Справа № 808/2470/16
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РОЗГЛЯДУ

20 вересня 2016 року Справа № 808/2470/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Матяш О.В., за участю секретаря Передерій А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції, третя особа - ОСОБА_2, про скасування постанови в частині,

ВСТАНОВИВ:

16.08.2016 позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що 01.11.2006 між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір №0, в забезпечення належного виконання зобов'язання за яким між сторонами договору укладено іпотечний договір №0 від 01.11.2006, де іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором житловий будинок АДРЕСА_1. Обтяження зареєстровано в Державному реєстрі іпотек.

11.12.2011 ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» свої права вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_2 30.06.2016 позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно третьої особи, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, накладено арешт постановою ВДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції. Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують його права, оскільки він має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Позивач просить скасувати постанову ВДВС Мелітопольського МРУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №748467 від 28.11.2008 в частині накладення арешту на вищевказаний житловий будинок. В судовому засіданні представник позивача підтримує позов та просить його задовольнити, виходячи із наведених в ньому підстав, пояснивши, що про порушення своїх прав, свобод та інтересів дізнався лише при отриманні від нотаріуса інформаційної довідки від 30.06.2016.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до його початку надав заперечення на позов, в яких зазначив, що в ВДВС Мелітопольського МРУЮ знаходилося виконавче провадження ВП №10135365 за виконавчим написом №1336, виданим 07.11.2008 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 Запорізької області, що належить на праві власності ОСОБА_2 За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна, пропонувалося задовольнити вимоги АКІБ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №0 від 01.11.2006 на загальну суму 80822,37 гривень, в тому числі 820 гривень за вчинення цього напису. 21.11.2008 відкрито виконавче провадження, а 19.01.2009 виконавче провадження було завершене у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке пропонувалося звернути стягнення. Виконавчий документ повернуто стягувачу та надано строк для повторного пред'явлення виконавчого документа до 19.01.2012. Проте, повторно виконавчий документ не було подано. Виконавче провадження було знищено після закінчення терміну його зберігання - трьох років, тому надати його матеріали не видається можливим. Відповідач зазначає, що арешт на нерухоме майно боржника накладено при примусовому виконанні виконавчого документа для задоволення вимог стягувача, який виступає іпотекодержателем. Поняття скасування процесуального документа передбачає, що такий документ було винесено неправомірно, та він порушував права позивача в момент його винесення. На момент винесення оскаржуваної постанови заставодержателем був АКІБ «УкрСиббанк», а позивач набув право претендувати на майно боржника з моменту відступлення права вимоги - 11.12.2011. Тому саме з цього моменту позивач дізнався про перебування на виконанні такого виконавчого документа та винесення відповідних процесуальних документів органами ДВС. Отже, позивачем пропущено строк звернення до суду із даним позовом. Відповідач просить відмовити в позові, розглянувши справу без участі свого представника.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Судову повістку було направлено на його адресу, проте кореспонденція повернулася до суду із відміткою «за зазначеною адресою не проживає». Згідно з ч.11 ст.35 КАС України, у разі якщо повістка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи й надавши їм оцінку, суд вважає, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступного: строк звернення до суду в адміністративному судочинстві - це період часу, у межах якого особа може звернутися до адміністративного суду з позовною вимогою про захист своїх прав, свобод та інтересів у сфері публічних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 181 КАС України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач у справі не є учасником виконавчого провадження чи особою, яка залучається до проведення виконавчих дій, в виконавчому провадженні ВП №10135365 з примусового виконання виконавчого напису №1336, виданого 07.11.2008 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 що належить на праві власності ОСОБА_2, для задоволення вимог АКІБ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №0 від 01.11.2006. За таких обставин суд дійшов висновку, що строк звернення до суду із даним позовом належить визначати відповідно до ст. 99 КАС України, а не ст. 181 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. З огляду на приписи ч.2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, строк звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Виходячи з приписів указаної норми, початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов'язується, з одного боку, з об'єктивним моментом, тобто порушенням суб'єктивного права, а з другого боку, із суб'єктивним моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В контексті наведеної норми слід враховувати принцип, коли особа дізналася або повинна була дізнатися не про наявність певних обставин, а усвідомила про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Суд вважає, що для встановлення факту своєчасності звернення до суду із даним позовом необхідно встановити, коли фактично позивачу стало відомо про порушення його прав, свобод та інтересів, а саме наявність арешту на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 Враховуючи фактичну сутність позовних вимог позивача, суд вважає, що встановленню підлягає дата, коли позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.11.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 15000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених договором. Строк, до якого позичальник зобов'язаний повернути кошти банку у будь-якому випадку, - 31.10.2016.

З метою забезпечення зобов'язань позичальника перед банком 01.11.2006 між сторонами договору про надання споживчого кредиту укладено договір іпотеки №0/3, за умовами якого іпотекодавцем ОСОБА_2 передано в іпотеку іпотекодержателю (АКІБ «УкрСиббанк») нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці, де знаходиться жилий будинок - цегла, житловою площею 75,2 кв.м, позначений в плані літерою «А-1», огорожа, позначена на плані цифрою «1», свердловина, позначена на плані цифрою «2», та є власністю іпотекодавця.

12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем укладено договір факторингу №1, за умовами якого клієнт - ПАТ «УкрСиббанк» зобов'язується передати у власність фактору - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно з додатком №1 до позивача перейшло право вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором №0 від 01.11.2006. Того ж дня, 12.12.2011, ПАТ «УкрСиббанк» та позивач уклали договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, згідно з умовами якого у зв'язку з укладенням між цедентом (ПАТ «УкрСиббанк») та цесіонарієм (ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ») договору факторингу № 1 від 12.12.2011 сторони уклали цей договір про наступне: цедент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у додатку 1 до цього договору. Згідно з останнім, до позивача у справі перейшло право вимоги й за договором іпотеки №0 від 01.11.2006.

Таким чином, фактично з 12.12.2011 позивач набув право вимоги на заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «УкрСиббанк», а у разі невиконання такого зобов'язання та неповернення грошових коштів - на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, саме з моменту набуття права вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_2, разом із кредитним портфелем, позивач прийняв іпотечний договір з виконавчим написом нотаріуса, де стоїть відмітка державного виконавця про його повернення без виконання (а.с.27). А отже, про перебування вказаного виконавчого документа на примусовому виконанні й про винесення відповідних процесуальних документів, в тому числі оскаржуваної постанови, позивач повинен був дізнатися з 12.12.2011. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів, в розумінні ч. 2 ст. 99 КАС України, 12 грудня 2011 року. Звідси перебіг процесуального строку для звернення до суду з даним позовом починається з дня, коли позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, тобто - з 12.12.2011 та закінчується 12.06.2012. Проте, як вже зазначалося, позивач звернувся до суду із даним позовом 16.08.2016 - вже після закінчення строків, установлених ч. 3 ст. 99 КАС України.

При цьому суд не приймає до уваги покликання позивача на те, що достовірно він дізнався про порушення його прав 30.06.2016, під час отримання інформаційної довідки у нотаріуса, та вважає за необхідне зазначити, що позивач повинен був усвідомити про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, в тому числі й накладення арешту на предмет іпотеки, 12.12.2011, проте фактично він не здійснив намагань з відновлення цих прав, свобод та інтересів аж до дати звернення до суду - 16.08.2016.

Згідно з ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно з п.9 ч.1 ст.155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Позивачем не доведено, що йому стало відомо про порушення свого права пізніше, ніж 12.12.2011, та не наведено поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із даним позовом. З огляду на вищевикладене та враховуючи, що позивачем не доведено поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом з неповажних причин.

За таких обставин, суд вважає, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ч. 2 ст. 99, ст. 100, п.9 ч.1 ст.155, ст.ст. 160, 165, 167 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції, третя особа - ОСОБА_2, про скасування постанови в частині - залишити без розгляду у зв'язку з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги у п'ятиденний строк з дня отримання ухвали у повному обсязі шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Матяш