Справа № 814/473/16
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/473/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Левицькій З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 травня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Миколаївській області та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

28.03.2016 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Савченко П.В. звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ГУ НП у Миколаївській області та Управління МВС України в Миколаївській області, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 11.04.2016 року, просив суд стягнути з Управління МВС України в Миколаївській області грошове забезпечення за 2 (два) місяці у вигляді заробітної плати, яку позивач отримував за останньою штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення) у розмірі 8 589,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача було звільнено з посади та органів внутрішніх справ через скорочення штатів, але всупереч п.3.4.8 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (затв. наказом МВС України від 31.12.2007р. №499) йому не було виплачено грошове забезпечення за два місяця.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 травня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов'язано Управління МВС України в Миколаївській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (заробітну плату, яку він отримував за штатною посадою на день звільнення) за період з 07.11.2015 року по 06.01.2016 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник Управління МВС України у Миколаївській області 24.05.2016 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.05.2016 року та прийняти нову, якою у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули з невідомих підстав, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 26.04.2004р. по 06.11.2015р.

Наказом начальника Управління МВС України в Миколаївській області від 06.11.2015 року №321, позивача - «помічника начальника районного відділу-оперативного чергового Чергової частини штабу Снігурівського районного відділу» звільнено у запас Збройних Сил за п.64 «г» (у зв'язку із скороченням штатів).

Однак, при звільненні позивачу, в всупереч вимог п.3.4.8 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (затв. наказом МВС України від 31.12.2007р. №499), не було виплачено грошове забезпечення протягом двох місяців.

Не погоджуюсь з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та часткової доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій відповідача і наявності у нього обов'язку здійснити спірні виплати.

Однак, разом з тим, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Так, як встановлено судом 2-ї інстанції з матеріалів справи, позивача - капітана міліції ОСОБА_1 (який не виявив бажання проходити службу в НП України), наказом т.в.о. начальника Управління МВС України в Миколаївській області №321 о/с від 06.11.2015 року, прийнятого у відповідності до п.10,11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» було звільнено з ОВС у запас Збройних Сил, за п.64 «г» (через скорочення штатів) з 06.11.2015 року.

Як вбачається з п.3.4.8 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (затв. наказом МВС України від 31.12.2007р. №499), на який посилається позивач, звільненим з посад у зв'язку з скороченням штатної посади, з дня, наступного за днем звільнення із займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке особа отримувала за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

Проте, зі змісту даного п.3.4.8. вказаної вище Інструкції вбачається, що останній фактично регулює виключно питання нарахування та виплати грошового забезпечення для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільненні з посад, але не звільнені з органів внутрішніх справ та перебувають у розпорядженні органу внутрішніх справ.

Крім того, як видно з вищевказаної норми цієї Інструкції, грошове забезпечення в цьому випадку обчислюється, виходячи з окладу за спеціальним званням, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, розмір якої визначається за рішенням керівника та оголошується наказом (якого, в даному випадку, відносно позивача не існує). Після ж закінчення двох місяців грошове забезпечення виплачується тільки за рішенням Міністра внутрішніх справ України (якого, в свою чергу, теж не має).

До того ж, слід звернути увагу й на те, що підпункт 3.4.8 даної Інструкції, фактично є складовою частиною пункту 3.4, який, в свою чергу, регулює питання виплати грошового забезпечення за час перебування особи в розпорядженні органу внутрішніх справ та в разі звільнення з посади (скорочення штатної посади). Тобто, саме для цієї категорії осіб, передбачено, що протягом двох місяців, вони, перебуваючи поза штатом, повинні отримувати грошове забезпечення за посадою, з якої їх було звільнено (скорочено). У разі ж, їх знаходження поза штатом більше двох місяців, питання подальшої виплати грошового забезпечення повинно бути вирішено Міністром Внутрішніх справ України.

Таким чином, з вказаного вбачається, що передбачені п.3.4.8. Інструкції виплати, не є виплатами в якості вихідної допомоги у разі звільнення особи з органів внутрішніх справ, а є формою нарахування грошового забезпечення особам, посади яких скорочено, до призначення їх на нову посаду в органах внутрішніх справ.

Як вбачається з матеріалів справи та наказу №321 о/с від 06.11.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, позивачу було нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні з розрахунку вислуги 15 років 06 місяців, компенсацію за 36 днів невикористаної відпустки та премію за поточний місяць в розмірі 52%.

Таким чином, на підставі вище викладеного, з урахуванням встановлених судом 2-ї інстанції обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що на позивача, звільненого з органів внутрішніх справ у запас в зв'язку із скороченням штатів (в силу ЗУ «Про Національну поліцію» №580-УІІІ від 02.07.2015р.), приписи п.3.4.8 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (затв. наказом МВС України від 31.12.2007р. №499) не поширюється, а тому, відповідно, заявлені ним позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що згідно із вимогами ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином, за вказаних обставин та враховуючи, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального і процесуального права, судова колегія, діючи виключно межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.202 КАС України, вважає за необхідне, скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207,254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Миколаївській області - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 травня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко