Справа № 22-а/0690/1827/11
Суддя: Гансецька І. А.
Дата ухвалення: 2011-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/1827/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Гансецької І. А.

суддів: Микитюк О.Ю., Євстафєвої Т.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ружинському районі Житомирської області на постанову Ружинського районного суду Житомирської області від 26.05.2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ружинському районі Житомирської області, Державного казначейства України про визнання незаконною бездіяльності, зобовязання здійснити нарахування та стягнення коштів,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулась до суду із позовом до управління Пенсійного фонду України в Ружинському районі Житомирської області, Державного казначейства України. Просила визнати незаконною бездіяльність відповідачів, що призвела до порушення її права на підвищення пенсії, зобовязати відповідачів підвищити їй пенсію з 01.01.2006 року на 30 %, визначити заборгованість, яка утворилась внаслідок недоплати надбавки до пенсії, стягнути проіндексовану суму боргу, зобов»язати відповідача в подальшому виплачувати підвищену пенсію відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Ружинського районного суду Житомирської області від 26.05.2009 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії УПФ України в Ружинському районі Житомирської області щодо виплати позивачу надбавки до пенсії в меншому ніж передбачено законом розмірі. Стягнуто з управління Пенсійного фонду в Ружинському районі Житомирської області невиплачену надбавку, як дитині війни в розмірі 1426,14 грн. Зобовязано Державне казначейство України виділити та перерахувати УПФ України в Ружинському районі для виплати позивачу 1426,14 грн. надбавки до пенсії за період з 09.07.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 31.12.2008 року. В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Ружинському районі Житомирської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову. Зазначає, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією Закону України „Про соціальний захист дітей війни, здійснюється за рахунок Державного бюджету, а кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Також, апелянт посилається на те, що суд безпідставно застосував положення ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування щодо мінімального розміру пенсії.

Управління Державного казначейства України в апеляційній скарзі просить скасувати постанову в частині вимог до казначейства. Посилається на те, що Державне казначейство України здійснює платежі за дорученнями розпорядників бюджетних коштів. Виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України, який є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України.

Розглянувши справу та перевіривши законність і обгрунтованість постанови суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Державного казначейства України підлягає задоволенню, а апеляційна скарга управління ПФУ в Ружинському районі підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Судом встановлено, що позивач є дитиною війни в розумінні ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і відповідно до ст. 6 цього ж Закону має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком.

Дію статті 6 вказаного Закону було обмежено Законами України „Про Державний бюджет на 2006 рік, „Про Державний бюджет на 2007 рік та „Про державний бюджет на 2008 рік, а тому виплати пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги в 2007-2008 роках проводились в меншому, ніж передбачено Законом, розмірі, а в 2006році такі виплати взагалі не проводились.

Зупинення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», передбачене Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік неконституційним не визнавалось, тому підстави для нарахування підвищення до пенсії позивачу, як дитині війни, у 2006 році відсутні.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6 рп /2007 та рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України положення Законів України „Про Державний бюджет на 2007 рік та „Про Державний бюджет на 2008 рік щодо обмеження виплат, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Зазначені рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на всій території України та мають преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Доводи апеляційної скарги про те, що Пенсійний фонд не може проводити виплату спірних сум, оскільки такі кошти є бюджетними, та їх не вистачає на фінансування видатків, передбачених ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", а кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, є необґрунтованими.

Відповідно до Положення „Про Пенсійний фонд України", затвердженого Указом Президента України №121/2001 від 01.03.2001 року саме на територіальні управління Пенсійного фонду України покладені такі функції, і питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору.

Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої, згідно ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм обрахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. А відтак, положення ч.З ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною 1 цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини для обрахування доплат, передбачених ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни".

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування вище вказаних норм, та відсутності нормативного акту, який регулює механізм розрахунку підвищення пенсій, є безпідставними.

Разом з тим, судом не взято до уваги, що позивач звернулась до суду з даним позовом 19.03.2009 року, клопотання про поновлення строку звернення до суду не заявляла. Відповідач під час розгляду справи просив застосувати строк позовної давності, який, відповідно до вимог ст. 99 КАС України, в редакції, що діяла на час розгляду справи, становив 1 рік.

За змістом ст.100 КАС України в редакції, що діяла на час розгляду справи, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Також, суд першої інстанції, задовольняючи вимоги про стягнення недоплачених коштів, помилково виходив з того, що стягнення у визначеній позивачем грошовій сумі підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування коштів замість органу, якому надані такі повноваження.

Неправильним є висновок суду про зобовязання Державного казначейства України виділити та перерахувати необхідні кошти управлінню Пенсійного фонду України в Ружинському районі для виплати позивачу надбавки до пенсії як дитині війни,оскільки виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постанову належить скасувати та ухвалити нову постанову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205,207, 212 КАС України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Державного Казначейства України задовольнити.

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ружинському районі Житомирської області задовольнити частково.

Скасувати постанову Ружинського районного суду Житомирської області від 26 травня 2009 року в частині стягнення з управління Пенсійного фонду України в Ружинському районі Житомирської області невиплаченої надбавки, як дитині війни в розмірі 1426,14 грн. та зобовязання Державного казначейства України виділити та перерахувати УПФ України в Ружинському районі для виплати позивачу 1426,14 грн. надбавки до пенсії за період з 09.07.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 31.12.2008 року.

Ухвалити нову постанову.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Ружинському районі Житомирської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 доплати до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008 по 31.12.2008 року з урахуванням фактично отриманих коштів за вказаний період.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Державного казначейства України про виділення та перерахування УПФ України в Ружинському районі для виплати позивачу 1426,14 грн. надбавки до пенсії за період з 09.07.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 31.12.2008 року.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні вимог про стягнення коштів з ПФУ в Ружинському районі Житомирської області за період з 09.07.2007 по 31.12.2007 року в звязку з пропуском строку звернення до суду.

В решті вимог постанову залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді: