за № за період з 01 січня 2014 по 31 грудня 2014 року задекларувала витрати на загальну суму 2694511.17 грн., у тому числі вартість придбаних товарно - матеріальних цінностей, що використані у діяльності - 2018169,74 грн. (без ПДВ), інші витрати 150502,50 грн.(без ПДВ) та витрати на оплату праці - 525838,93 грн. (без ПДВ).

Відповідно до Декларацій про майновий стан і доходи від 06 лютого 2015 року за № за період з 01 січня 2015 по 31 грудня 2015 року задекларувала витрати на загальну суму 3597704,14 грн. (без ПДВ), у тому числі вартість придбаних товарно - матеріальних цінностей, що використані у діяльності - 2650731,11 грн. (без ПДВ), інші витрати 280371,95 грн.(без ПДВ) та витрати на оплату праці - 666601.08 грн. (без ПДВ).

ФОП ОСОБА_3 здійснює наступні види діяльності: код КВЕД 56.29 постачання інших готових страв, код КВЕД 56.21 постачання готових страв для подій, код КВЕД 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, код КВЕД 96.09 надання інших індивідуальних послуг.

З приводу визначення позивачем податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб суд зазначає.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Згідно із пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. В силу положень пункту 177.3 статті 177 Податкового кодексу України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). Відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Платники податку на прибуток підприємств, обєкта, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначаються розділом III Податкового кодексу України.

В силу статті 149 Податкового кодексу України податковою базою для цілей оподаткування податком на прибуток визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням положень статей 135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що прибуток із джерелом походження з України та за її межами визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Витрати у розумінні Податкового кодексу України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4,138.6 - 138.9,138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому згідно з підпунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Суд зазначає, що кошти сплачені позивачем в оплату продуктів харчування є повязаними з основною діяльністю позивача, а витрати підтверджуються документально наявними в матеріалах справи доказами, а саме: договорами на закупівлю товару (продуктів харчування), договори про надання послуг щодо забезпечення харчування, договори по організації приготування та роздачі продуктів харчування, договори з надання послуг по організації святкових столів, відповідні специфікації та акти прийому передачі послуг, акти виконаних робіт, відповідні накладні, податкові накладні, виписки по рахунках тощо (Том 1 а.с. 105-248, Том 2 а.с. 1-248, Том 3 а.с. 1-155).

Відтак, фактів порушення ФОП ОСОБА_3Л, обмежень, встановлених статтею 177 Податкового кодексу України, податковим органом не наведено, а ні в акті перевірки а ні під час розгляду справи, відтак висновки податкового органу про неправомірне формування валових витрат є безпідставним та не ґрунтуються на приписах чинного законодавства.

Отже суд дійшов висновку, що позивач правомірно сформував валові витрати по взаємовідносинах зі своїми контрагентами, а тому підстав для нарахування податку з доходу фізичних осіб у відповідача не було.

Враховуючи, що податковими органами неправомірно встановлено збільшення чистого доходу у 2014-2015 роках у звязку з відсутністю порушень пп. 177.1. 177.2. 177.4. пп.1 77.5.3 п.177.5 статті 177 Податкового кодексу України, відтак підстави для нарахування єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування і накладення відповідних штрафних санкцій та підстав нарахування суми заниження військового збору та відповідних штрафних санкцій у податкового органу відсутні.

Що стосується твердження відповідача про порушення позивачем вимоги п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», яким на думку співробітників ДПІ у Суворовському районі м. Одеси встановлено реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку на суму 794020,83 грн., суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом та не заперечувалось сторонами у справі, зазначений висновок зроблений виходячи з пояснень ФОП ОСОБА_3 щодо неможливості проведення інвентаризаційних товарних залишків станом на 01.01.2014р., 01.01.2015р., на 01.01.2016р. та стало підставою вважати про відсутність у ФОП ОСОБА_3 залишків товарів, про що перевіряючи зробили висновок щодо перевищення валових витрат у 2014р. та збільшення валового доходу у 2014 році.

Разом з тим, суд вважає такі висновки відповідача передчасними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Пункт 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» зобов'язує суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Разом з тим, положення Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не визначають самого порядку ведення обліку товарних запасів на складах та або за місцем їх реалізації, лише вказують на обов'язок суб'єктів підприємницької діяльності на ведення такого обліку.

Порядок обліку товарних запасів на законодавчому рівні встановлено виключно для юридичних осіб, оскільки відповідно до п. 2 ст. З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством.

Фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності ведуть Книгу обліку доходів і витрат, форма якої затверджена Наказом Міндоходів і зборів від 16.09.2013р. №481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення».

Форма Книги обліку доходів і витрат, затверджена вищевказаним наказом, не передбачає ведення обліку товарних запасів.

Відтак, суд зазначає, що у позивача не було обовязку ведення товарних запасів.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 17.06.2016 року №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 прийняті ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Що стосується посилання позивача на процедурні порушення, допущені відповідачем під час проведення перевірки, суд зазначає, що правові наслідки таких порушень за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову з цих підстав не може призвести до відновлення порушених прав позивача, оскільки після проведення перевірки права позивача порушують лише наслідки її проведення. Відтак, можливі процедурні порушення, допущені під час призначення та/або проведення перевірки в даному випадку, не приймаються судом як безумовне свідчення протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких підстав, розглянувши справу в межах позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 15.09.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог ч. 2 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 159 - 163, 167, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ФОП ОСОБА_3 до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.06.2016 року №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 17.06.2016 року №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5.

Стягнути з ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області () за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_3 (код НОМЕР_6) судові витрати у розмірі 6890 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Повний текст постанови підписано суддею 20.09.2016 року.

Суддя О.М. Тарасишина

.