Справа № 800/405/16
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року м. Київ справа № 800/405/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача:Усенко Є.А.,
суддів: Веденяпіна О.А., Олендера І.Я., Островича С.Е., Степашка О.І.,
при секретаріКорецькому І.О.,
за участю: позивача ОСОБА_7, представника позивача ОСОБА_8,

представника відповідача Лаптієва А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

позовну заяву громадянина ОСОБА_7

до Верховної Ради України

про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання незаконними і нечинними постанов, застосування наслідків протиправності дій і бездіяльності, встановлених пунктом 2 частини п'ятої ст. 171-1, ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.07.2016 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_7 до Верховної Ради України про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання незаконною і нечинною Постанови Верховної Ради України «Про попереднє схвалення законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.02.2016 № 962-VІІІ, застосування наслідків протиправності дій і бездіяльності, встановлених пунктом 2 частини п'ятої ст. 171-1, ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.09.2016 задоволено клопотання ОСОБА_7 про збільшення позовних вимог про визнання незаконними і нечинними постанов Верховної Ради України «Про включення до порядку денного третьої сесії Верховної Ради України восьмого скликання доопрацювання законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) (реєстр № 3524) і про його направлення до Конституційного Суду України» від 28.01.2016 № 950 та «Про порядок денний третьої сесії Верховної Ради України восьмого скликання» від 15.09.2015 № 677-VІІІ в частині включення до порядку денного третьої сесії Верховної Ради України восьмого скликання питань (законопроектів) під реєстраційним номером № 3524 в редакції від 26.01.2016»; визнання протиправними дій та бездіяльності Верховної Ради України щодо: ведення різних реєстрів для реєстрації законопроектів; не реєстрації в офіційному реєстрі поданих законопроектів 26.01.2016 проекту Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)»; не виключення законопроекту (реєстраційний номер 3524) з порядку денного третьої сесії Верховної Ради України восьмого скликання; внесення відомостей стосовно реєстраційного номера допрацьованого законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) в редакції від 26.01.2016 в Постанову Верховної Ради України від 28.01.2016 № 950-VІІІ; внесення відомостей в порядок денний пленарного засідання Верховної Ради України 28.01.2016 неправдивих відомостей стосовно назви законопроекту під реєстраційним номером 3524; розгляду на пленарному засіданні Верховної Ради України 28.01.2016 проекту Постанови з реєстраційним номером 3524/П1 в частині відкликання законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) (реєстраційний номер 3524) в редакції від 25.11.2015; включення в Постанову від 15.09.2015 № 677- VІІІ до порядку денного третьої сесії Верховної Ради України восьмого скликання законопроекту під реєстраційним номером 3524 в редакції від 26.01.2016; не виключення з порядку денного третьої сесії Верховної Ради України восьмого скликання реєстраційного номера 3524 разом із законопроектом про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя), який був до цього визнаний відкликаним; включення в Постанову Верховної Ради України «Про порядок денний четвертої сесії Верховної Ради України восьмого скликання» від 03.02.2026 № 974-VІІІ під реєстраційним номером 3524 допрацьованого законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) в редакції від 26.01.2016; не включення до додатку 2 до Постанови від 03.02.2026 № 974-VІІІ законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) під реєстраційним номером 3524.

В судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про закриття провадження у справі, вмотивувавши це клопотання посиланням на норму частини 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, правову позицію Верховного Суду України щодо застосування цієї норми при вирішенні питання стосовно поширення юрисдикції адміністративних судів на відносини, що виникають в процесі законотворчої діяльності Верховної Ради України, викладену в постанові від 26.04.2016 у справі за позовом ОСОБА_9 до Верховної Ради України про визнання бездіяльності протиправною та про спонукання вчинити дії та в постанові від 08.09.2015 у справі за позовом ОСОБА_10 до Верховної Ради України , Голови Верховної Ради України Гройсмана В.Б., третя особа - Комітет з питань фінансової політики та банківської діяльності Верховної Ради України, про визнання протиправними дій, визнання нечинним рішення та зобов'язання вчинити дії.

Позивач та його представник вважають, що встановлених нормами процесуального закону підстав для закриття провадження у справі немає.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 статті 17 цього Кодексу визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з частиною 4 статті 18 цього ж Кодексу Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України регулює стаття 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною першою якої її правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) актів Вищої ради юстиції; 3) дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції; 4) рішень, дій чи бездіяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Позивач фактично оскаржує дії (бездіяльність) Верховної Ради України, вчинені (або не вчинені, але повинні бути, згідно з доводами позивача, вчинені) в процедурі розгляду (подання, реєстрація, включення до порядку денного пленарного засідання) законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя), що є стадіями законодавчого процесу.

Відповідно до принципу поділу державної влади в Україні, закріпленому в статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є Парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої належить прийняття законів відповідно до пункту п'ятого статті 85 Конституції України.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 27.03.2002 № 7-рп/2002 зазначено, що за змістом положень статей 85, 91 Конституції України Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші правові акти. Вони є юридичною формою реалізації повноважень єдиного органу законодавчої влади в Україні та, відповідно до частини 2 статті 147, частини 1 статті 150 Конституції України, є об'єктом судового конституційного контролю.

Виходячи з положень, викладених у пункті 4 Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 №19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_11 щодо офіційного тлумачення, зокрема частини 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, цей Кодекс регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій. Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності, правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вище наведені правові норми, з врахуванням їх офіційного тлумачення в зазначених рішеннях Конституційного Суду України, дають підстави для висновку, що Верховна Рада України при розгляді та прийнятті законів що включає в себе всі стадії законодавчого процесу (внесення (подання) законопроекту до парламенту; попередній розгляд і обговорення законопроекту у комітетах парламенту; обговорення, прийняття рішень щодо законопроекту на пленарних засіданнях; підписання, офіційне оприлюднення та набрання ним чинності) не виконує владних управлінських функцій, а реалізовує свої повноваження щодо законодавчої діяльності, а відтак юрисдикція адміністративних судів, зокрема, Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції, не поширюється на спори про визнання протиправними дій (бездіяльності) при прийнятті законів, визнання незаконними (нечинними) постанов, прийнятих в процедурах законотворчого процесу.

Враховуючи, що позивач просить визнати протиправними дії (бездіяльність), незаконними та нечинними постанови Верховної Ради України, вчинені (або такі, що підлягали вчиненню) та прийняті під час реалізації повноважень щодо законодавчої діяльності, такі позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2015 року у справі за позовом громадянки ОСОБА_12 до Верховної Ради України, Президента України про визнання дій незаконними та про зобов'язання вчинити дії.

Відповідно до частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів (абзац другий частини 1 цієї статті).

Керуючись частиною 1 ст. 17, пунктом 1 частини 1 ст. 157, ст.ст. 160, 161, 165, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_7 до Верховної Ради України про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання незаконними і нечинними постанов, застосування наслідків протиправності дій і бездіяльності, встановлених пунктом 2 частини п'ятої ст. 171-1, ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в строк, з підстав та в порядку, встановлені статями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили за спливом десяти днів з дня її ухвалення, у разі якщо заява про її перегляд до Верховного Суду України не була подана.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко
Судді: О.А. Веденяпін
І.Я. Олендер
С.Е. Острович
О.І. Степашко