Справа № 825/293/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/293/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Соломко І.І. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

27 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівської області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Ясен» до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року публічне акціонерне товариство «Продовольча компанія «Ясен» (далі - Позивач, ПАТ «ПК «Ясен») звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Чернігові ДПС, у подальшому заміненої на належного Відповідача - Державну податкову інспекцію у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі - Відповідач, ДПІ у м. Чернігові) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.11.2012 року № та №.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.02.2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013 року, позов задоволено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.04.2016 касаційну скаргу ДПІ у м. Чернігові задоволено частково: скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.02.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013 року, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що судами не було надано оцінку доводам ДПІ у м. Чернігові про безтоварність операцій з поставки товару Позивача від ТОВ «Стартинг», ТОВ «ТД «Нові перспективи», ТОВ «Флоратекс», ПП «Еверест», ПП «Технодім Трейдінг» у зв'язку з відсутністю трудових ресурсів, основних фондів, наявності актів про неможливість проведення зустрічних звірок, порушення кримінальної справи та відсутністю доказів транспортування товару від вказаних постачальників Позивачу. Водночас, Вищий адміністративний суд України зауважив, що матеріалами справи підтверджується факт поставки товарів Позивачу від ТОВ «Стартинг».

У зв'язку з наведеним, суд касаційної інстанції вказав, що під час нового розгляду справи необхідно взяти до уваги викладене в ухвалі від 27.04.2016 року та перевірити належним чином доводи сторін щодо фактичної поставки Позивачу товару та, у разі необхідності, зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування відповідних обставин, або ж витребувати доказів в інших осіб. Крім іншого, слід дотримуватися позиції щодо застосування пп. пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», викладеної у постанові Верховного Суду України від 27.03.2012 року у справі за позовом ПП «Ангора» до ДПІ у Печерському районі м. Києва.

Після надходження до суду першої інстанції вказаної справи Позивачем 05.08.2016 року було подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій останній просив: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.11.2012 року: № 004672300 в частині визначення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 519 033,00 грн., що складається з 488 710,00 грн. за основним платежем та 30 323,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № за платежем податок на прибуток у розмірі 565 061,00 грн., що складається за 565 060,00 грн. за основним платежем та 1,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.08.2016 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем доведено правомірність включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, а також формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, а тому позовні вимоги є повністю обґрунтованими. Крім того, суд зауважив, що Відповідачем не подано жодних доказів нікчемності укладених Позивачем договорів, на підставі яких ПАТ «ПК «Ясен» було сформовано податковий кредит та валові витрати.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на неповному дослідженні судом всіх фактичних обставин справи та перевірки їх доказами, що спричинило прийняття неправильного рішення.

У судовому засіданні повноважний представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інтонації - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що у вересні - жовтні 2012 року працівниками ДПІ у м. Чернігові на підставі направлення від 18.09.2012 року №2479, наказу від 25.09.2012 року №2569 згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «ПК «Ясен» щодо декларування в податковій звітності з ПДВ у складі податкового кредиту операцій з ТОВ «Стартінг» за травень - липень 2011 року, ТОВ «Нікоіл» за травень, жовтень 2008 року, ТОВ «Флоратекс» за грудень 2009 року, ПП «Еверест» за березень 2011 року, ПП «Технодім Трейдінг» за квітень 2011 року, ТОВ «ТД «Нові Перспективи» за травень 2011 року. У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем: п. п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податку на додану вартість в загальній сумі 489 077,00 грн., у тому числі за грудень 2009 року в сумі 367,00 грн., за березень 2011 року - 30 433,00 грн., за квітень 2011 року - 420,00 грн., за травень 2011 року - 153 092,00 грн., за червень 2011 року - 244 122,00 грн., за липень 2011 року - 60 643,00 грн. Результати перевірки зафіксовані в акті від 01.10.2012 року №1926/22/00381048 (т. 1 а.с. 13-27). На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 16.10.2012 року винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № (т. 1 а.с. 44), яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 519 584,00 грн., у тому числі за основним платежем - 489 077,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 30 507,00 грн.

Крім того, у вересні - жовтні 2012 року працівниками ДПІ у м. Чернігові на підставі направлення від 25.09.2012 року №2550, наказу від 25.09.2012 року №2569 згідно пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «ПК «Ясен» щодо декларування в податковій звітності з податку на прибуток операцій з ТОВ «Стартінг», ТОВ «Нікоіл», ТОВ «Флоратекс», ПП «Еверест», ПП «Технодім Трейдінг», ТОВ «ТД «Нові Перспективи» у відповідних звітних періодах. У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем: п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 , пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 565 519,00 грн., у тому числі за 4 квартал 2009 року на 459,00 грн., 1 квартал 2011 року - 38 041,00 грн., 2 квартал 2011року - 457 279,00 грн., 3 квартал - 69 740,00 грн. Результати перевірки зафіксовані в акті від 08.10.2012 року №1967/22/00381048 (т. 1 а.с. 29-42). На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 23.10.2012 року винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» № (т. 1 а.с. 45), яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 565 75000 грн., у тому числі за основним платежем - 565 519,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 231,00 грн.

За наслідками адміністративного оскарження рішенням ДПС у Чернігівській області від 12.11.2012 року №1642/10/10-215 (т. 1 а.с. 48-56) частково задоволено скарги ПАТ «ПК «Ясен» - скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.10.2012 року № у частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму штрафної санкції у розмірі 92,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 23.10.2012 року № в частині визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму штрафної санкції у розмірі 115,00 грн. В іншій частині оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Рішенням ДПС України від 17.12.2012 року №7219/0/61-12/10-2115 (т. 1 а.с. 57-59) скаргу ПАТ «ПК «Ясен» на податкові повідомлення-рішення від 16.10.2012 року № та від 23.10.2012 року № залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення з урахуванням рішення ДПС у Чернігівській області - без змін.

З урахуванням рішення ДПС у Чернігівській області Відповідачем 16.11.2012 року були прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Р»: № (т. 1 а.с. 46), яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 565 635,00 грн., у тому числі за основним платежем - 565 519,00 грн., та штрафними (фінансовими) санкціями - 116,00 грн.; № (т. 1 а.с. 47), яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 519 492,00 грн., у тому числі за основним платежем - 489 077,00 грн., та штрафними (фінансовими) санкціями - 30 415,00 грн.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції встановив, що у період, що перевірявся, Позивачем до складу податкового кредиту було включено, зокрема, 488 710,00 грн., сформованого за наслідками господарських відносин з ТОВ «Стартінг», ТОВ «Нікоіл», ПП «Еверест», ПП «Технодім Трейдінг», ТОВ «ТД «Нові Перспективи», а також визначено валові витрати в сумі 2 443 550,00 грн.

Вирішуючи питання про реальність господарських відносин між Позивачем та вказаними контрагентами, суд першої інстанції встановив наступне.

Між ТОВ «Стартинг» (Постачальник) та ПАТ «ПК «Ясен» (Покупець) укладено договір поставки від 12.04.2011 року №12/04 (т. 1 а.с. 174-175), за умовами якого Постачальник зобов'язується поставляти Покупцю ті передавати в його власність преформи ПЕТФ, а Покупець зобов'язується приймати цей товар і вчасно його оплачувати в порядку і на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 2.3 Договору якість товару повинна відповідати технічним умовам виробника, підтверджуватися сертифікатом якості і гігієнічним висновкам Державної санітарно-гігієнічної експертизи України.

Пунктом 3.1 Договору закріплено, що поставка товару здійснюється партіями на умовах FCA - склад Постачальника відповідно до МПТКТ «Інкотермс-2000».

При цьому, у випадку, якщо обсяг партії поставки товару складає еквівалент 52 палето-місць в автопричепі, то його поставка здійснюється на умовах DDU - склад Покупця відповідно до МПТКТ «Інкотермс-2000» (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п. 3.4 Договору датою поставки товару, якщо інше прямо не слідує з товарно-транспортної накладної, вважається дата складання товарно-транспортної накладної.

Згідно п. 5.1 Договору приймання Покупцем кожної партії товару здійснюється у місці поставки: по кількості - згідно товаросупровідних документів (товарно-транспортна накладна, видаткова накладна); по якості - згідно документів, що засвідчують якість товару.

Факт реальності господарської операції, прийняття товару від ТОВ «Стартинг» до ПАТ «ПК «Ясен», а також його якість та використання у господарській діяльності Позивача, як встановлено судом першої інстанції, підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: сертифікатів якості (т. 1 а.с. 176-184); прибуткових накладних (т. 1 а.с. 200, 204, 209, 211, 241, 245, 249; т. 2 а.с. 3, 18); видаткових накладних (т. 1 а.с. 201, 205, 242, 246, 250; т. 2 а.с. 4, 15); податкових накладних (т. 1 а.с. 203, 207, 243, 247; т. 2 а.с. 1, 5, 17); товарно-транспортних накладних (т. 1 а.с. 202, 206, 210, 244, 248; т. 2 а.с. 2, 6, 16); оборотних відомостей (т. 1 а.с. 189-191, 195, 230-233; т. 2 а.с. 8-10); виробництва готової продукції (т. 1 а.с. 192-193, 235-236); виробництва напівфабрикатів (т. 1 а.с. 194, 234). Розрахунки між контрагентами були проведені у повному обсязі, про що свідчать копії: актів звірки взаємних розрахунків (т. 1 а.с. 188, 229; т. 2 а.с. 7), реєстру платіжних документів (т. 1 а.с. 197, 240); платіжних доручень (т. 2 а.с. 13-14).

Крім того, судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ПАТ «ПК «Ясен» (Покупець) та ПП «Еверест» (Постачальник) укладено договір постачання від 04.01.2011 року №53/11 (12) (т. 1 а.с. 212-214), за умовами якого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця товар (борошно, цукор-пісок), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити його у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно п. 2.1 Договору якість товару, що є предметом поставки за цим Договором, має відповідати державним стандартам і технічним умовам (ДСТУ).

Постачальник зобов'язаний на кожну партію продукції, що є предметом поставки за цим договором, видати сертифікат, який посвідчує відповідність названої продукції вимогам відповідних стандартів або технічних умов (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору поставка товару здійснюється за рахунок Покупця до складу Покупця автомобільним транспортом.

Приймання продукції за кількістю та якістю проводиться Покупцем відповідно до Інструкції про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965 року №П-6 та Інструкції про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 року №П-7 (п. 3.7 Договору).

Реальність господарської операції, прийняття товару від ПП «Еверест», а також його використання у господарській діяльності Позивача, як встановлено судом першої інстанції, підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: прибуткової накладної (т. 1 а.с. 219); видаткової накладної (т. 1 а.с. 220); податкової накладної (т. 1 а.с. 221). Розрахунки між контрагентами були проведені у повному обсязі, про що свідчать копії: акту звірки взаємних розрахунків (т. 1 а.с. 215), реєстру платіжних документів (т. 1 а.с. 216-217); платіжного доручення (т. 1 а.с. 218).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ ТД «Нові перспективи» (Постачальник) та ПАТ «ПК «Ясен» (Покупець) укладено договір постачання №48 від 30.05.2011 року (т. 2 а.с. 62-63), за умовами якого Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити агар, якість якого повинна підтверджуватися сертифікатом відповідності.

Транспортування товару здійснюється автомобільним транспортом, витрати на яке покладається на Постачальника. Постачальник зобов'язується надати Покупцю: накладну на товар; податкову накладну на товар; сертифікат відповідності якості товару; копію свідоцтва платника податку; копію свідоцтва про державну реєстрацію. Приймання товару по кількості та якості здійснюється у відповідності з Інструкціями Держарбітражу СРСР №П-6, П-7.

Факт реальність господарської операції, прийняття товару від ТОВ ТД «Нові перспективи», а також його якість та використання у господарській діяльності Позивача, як встановлено судом першої інстанції, підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: сертифікатів якості (т. 1 а.с. 186-187); прибуткової накладної (т. 1 а.с. 224); видаткової накладної (т. 1 а.с. 225); податкової накладної (т. 1 а.с. 226); рахунку на оплату (т. 1 а.с. 227); прибуткового ордеру (т. 1 а.с. 228). Розрахунки між контрагентами були проведені у повному обсязі, про що свідчать копії: акту звірки взаємних розрахунків (т. 1 а.с. 222); платіжного доручення (т. 1 а.с. 223).

Крім іншого, як встановлено Чернігівським окружним адміністративним судом, ПП «Технодім трейдинг» було поставлено Позивачу товар (набивки, кільця), що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: прибуткової накладної (т. 2 а.с. 21); видаткової накладної (т. 2 а.с. 23); податкової накладної (т. 2 а.с. 23). Розрахунки між контрагентами були проведені у повному обсязі, про що свідчать копії: акту звірки взаємних розрахунків (т. 2 а.с. 19); платіжного доручення (т. 2 а.с. 20).

При цьому судовою колегією враховується, що у матеріалах справи наявна копія журналу реєстрації довіреностей (т. 2 а.с. 28-46), зі змісту якого вбачається уповноваження Позивачем матеріально-відповідальних осіб на отримання від вказаних вище контрагентів товарів.

Щодо господарських відносин з ТОВ «Нікоіл» суд першої інстанції зазначив, що, як було встановлено Відповідачем у ході перевірки, дані документи були знищені у встановленому законом порядку, а відтак не підлягали дослідженню.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст. ст. 14, 138, 139, 198 ПК України, ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та з урахуванням рішення Верховного Суду України від 27.10.2015 року у справі №21-1539а15, дійшов до висновку, що підстав для визнання безтоварними укладених Позивачем з ТОВ «Стартинг», ТОВ «Нікоіл», ПП «Еверест», ПП «Технодім Трейдінг», ТОВ «ТД «Нові Перспективи» договорів немає. При цьому, суд наголосив на тому, що податковим органом як суб'єктом владних повноважень не доведено, що господарські операції Позивача є фіктивними або безтоварними, не доведено недобросовісності Позивача та його контрагентів. Крім того, доказів визнання нікчемними угод суду не надано, а отже висновки податкового органу ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені належними доказами і не мають фактичного та правового обґрунтування.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Приписи ч. 1 ст. 208 ГК України визначають, що якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Враховуючи положення зазначених вище статей ГК України, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити той факт, що для визнання правочину такого, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, необхідно встановити факт наявності у контрагентів або контрагента такої мети.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, доказів наявності в учасників господарських відносин мети, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, Відповідачем надано не було.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, господарські операції між контрагентами не були вчинені з метою, яка завідомо суперечила інтересам держави і суспільства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, наявні у матеріалах справи документи містять всі обов'язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам. Поряд з цим, Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не було доведено юридичної дефектності чи невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства, оскільки висновки останнього ґрунтуються виключно на матеріалах актів перевірок чи звірок вказаних суб'єктів господарювання.

При цьому, відповідно до п. 1 затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.06.1996 року №293/1318 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Згідно з п. 5 вказаної Інструкції довіреність на одержання цінностей від постачальника за нарядом, рахунком, договором, замовленням, угодою або іншим документом, що їх замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей.

Приписи п. 9 Інструкції визначають, що особа, якій видана довіреність, зобов'язана не пізніше наступного дня після кожного випадку доставки на підприємство одержаних за довіреністю цінностей, незалежно від того, одержані цінності за довіреністю повністю або частково, подати працівнику підприємства, який здійснює виписування та реєстрацію довіреностей, документ про одержання нею цінностей та їх здачу на склад (комору) або матеріально відповідальній особі.

При цьому, як вже було зазначено раніше, наявні у матеріалах справи копії накладних містять відомості щодо особи, уповноваженої отримати товар від контрагента Позивача, та реквізитів на отримання такого товару. Крім того, про факт складання таких довіреностей свідчить і копія журналу довіреностей (т. 2 а.с. 28-46).

Крім іншого, судовою колегією враховується, що ПП «Еверест» та ТОВ ТД «Нові перспективи» у договорах з Позивачем визнали обов'язковими до застосування положення Інструкції про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965 року (далі - Інструкція №П-6) та Інструкції про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 року (далі - Інструкція №П-7).

Згідно п. 12 Інструкції №П-6 приймання продукції за кількістю здійснюється за транспортними та супровідними документами (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам тощо) відправника (виробника). Відсутність вказаних документів або деяких з них не призупиняє приймання продукції. У даному випадку складається акт про фактичну наявність продукції та в акті вказується, які документи відсутні.

Пунктом 14 Інструкції №П-7 закріплено, що приймання продукції за кількістю та комплектністю здійснюється у точній відповідності до стандартів, технічних умов, Основних та Особливих умов поставки, інших обов'язкових для сторін правил, а також за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції, що постачається (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і таке інше). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких з них не призупиняє приймання продукції. У даному випадку складається акт про фактичну якість і комплектність отриманої продукції й в акті вказується, які документи відсутні.

При цьому, як вже було встановлено раніше, наявність у матеріалах справи первинні документи, складені у тому числі й на виконання вимог Інструкції №П-6 та Інструкції №П-7, підтверджують рух товарів та використання останніх у господарській діяльності Позивача.

Відсутність товарно-транспортних накладних як підстава для визнання безтоварними господарських операцій та безпідставність формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ колегією суддів оцінюється критично, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної. При цьому, як було встановлено раніше, договорів перевезення між сторонами не укладалося, а відтак приписи затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.02.1998 року №128/2568 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які регулюють відносини між перевізниками та вантажовідправниками і вантажоодержувачами, до спірних правовідносин застосовуються не обов'язково.

Тобто, товарно-транспортні накладні є обов'язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, позаяк слугують підставою для проведення розрахунків за договором перевезення.

Аналогічна позиція закріплена в постанові Вищого адміністративного суду України від 21.05.2014 року у справі №К/800/10421/14.

Крім іншого, як вже було зазначено вище, згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Аналогічна позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність правових підстав визнання безтоварними господарських операцій Позивача з ТОВ «Стартинг», ТОВ «Нікоіл», ПП «Еверест», ПП «Технодім Трейдінг», ТОВ «ТД «Нові Перспективи», у зв'язку з чим вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», (далі - Закон про ОПП), валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону про ОПП до складу валових витрат включаються, зокрема, суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням тощо.

В силу пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону про ОПП не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Приписи пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначають, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України до витрат операційної діяльності, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи документи у розумінні приписів Закону про бухгалтерський облік є первинними документами, а тому підтверджують по-перше, реальність виконання укладених з Позивачем договорів, по-друге, правомірність включення до складу валових витрат суми коштів, сплаченої на виконання вказаних договорів.

Щодо висновків суду першої інстанції про необґрунтованість висновків податкового органу щодо завищення Позивачем податкового кредиту з ПДВ, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно п. 201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, на момент виписування податкових накладних Позивачу ТОВ «Стартинг», ТОВ «Нікоіл», ПП «Еверест», ПП «Технодім Трейдінг», ТОВ «ТД «Нові Перспективи» були зареєстровані у встановленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності, а також платниками податку на додану вартість, а факт реальності господарських операції, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами, а тому правових підстав для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у Відповідача не було.

Окрім іншого, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що навіть встановлення факту взаємовідносин контрагента Позивача з фіктивними суб'єктами господарювання не є безумовним доказом ознак фіктивності у діяльності ПАТ «ПК «Ясен», оскільки приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування Позивачем податкового кредиту та валових витрат від добросовісності платника податку, з яким суб'єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. При цьому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що невиконання такими особами податкових зобов'язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб'єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб'єкта господарювання.

Крім того, колегія суддів погоджується з критичною оцінкою суду першої інстанції посилання Відповідача на матеріали акту ДПІ у Печерському районі м. Києва від 05.01.2012 року №13/23-4/37508402 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Стартинг» (т. 2 а.с. 222-225), акту ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 30.12.2011 року №1165/23-420/34929783 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Нікоіл» (т. 2 а.с. 208-217), оскільки зустрічні звірки не є перевірками платника податків, письмовий документ який складається після проведення такої звірки (довідка) не може містити у собі висновки посадових осіб податкового органу про порушення суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства, у тому числі і про реальність, повноту, достовірність, господарських операцій такої особи. Тобто дані висновки не можуть братися до уваги та використовуватися податковими органами під час проведення перевірок інших платників податків, як податкова інформація чи доказова база.

Крім іншого, при оцінці доводів ДПІ у м. Чернігові про безтоварність операцій з ТОВ ТД «Нові перспективи», ТОВ «Технодім Трейдинг» та ПП «Еверест», які ґрунтуються на матеріалах перевірок останніх (т. 2 а.с. 218-220, т. 2 а.с. 226-229, 230-236), суд першої інстанції з посиланням на абз. 5 п. 86.7 ст. 86 ПК України вірно зазначив, що доказів складання податкових повідомлень-рішень вказаним платникам податків на підставі актів від 01.07.2011 року №1794/23-5, від 22.12.2011 року №3700/23/31480476, від 15.08.2011 року №318/23/37304247 Відповідачем не надано, що унеможливлює використання акт перевірки як доказову базу щодо взаємовідносин платника податків з його контрагентами.

Щодо посилання Апелянта на вирок Солом'янського районного суду м. Києва від 03.02.2012 року у справі №1-273/12 (т. 2 а.с. 238-241), яким визнано винними ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у створенні ТОВ «Делмітекс-Профі» та ТОВ «Росукрбуд», судом апеляційної інстанції враховується, що матеріалами справи не підтверджується відносини Позивача з даними контрагентами, як і не вбачається зі змісту вироку, що предметом дослідження останнього були господарській операції, що є предметом вивчення даної справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із наведеними висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Крім іншого, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.08.2016 року задоволено клопотання ДПІ у м. Чернігові та відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 08.08.2016 року у розмірі 2 523,40 грн. до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КАС України що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Приписи ч. 2 ст. 88 КАС України визначають, що витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з Відповідача суми відстроченого до ухвалення рішення судового збору у розмірі 2 523,40 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Ясен» до Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у м. Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області (14000, Чернігівська обл., м. Чернігів, вул. Кирпоноса, 28, ) суму відстроченого до ухвалення рішення у справі судового збору у розмірі 2 523 (дві тисячі п'ятсот двадцять три) гривні 40 копійок на рахунок Київського апеляційного адміністративного суду (Отримувач коштів: УДКСУ у Печерському р-ні; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897; Банк отримувача: ГУДКCУ у м. Києві; Код банку отримувача (МФО): 820019; Рахунок отримувача: 1007; Код класифікації доходів бюджету: 22030101).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається у порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.