Справа № 804/233/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2016 р. Справа № 804/233/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участю секретаря судового засідання: Чаплигіної А.А.,
представника позивача: ОСОБА_1,
представника третьої особи: Бісєрова А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративну справу
до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Департамент Держархбудінспекції у Дніпропетровській області
про зобов'язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_3 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просила зобов'язати відповідача закінчити виконавче провадження №37647513 на підставі п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що підставою для закінчення вказаного виконавчого провадження є ліквідація стягувача - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровської області, який не має правонаступників.
У судовому засіданні представник позивача підтримав пред'явлений адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просив повністю його задовольнити.
Відповідач пред'явлений адміністративний позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що закриття виконавчого провадження можливе лише за умови відсутності у ліквідованого стягувача правонаступників. Крім того, з виконавчого документа вбачається, що стягнення з ОСОБА_3 у вигляді штрафу є фінансовою санкцією Інспекції Державного архітектурно будівельного контролю у Дніпропетровській області, що стягується й перераховується до державного бюджету України. Відповідно «Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011р. № 1074, у разі ліквідації органу виконавчої влади, передача його завдань та функцій покладається на інші органи виконавчої влади, які визначені відповідним актом Кабінету Міністрів України . Таким чином, можна зробити висновок, що ліквідація, в даному випадку Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю не була б можлива до передачі його повноважень та виконання функцій новоутвореному органу.
До судового засідання від представника відповідача надійшло клопотання розглядати справу за його відсутності у зв'язку з неможливістю прибуття у судове засідання.
Ухвалою суду від 20.02.2016р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Департамент Держархбудінспекції у Дніпропетровській області, представник якої у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України не ліквідована, змінені її структурні підрозділи (територіальні органи). Територіальні органи припинені як юридичні особи, але новоутворені територіальні органи (в тому числі Департамент Держархбудінспекції у Дніпропетровській області) увійшли в структуру не ліквідованої Державної архітектурно-будівельної інспекції України. При цьому повноваження та функції ліквідованої Інспекції Державного архітектурно будівельного контролю у Дніпропетровській області перейшли до Департаменту Держархбудінспекції у Дніпропетровській області, який є процесуальним правонаступником цієї Інспекції. Отже, підстав для закінчення виконавчого провадження немає.
Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що на виконанні Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження №37647513 з виконання постанови Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Дніпропетровській області про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №Д5-10 від 29.01.2013 року, відповідно до якої на ФОП ОСОБА_3 накладено штраф у сумі 103230,00грн., що перераховується до Державного бюджету за вказаними у цій постанові реквізитами.
Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 року №150 «Питання функціонування територіальних органів Державної архітектурно-будівельної інспекції» (далі - Постанова №150) було ліквідовано, як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної архітектурно-будівельної інспекції, в тому числі і Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області.
У зв'язку із цим 25.08.2015 року представник ОСОБА_3 за довіреністю - ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про закінчення виконавчого провадження, в якій, посилаючись на ліквідацію органу, що є стягувачем у виконавчому провадженні, просив винести постанову про закінчення виконавчого провадження №37647513 (т.1 а.с.6).
У відповідь на вищезазначену заяву позивача, відповідач своїм листом від 17.09.2015р. повідомив про те, що закінчення виконавчого провадження №37647513 неможливо, оскільки Департамент Держархбудінспекції у Дніпропетровській області є процесуальним правонаступником Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області.
Незгода з діями державного виконавця відповідача стосовно невиконання вимог пункту 3 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» в частині невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з ліквідацією стягувача без правозаступництва слугувала підставою для звернення позивача до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР (далі - Закон №202/98-ВР), Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон № 606-XIV) та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №202/98-ВР державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом №606-XIV.
У відповідності до статті 1 Закону №606-XIV (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Основною функцією державної виконавчої служби є задоволення вимог виконавчого документа, забезпечення дотримання при цьому прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб, сприяння їм у реалізації своїх процесуальних прав.
Частиною другою статті 11 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
Пунктом 8 ч. 2 ст. 17 Закону № 606-XIV визначено, відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 № 208/94-ВР (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) постанови про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесені посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, є виконавчими документами і підлягають виконанню в установленому законом порядку.
За приписами ст. 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
Згідно з ст.25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Аналіз наведених правових норм в їх сукупності свідчить, що відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача та на підставі виконавчого документа, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби, - є обов'язком державного виконавця.
У той же час, приписами ст. 49 Закону № 606-XIV визначені підстави для закінчення виконавчого провадження.
Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.49 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.
При цьому приписами п.1 ч.1 ст.37 Закону № 606-XIV встановлено, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі смерті, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво.
Отже, наведені у п.1 ч.1 ст.37 Закону № 606-XIV обставини є такими, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження.
Згідно з п.2.14 цієї Інструкції правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником державний виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом.
Як зазначалося вище, спірні правовідносини виникли у зв'язку із тим, що позивач вважає, що стягувач у виконавчому провадженні №37647513, а саме: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровської області, - ліквідований і у нього відсутній правонаступник.
За приписами ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі - Закон № 755-IV), юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.
З метою з'ясування питання щодо наявності правонаступника у стягувача у виконавчому провадженні №37647513, якого було ліквідовано, відповідач 14.08.2015р. звертався листом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області за відповідними роз'ясненнями.
Таким чином, вищеозначеним листом відповідача було поінформовано про позицію стягувача щодо наявності у нього правонаступника.
З урахуванням цього листа відповідачем і було надано відповідь на заяву ОСОБА_3 про закриття виконавчого провадження, в якій з посиланням на наявність правонаступника у стягувача було відмовлено у закінченні виконавчого провадження на підставі п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, підстави для зобов'язання відповідача закінчити виконавче провадження №37647513 на підставі п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору, відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Департамент Держархбудінспекції у Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова