Справа № 810/1641/16
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2016-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року 810/1641/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо відмови у розгляді заяв ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 13,8 га у користування для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської області, яка викладена в листах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 28.09.2015 №3690/0/300-15 та від 22.10.2015 №4365/0/300-15;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо відмови у розгляді заяв ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 65,0352 га у користування для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської області, яка викладена в листах Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 28.09.2015 №3692/0/300-15 та від 22.10.2015 №4364/0/300-15;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області розглянути по суті заяви ОСОБА_1 від 03.08.2015 та від 02.10.2015 про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 13,8 га у користування для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської області;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області розглянути по суті заяви ОСОБА_1 від 03.08.2015 та від 02.10.2015 про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 65,0352 га у користування для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, викладених в листах від 28.09.2015 №3690/0/300-15, від 28.09.2015 №3692/0/300-15, від 22.10.2015 №4365/0/300-15 та від 22.10.2015 №4364/0/300-15, є протиправними, оскільки позивач, скориставшись своїм правом, звернулась до відповідача із заявами про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення у користування земельних ділянок площею 13,8 га та площею 65,0352 га для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської області.

При поданні заяв про надання дозволу на розробку проектів землеустрою позивачем було подано пакет документів, необхідних для вирішення питання про надання їй дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у користування для ведення фермерського господарства.

Однак, у своїх відмовах в наданні дозволу на розробку проектів землеустрою Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області посилається на те, що заява та документи, подані позивачем, не відповідають статті 7 Закону України "Про фермерське господарство", що унеможливлює вирішення порушеного питання.

Позивач зазначила, що відповідач не конкретизував причин відмови та не вказав пункти відповідних статей, які дають підстави для такої відмови.

Відповідач будь-яких письмових пояснень або заперечень проти позову не надав.

У судове засідання, призначене на 12.09.2016, з'явився представник позивача та до початку розгляду справи звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за його відсутністю в порядку письмового провадження.

Відповідач, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, явку свого представника до судових засідань не забезпечував, із клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач був повідомлений про розгляд справи не пізніш як за три дні до судового засідання, як визначено ч. 3 ст. 35 КАС України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, та суд вважає, що у відповідача було достатньо часу для підготовки та надання до суду доказів по справі.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відтак, неможливість прибуття у судове засідання представника відповідача не є підставою для відкладення розгляду справи.

Частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2015 року позивач звернулась до Головного управління Держземагентства у Черкаській області із заявами про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 13,8 га та площею 65,0352 га для ведення фермерського господарства, які розташовані за межами населеного пункту в адміністративних межах Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської області.

Вказані заяви були зареєстровані Головним управлінням Держземагентства у Черкаській області 03.08.2015 за вх. №7579 та за вх. №7580.

До вказаних заяв позивачем було додано наступні документи: обґрунтування розмірів земельних ділянок; викопійовки розташування земельних ділянок та ситуаційні плани; копії паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; довідки з державної статистичної звітності про наявність земель; довідки Бужанської сільської ради про існуючий стан земельних ділянок; копію диплома про сільськогосподарську освіту; копію свідоцтва про одруження.

Перелік вказаних документів вказаний у додатках до заяв.

Листами від 28.09.2015 №3690/0/300-15 та №3692/0/300-15 Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повідомило позивача про те, що заяви та документи не відповідають статті 7 Закону України "Про фермерське господарство", що унеможливлює вирішення порушеного питання.

В жовтні 2015 року позивач повторно звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області із заявами, в яких просила повторно розглянути заяви про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 13,8 га та площею 65,0352 га для ведення фермерського господарства, які розташовані за межами населеного пункту в адміністративних межах Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської області.

Вказані заяви були зареєстровані Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області 02.10.2015 за вх. №9507 та за вх. №9508.

За результатами розгляду вказаних заяв Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області листами від 22.10.2015 №4365/0/300-15 та №4364/0/300-15 повідомило позивача про те, що заяви та документи не відповідають статті 7 Закону України "Про фермерське господарство", що унеможливлює вирішення порушеного питання.

Позивач вважає такі відмови Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області протиправними, а тому звернулась з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України громадянам для ведення фермерського господарства передаються у власність та надаються у користування землі, віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України, зокрема, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, а згідно частини 2 вказаної статті набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до статті 31 Земельного кодексу України землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Згідно статті 32 Земельного кодексу України громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Таке ж положення закріплене і в частині 5 статті 7 Закону України "Про фермерське господарство".

Частиною 1 статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

На підставі частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України передання у власність або у користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для всіх потреб здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальними органами.

З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди.

За правилом статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів.

Частинами другою та третьою статті 134 Земельного кодексу України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Частиною першою статті 123 Земельного кодексу України унормовано, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Відповідно до частини другої статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України).

Отже, стаття 123 Земельного кодексу України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Зі змісту вказаних положень вбачається, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства передують прийняттю уповноваженим органом рішення про набуття громадянами земель у користування.

Як свідчать матеріали справи, з метою одержання у користування земельних ділянок площею 13,8 га та площею 65,0352 га для ведення фермерського господарства позивачем подано до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області відповідні заяви (вх. вх. №7579 та вх. №7580 від 03.08.2015, вх. №9507 та вх. №9508 від 02.10.2015), до яких додано передбачені статтею 123 Земельного кодексу України документи.

Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, відмовляючи у задоволенні заяв позивача про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 13,8 га та площею 65,0352 га у користування для ведення фермерського господарства, які розташовані за межами населеного пункту в адміністративних межах Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської області, посилається на те, що заяви та документи не відповідають статті 7 Закону України "Про фермерське господарство", проте не вказує яким пунктам відповідній статті та які саме документи не відповідають нормам закону.

Суд зазначає, відносини, пов'язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім Земельного кодексу України, Законом України від 19 червня 2003 року № 973-IV "Про фермерське господарство" та іншими нормативно-правовими актами України.

У таких правовідносинах Закон України "Про фермерське господарство" є спеціальним нормативно-правовим актом, а Земельний кодекс України - загальним.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Статтею 8 Закону України "Про фермерське господарство" визначено, що можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов'язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов'язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом України "Про фермерське господарство".

Так, згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Частинами другою та четвертою статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.

Отже, спеціальний Закон України "Про фермерське господарство" визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 Земельного кодексу України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинно бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (ст. 5 Земельного кодексу України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону України "Про фермерське господарство").

Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону України "Про фермерське господарство" заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 вказаного Закону умов і обставин.

У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Однак, вказані підстави для відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 13,8 га та площею 65,0352 га у користування для ведення фермерського господарства, як видно із наведених вище положень Земельного кодексу України та Закону України "Про фермерське господарство", не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому є протиправними.

Слід зазначити, що матеріали справи свідчать, що позивач додав до своїх заяв про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 13,8 га та площею 65,0352 га у користування для ведення фермерського господарства всі документи, які визначені ст. 123 Земельного кодексу України та ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство".

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаних статей, додаткові матеріали та документи, не передбачені даними статтями, вимагати забороняється.

У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Тобто підстави, передбачені законом для відмови у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, відсутні.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що відмови Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 13,8 га та площею 65,0352 га у користування для ведення фермерського господарства, які розташовані за межами населеного пункту в адміністративних межах Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської області, яка оформлена листами від 28.09.2015 №3690/0/300-15, від 28.09.2015 №3692/0/300-15, від 22.10.2015 №4365/0/300-15 та від 22.10.2015 №4364/0/300-15, є протиправними з мотивів відсутності правового обґрунтування таких відмов.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а також не надав витребуваних судом письмових доказів, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 28.09.2015 №3690/0/300-15 та від 22.10.2015 №4365/0/300-15 у розгляді заяв ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 13,8 га у користування для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської області.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 28.09.2015 №3692/0/300-15 та від 22.10.2015 №4364/0/300-15 у розгляді заяв ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 65,0352 га у користування для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути по суті заяви ОСОБА_1 від 03.08.2015 №7579 та від 02.10.2015 №9507 про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 13,8 га у користування для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської області, та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути по суті заяви ОСОБА_1 від 03.08.2015 №7580 та від 02.10.2015 №9508 про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 65,0352 га у користування для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Бужанської сільської ради Лисянського району Черкаської області, та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати у сумі 1102 (одна тисяча сто дві) грн. 42 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (ідентифікаційний код 39765890).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.