Справа № 813/1673/16
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року Справа № 813/1673/16

17 год. 41 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

суддя Братичак У.В.,

суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Приймак С.І.,

від позивача Лилик В.В.,

від відповідача Роман Н.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Спільного Українсько-Польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТРУС» про визнання незаконною та протиправною бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося Спільне Українсько-Польського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТРУС» (далі - позивач, ТОВ «ЕТРУС») з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДДВС МЮ України, Департамент ДВС), в якому просить визнати протиправною та незаконною бездіяльність відповідача щодо відмови у задоволенні клопотання позивача про звернення з заявою до суду про розстрочку виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Тишко І.О. від 16.02.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державний виконавець всупереч Закону України "Про виконавче провадження" не задовольнив прохання позивача про звернення до суду з заявою про розстрочку виконання виконавчого документа в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса. Позивач вважає, що з врахуванням обставин, які ускладнюють виконання судового рішення державний виконавець зобов'язаний був звернутися з такою заявою до суду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив повністю; письмових заперечень проти позову на пропозицію суду не надав. Вважає, що звернення до суду з заявою про відстрочення чи розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення за наявності обставин, які ускладнюють його виконання є правом, а не обов'язком державного виконавця. Також, звернув увагу на те, що законодавством не передбачено таке звернення у межах виконавчого провадження відкритого за виконавчим написом нотаріуса, а лише в межах виконавчого провадження з виконання рішення суду. Тому, дії державного виконавця є законними та обґрунтованими, а у задоволенні позову слід відмовити.

Суд заслухав пояснення представників сторін, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення, а також ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тишко І.О. 16.02.2015 року вчинено виконавчий напис про стягнення з Спільного Українсько-Польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕТРУС" на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» несплаченої заборгованості за Договором банківського кредиту №23-КЛ/13-ЗРВ від 19.07.2013 року та Додатковими угодами №1 від 04.03.2014 року та №2 від 18.07.2014 року до нього грошових коштів у розмірі 990484,37 доларів США, що згідно з офіційним курсом гривні до долару США, встановленого Національним банком України, станом на 16.02.2015 року становить 25671891,93 грн., за період з 01.11.2014 року по 16.02.2015 року /а.с.6/.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №47640627 від 25.05.2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №296 виданого 16.02.2015 року про стягнення з Спільного Українсько-Польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕТРУС" на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» несплаченої заборгованості за Договором банківського кредиту №23-КЛ/13-ЗРВ від 19.07.2013 року та Додатковими угодами №1 від 04.03.2014 року та №2 від 18.07.2014 року, а саме: грошових коштів у розмірі 990484,37 доларів США, що згідно з офіційним курсом гривні до долара США, встановленого Національним банком України, станом на 16.02.2015 року становить 25671891,93 грн., за період з 01.11.2014 року по 16.02.2015 року /а.с.7/.

Боржником за цим виконавчим провадженням є Спільне Українсько-Польського підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕТРУС", стягувачем - Публічне акціонерне товариство "Укргазпромбанк" /а.с.7/.

ТОВ "ЕТРУС" подано до ВПРВ ДДВС МЮ України клопотання про звернення до суду про розстрочку виконання відповідного виконавчого напису приватного нотаріуса.

ВПВР ДДВС МЮ України листом від 17.04.2016 року №47640627/20.1-212/1 за результатами розгляду звернення надано відповідь про те, що обставини, які ускладнюють виконання виконавчого документа або роблять його неможливим відсутні, а тому у задоволенні клопотання відмовлено. Додатково повідомлено, що відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" ТОВ "ЕТРУС" як сторона виконавчого провадження має право звернутися до суду із заявою про розстрочку виконання виконавчого документа /а.с.8/.

Не погоджуючись з такою позицією державного виконавця та вважаючи її протиправною бездіяльністю, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби передбачені ст. 181 КАС України, згідно з ч. 1 якої учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку звернення до адміністративного суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що після відмови відповідача у задоволенні клопотання про звернення до суду з заявою про розстрочення виконання виконавчого напису нотаріуса, ТОВ "ЕТРУС" самостійно звернулося з такою заявою до Львівського окружного адміністративного суду. Однак, Львівський окружний адміністративний суд повернув заяву про розстрочку виконання виконавчого напису як помилково скеровану на адресу суду, оскільки відповідно до ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України судом розглядається заява про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення у випадку видачі даним судом виконавчого листа /а.с.43/.

Тому, представник позивача вважає, що з такою заявою в межах виконавчого провадження повинен звернутися державний виконавець.

Суд зважає на такі покликання сторони позивача однак зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 606-XIV).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), згідно зі ст. 1 Закону №606-XIV - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 17 Закону №606-XIV примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

3) судові накази;

4) виконавчі написи нотаріусів;

5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;

8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини";

10) рішення (постанови) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

11) рішення Національного банку України про застосування до банку, філії іноземного банку заходу впливу у вигляді накладення штрафу.

Частиною 1 ст. 6 Закону №606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до приписів ст. 36 Закону №606-XIV за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання (ч.1).

Питання про відстрочку або розстрочку виконання, встановлення чи зміну способу і порядку виконання розглядається судом у встановлений законом строк. Відповідне рішення може бути оскаржене у встановленому законом порядку (ч. 2).

Щодо інших рішень відстрочка або розстрочка виконання, встановлення чи зміна способу і порядку виконання не допускаються (ч. 3).

Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням (ч. 4).

Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення (ч. 5).

Норма ч. 1 ст. 36 Закону №606-XIV, якою передбачено право державного виконавця звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про розстрочку виконання кореспондує ч. 1 ст. 263 КАС України, якою встановлене право державного виконавця за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення звернутися до суду із заявою, зокрема, про розстрочення виконання судового рішення.

Таким чином, звернення державного виконавця до суду з заявою про розстрочення виконання є правом, а не обов'язком державного виконавця. Крім того, державний виконавець може реалізувати таке право на звернення до суду лише стосовно виконання судового рішення. Адже згідно з ч. 3 ст. 36 Закону №606-XIV щодо інших рішень відстрочка або розстрочка виконання, встановлення чи зміна способу і порядку виконання не допускаються.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи обставини справи та проаналізувавши чинне законодавство, суд дійшов висновку про відповідність дій та рішень державного виконавця критеріям законності та обґрунтованості, а тому у задоволені адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено повністю, не передбачено.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 23.09.2016 року.

Головуючий суддя Кравців О.Р.

Суддя Братичак У.В.

Суддя Грень Н.М.