Справа № 810/2616/16
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року № 810/2616/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа:територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:

до суду звернулась з позовом ОСОБА_1 до ТУ ДСА України в Київській області, третя особа: ГУ ДКС України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що при нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачці ТУ ДСА України в Київській області керувалося не нормами спеціального Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а нормами підзаконного нормативно-правового акту, чим порушило права позивачки, встановлені міжнародним правом та національним законодавством України.

В призначений для розгляду справи час сторони, повідомлені належним чином про дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАСУ, суд протокольною ухвалою від 15.09.2016 вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено таке:

ОСОБА_1 працює в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області на посаді консультанта з 20.03.2004 та має (6) шосту категорію (11) одинадцятий ранг посади державного службовця, що підтверджується довідкою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.06.2016 вих. № 1/213/16 (а.с. 14) та копією трудової книжки (а.с. 15-16).

Зі змісту адміністративного позову встановлено, що посадовий оклад позивача за займаною посадою в період з жовтня 2014 року по липень 2015 року складав 1218, 00 грн.

16.05.2016 позивачка ОСОБА_1, звернулася із заявою до ТУ ДСА України в Київській області (а.с. 12) щодо проведення перерахунку та виплати заробітної плати відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Станом на день розгляду даної справи, відповіді від ТУ ДСА України в Київській області на зазначену заяву позивачки щодо проведення перерахунку та виплати заробітної плати відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не отримано.

Позивачка вважає порушеними її майнові права на отримання заробітної плати у відповідності до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за період з 26.10.2014 по 31.12.2015, з огляду на це звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правової оцінки відносинам, що виникли між сторонами, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, слід зазначити таке:

26.10.2014 внесено зміни до ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яку доповнено абзацом другим, в якому зазначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом 2 пп. 1 і абз. 3 пп. 2 п. 13 розділу ХІІІ Закону № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ.

28.03.2015 набрав чинності Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд», яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладено в новій редакції.

Згідно з ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому, розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 п. 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями ч. 7, 8 ст. 33 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також ч. 2 ст. 8 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (ст. 13 Закону № 108/95-ВР).

За правилами ст. 142 Закону № 2453-VІ (у редакції до 28.03.2015) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі - БК) (ст. 143 Закону № 2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у ст.ст. 145, 146 Закону № 2453-VІ у редакції з 28.03.2015.

З 01.01.2015 п. 9 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 80-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (далі - Закон № 80-VІІІ) визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13.03.2015 установлено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних правовідносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - постанова № 268), зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 09.09.2015. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абз. 2 пп. 1 п. 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та пп. 2 п. 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 23 Бюджетного Кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Бюджетного Кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Ураховуючи наведене, оскільки з 26.10.2014 по 09.09.2015 Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України від 16.01.2014 № 719-VІІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та № 80-VІІІ видатки на реалізацію положень абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону № 2453-VІ, ч. 1 ст. 147 Закону № 2453-VІ (у редакції з 28.03.2015) не передбачено, управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 12.07.2016 (№ 21-1726а16) та від 13.07.2016 (№ 21-1488а16).

В силу вимог ч. 1 ст. 244-2 КАСУ, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, враховуючи вищевикладене, зазначеної позивачем протиправної бездіяльності з боку ТУ ДСА України в Київській області в частині не нарахування та не виплати позивачці заробітної плати у підвищеному розмірі за період з 26.10.2014 по 31.12.2015 у відповідності до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» допущено не було.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про зобов'язання ТУ ДСА України в Київській області здійснити позивачці перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26.10.2014 по 31.12.2015 у розмірах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та Постанови КМУ № 644, слід відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов'язання ТУ ДСА України в Київській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, в задоволенні якої суд відмовив. Крім того слід зазначити, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

В свою чергу ст.ст. 3-4 зазначеного Закону встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Враховуючи положення наведених норм, можна дійти висновку, що законодавець пов'язує виникнення права працівника на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати з нарахуванням роботодавцем таких доходів до виплати, а виплата такої компенсації відбувається одночасно з виплатою заборгованості по заробітній платі за відповідний місяць.

Натомість, в даному випадку, нарахування заробітної плати в підвищеному рівні не відбувалось, отже вимоги ОСОБА_1 про виплату компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати є передчасними та не підлягають задоволенню і з цих підстав.

Всебічно та об'єктивно дослідивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачки є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 53, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 128, 159-163, 167, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.