Справа № 807/229/15
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 р. № 876/5836/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чопської митниці Міністерства доходів і зборів України, Закарпатської митниці ДФС про визнання нечинним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив :

10.02.2015 ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом у якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ голови комісії з реорганізації Чопської митниці Міндоходів ОСОБА_4 від 13.01.2015 № 4-0 про звільнення позивача з посади головного державного інспектора митного поста «Мукачево» Чопської митниці Міндоходів, поновити його на вищезазначеній посаді та виплатити суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.06.2015 позовну заяву залишено без розгляду.

Із цією ухвалою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така не відповідає вимогам закону і прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому просить її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що висновки суду першої інстанції про належність повідомлення позивача про судове засідання призначене на 30.06.2016 не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки повістку про виклик в суд на вказану дату позивач не отримав, а «Укрпошта», крім відмітки «неможливо вручити» не надала ніяких доказів спроби вручення.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заперечення та зазначив, що позивач переховувався від слідства в тимчасово окупованому Російською Федерацією Криму, що вказує на необґрунтованість доводів апелянта щодо неповідомлення про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, подав письмове заперечення на апеляційну скаргу і просив відмовити у задоволенні такої, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, його представник були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, оскільки судові повістки повертались неврученими за закінченням терміну зберігання, про зміну адреси свого місцезнаходження чи проживання суд не повідомили, заяву про неможливість зявитися до суду у вказаний час не надсилали, що дає суду підстави вважати, що останні втратили інтерес до участі у цій справі та результатів її розгляду.

Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КАС України повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам.

Згідно з ч. 3 ст. 33 КАС України судовий виклик або судове повідомлення осіб, які беруть участь у справі, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур'єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки, складеного відповідно до ст. 34 цього Кодексу факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), електронною поштою, телефонограмою, опублікування у друкованому засобі масової інформації. Повідомлення шляхом надсилання тексту повістки здійснюється за тими самими правилами, що і повідомлення шляхом надсилання повістки, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Частина 3 статті 35 КАС України передбачає, що повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за три дні до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.

Як передбачено ч. 4 ст. 35 КАС України, вважається, що повістку вручено також у разі одержання її під розписку будь-яким повнолітнім членом сім'ї адресата, який проживає разом з ним. Особа, яка одержала повістку, зобов'язана негайно повідомити про неї адресата.

Також, статтею 38 КАС України визначено порядок виклику шляхом надсилання тексту повістки електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою. Норми цієї статті застосовуються також щодо особи, яка бере участь у справі, незалежно від того, чи є вона суб'єктом владних повноважень, у разі, якщо вона зазначила адресу своєї електронної пошти (номер факсу, телефаксу) і не висловила заперечень проти її використання для одержання текстів судових рішень та інших документів.

Відповідно до ч. 3 ст. 128, п. 4 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позивач повторно не прибув у попереднє судове засідання чи у судове засідання без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

З наведених вище правових норм випливає, що при вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду з цієї підстави необхідно з'ясувати: чи належним чином позивача було повідомлено про судові розгляди справи; чи поважні причини неприбуття позивача і його представника до суду; чи наявна заява позивача про розгляд справи за його відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи, поштова кореспонденція із повісткою про виклик позивача та його представника направлялася за вказаною у позові адресою, проте, така поштова кореспонденція повернулась до суду неврученою у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

У матеріалах справи на аркуші 136 міститься заява ОСОБА_2 від 30.03.2015, у якій позивач просить справу розглядати в його відсутності, за участі його адвоката ОСОБА_5, так як буде знаходитись на лікуванні за межами міста.

Судом першої інстанції явка позивача обовязковою не визнавалась.

Виходячи із змісту норми п. 4 ч. 1 ст. 155 КАС України при наявності заяви позивача про розгляд справи у його відсутності, суд не мав права залишати таку без розгляду.

Також, варто зазначити, що представник позивача надавав пояснення по суті позовних вимог, які зафіксовані в журналі судового засідання від 02.04.2015 (а.с. 137).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в Угоді «Про надання юридичної допомоги та представлення інтересів в судах по цивільним і адміністративним справам та при розгляді адміністративних матеріалів» від 25.03.2015 наведено номер телефону адвоката ОСОБА_5, а у відповідності до вимог ст. 38 КАС України останнього можна було повідомити телефонограмою (а.с. 128).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції використані не усі передбачені нормами чинного законодавства засоби повідомлення позивача про час, місце та дату судового розгляду справи.

Покликання представника відповідача в запереченнях до апеляційної скарги, що позивач переховувався від слідства в тимчасово окупованому РФ Криму, а тому не міг судом бути повідомленим про розгляд справи, судом апеляційної інстанції до уваги не береться, оскільки відповідно до вимог КАС України, позивач доручив захист своїх інтересів адвокату ОСОБА_5, а також написав заяву від 30.03.2015 про розгляд справи у його відсутність, яку суд долучив до матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції, залишивши без розгляду позовну заяву позивача, позбавив його можливості захистити свої права та інтереси, відповідно порушив його право на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.6 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 р.).

У Рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У Рішенні у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Суд має перевірити дотримання вимог Конвенції, переконатись що право доступу до суду не було обмежено таким чином, що нанівець зводиться вся його суть, також, обмеження доступі до суду не буде відповідати ч. 1 ст. 6, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Рішення у справі «ОСОБА_6 Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» від 12 липня 2001 року).

З наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що залишаючи позов ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції не взяв до уваги заяву позивача від 30.03.2015, не вжив всіх передбачених нормами КАС України заходів для повідомлення представника позивача про розгляд справи і як наслідок виніс необґрунтовану ухвалу про залишення позову без розгляду, чим обмежив доступ до правосуддя позивачу.

Відповідно до п. 3 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам справи висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 4 ч.1 ст. 155 КАС України, має місце порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувану ухвалу слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року у справі №807/229/15 скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

ОСОБА_7

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 23.09.2016.