Справа № 806/1065/16
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року м. Житомир справа № 806/1065/16

категорія 5.1.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гуріна Д.М.,

секретар судового засідання Коваль О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Снісара Б.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії

встановив:

21 червня 2016 року до Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі - ГУДК у Житомирській області) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії.

У позовній заяві ОСОБА_3 зазначив, що він 13 січня 2016 року звернувся із 9 заявами до ГУДК у Житомирській області для отримання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з правом передачі в оренду, загальною площею 158,9820 га для ведення фермерського господарства на території: Вільської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Новопольської сільської ради, Черняхівського району, Житомирської області, Клітищенської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Селянщинської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Ксаверівської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Пекарщинської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Клітищенської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Новопільської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області. 10 лютого 2016 року відповідачем було відмовлено ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у відведенні земельних ділянок в оренду. Позивач вважає, що такі дії є протиправними та вчинені із порушенням статті 123 Земельного кодексу України. Просить визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання йому відмови у розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування орієнтовною площею 158,9820 га для ведення фермерського господарства на території Вільської сільської ради Черняхівського району, Житомирської області. Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати дозвіл ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі в оренду площею 158,9820 га для ведення фермерського господарства на території Вільської сільської ради Черняхівського району, Житомирської області.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалами судді Житомирського окружного адміністративного суду від 11 липня 2016 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду.

Під час розгляду справи позивачем було уточнено позовні вимоги, а саме: позивач просить визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо надання йому відмови у розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування орієнтовною площею 158,9820 га для ведення фермерського господарства на території Вільської сільської ради Черняхівського району, Житомирської області. 3обов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 13 січня 2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі в оренду площею 158,9820 га для ведення фермерського господарства на території Вільської сільської ради Черняхівського району, Житомирської області (а.с.39-40).

Заяву про уточнення позовних вимог прийнято судом (а.с.48).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила адміністративний позов задовольнити у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві та з урахуванням уточнень. У судовому засіданні представник позивача в обґрунтування позовних вимог пояснила, що дії відповідача є протиправними оскільки вчинені з порушенням вимог статті 123 Земельного кодексу України. Вважає, що у відмові ГУДК в Житомирській області про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 158,9820 га з метою отримання в оренду для ведення фермерського господарства, відповідачем не зазначена жодна із підстав які слугували висновком для такого рішення. Також зазначила, що відмова не підтверджена документально, а тому є невмотивованою та безпідставною. Крім того пояснила, що позивачем було подано 9 клопотань на отримання земельних ділянок, однак відповідачем було надано лише одну відмову, тобто інші 8 клопотань залишились не розглянутими.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити з підстав, що викладені у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с.41-46). У судовому засіданні пояснив, що ГУДК у Житомирській області діяло у межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією України та Законами України. Зазначив, що подані позивачем 9 клопотань мають розглядатись у сукупності, оскільки у подальшому вони будуть використовуватись фермерським господарством як юридичною особою, тому надання усіх ділянок після першої буде порушенням норм земельного законодавства щодо надання земельних ділянок у порядку аукціону. Крім того представник відповідача зазначив, що у поданих позивачем клопотаннях не містилось інформації про кількість членів фермерського господарства та про їх право на безоплатну приватизацію землі, додане обґрунтування розміру земельної ділянки є теоретичним та носить характер розмірковувань, відсутні реальні розрахунки, а також запитувані ділянки не є єдиним земельним масивом, тобто фактично відсутнє обґрунтування розміру земельних ділянок.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 січня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ГУДК у Житомирській області із заявами про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з правом передачі в оренду терміном на 7 років, площами 24.1970 га, 35.473 га, 158.9820 га, 87.2782 га, 156.3357 га, 164.2769 га, 31.2960 га та 89.0412 га, (загальна площа 158,9820 га) для ведення фермерського господарства на території Вільської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Новопольської сільської ради, Черняхівського району, Житомирської області, Клітищенської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Селянщинської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Ксаверівської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Пекарщинської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Клітищенської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Новопільської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області (а.с.10, 58, 60, 62, 64, 66, 68, 70, 72). До вищевказаних заяв заявником були долучені наступні документи: копія паспорта та ідентифікаційного номеру ОСОБА_3 (а.с.14, 76), копія диплому ОСОБА_3 (а.с.77), викопіювання земельних ділянок (а.с.11, 59, 61, 63, 65, 67, 69, 71, 73), обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства (а.с.78-80).

10 лютого 2016 року листом ГУДК у Житомирській області відмовлено ОСОБА_3 у надані дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з правом передачі в оренду терміном на 7 років, площами 24.1970 га, 35.473 га, 158.9820 га, 87.2782 га, 156.3357 га, 164.2769 га, 31.2960 га та 89.0412 га, (загальна площа 158,9820 га) для ведення фермерського господарства (а.с.12-13).

Вказана відмова мотивована тим, що земельні ділянки, які планував отримати ОСОБА_3 в оренду, знаходиться у різних масивах (полях), що відображено на викопіюваннях, та відповідно, не створюють єдиний земельний масив. Також у відмові зазначено, що окремі із зазначених у клопотаннях земельних ділянок (кадастрові номери НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3) включені до переліку земельних ділянок, права на які буде виставлено на земельні торги, відповідно до статті 136 Земельного кодексу України. Крім того, земельна ділянка із визначеним кадастровим номером НОМЕР_4 розташована у межах с.Вишеневе Селянщинської сільської ради. Відповідно до пункту 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Не погодившись із вказаною відмовою позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Частиною 2 статті 14 Конституції України гарантується право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Отже, суб'єктивне право власності на землю не є безумовним, воно виникає і реалізується на підставах та у порядку, визначеному Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до статті 33 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Частинами 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом "в" частини 3 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частинами 2 та 3 статті 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини 2 статті 123 Земельного кодексу України, якою визначається порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Абзацом першим частини 3 статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, стаття 123 Земельного кодексу України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Особливості надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства визначені Законом України від 19 червня 2003 року №973-IV "Про фермерське господарство" (далі - Закон України №973-IV).

Зазначений закон є спеціальним нормативно-правових актом при регулюванні питань передачі земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства та, відповідно, має пріоритетне застосування до спірних правовідносин у порівнянні із положеннями статті 123 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 1 Закону України №973-ІV фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Абзацами першим та другим частини 1 статті 7 Закону України №973-ІV для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Частинами 2 та 4 статті 7 Закону України №973-ІV передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до Закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.

Отже, Закон України №973-ІV визначає обов'язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 Земельного кодексу України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинно бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 Земельного кодексу України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону України №973-ІV).

Крім того, Закон України №973-ІV передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми Закону України №973-ІV не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову у задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для відмови.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі №6-2902цс15.

Згідно з частиною 7 статті 7 Закону України №973-ІV земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Термін «єдиний земельний масив» введений Законом «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», однак його зміст чітко не визначений.

Разом з тим, вказаний закон передбачає виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) єдиними земельними масивами двох видів. Перший з них являє собою сукупність суміжно розташованих індивідуальних земельних ділянок в одному полі чи групі компактно розташованих полів. Другий вид єдиного земельного масиву - це одна земельна ділянка, яка передається у спільну власність групі власників земельних часток (паїв).

Виходячи з загального аналізу вказаних вище понять, а також враховуючи відсутність у чинному земельному законодавстві чіткого визначення поняття «єдиного земельного масиву», є всі підстави стверджувати, що земельні ділянки становлять сукупність індивідуальних земельних ділянок в групі компактно розташованих полів, які знаходяться в межах території сільської ради, а тому є єдиним земельним масивом.

Також поняття масив земель сільськогосподарського призначення міститься у статті 1 Закону України «Про землеустрій» це - сукупність земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що складаються з сільськогосподарських та необхідних для їх обслуговування несільськогосподарських угідь (земель під польовими дорогами, меліоративними системами, господарськими шляхами, прогонами, лінійними об'єктами, об'єктами інженерної інфраструктури, а також ярами, заболоченими землями, іншими угіддями, що розташовані всередині земельного масиву), мають спільні межі та обмежені природними та/або штучними елементами рельєфу автомобільними дорогами загального користування, полезахисними лісовими смугами та іншими захисними насадженнями, водними об'єктами тощо).

За змістом статей 1, 7, 8 Закону України №973-ІV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною 1 статті 7 Закону України №973-ІV умов і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування повинен дати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, у тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися у дійсності волевиявлення заявника, наявності у нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб'єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов'язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі №6-2902цс15.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

10 лютого 2016 року ГУДК у Житомирській області, з урахуванням вимог земельного законодавства, було розглянуто заяви ОСОБА_3 від 13 січня 2016 року про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з правом передачі в оренду терміном на 7 років, площами 24.1970 га, 35.473 га, 158.9820 га, 87.2782 га, 156.3357 га, 164.2769 га, 31.2960 га та 89.0412 га, (загальна площа 158,9820 га) для ведення фермерського господарства на території Вільської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Новопольської сільської ради, Черняхівського району, Житомирської області, Клітищенської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Селянщинської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Ксаверівської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Пекарщинської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Клітищенської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Новопільської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, за результатами розгляду яких ОСОБА_3 відмовлено у їхньому задоволенні, оскільки при розгляді вказаних заяв ГУДК у Житомирській області було встановлено, що вказані заяви не відповідають вимогам статті 7 Закону України №973-ІV, а саме: зазначені заявником у заявах земельні ділянки не є єдиним масивом, у заявах не зазначено інформацію про кількість членів фермерського господарства та про їх право на безоплатну приватизацію землі, додане заявником до заяв обґрунтування розміру земельної ділянки є теоретичним та носить характер розмірковувань, відсутні реальні розрахунки.

Посилання позивача на те, що ним було подано 9 заяв, однак отримано лише одну відмову, а решту заяв відповідачем не розглянуто, судом не приймаються до уваги, оскільки у даному випадку заяви позивача необхідно розглядати у сукупності, оскільки одночасно було подано 9 клопотань на отримання земельних ділянок у різних селищних радах з однаковим обґрунтуванням та заплановані до використання фермерським господарством.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області при розгляді заяв ОСОБА_3 діяло у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, тому підстави для визнання протиправною відмови у наданні ОСОБА_3 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з правом передачі в оренду терміном на 7 років, площами 24.1970 га, 35.473 га, 158.9820 га, 87.2782 га, 156.3357 га, 164.2769 га, 31.2960 га та 89.0412 га, (загальна площа 158,9820 га) для ведення фермерського господарства на території Вільської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Новопольської сільської ради, Черняхівського району, Житомирської області, Клітищенської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Селянщинської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Ксаверівської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Пекарщинської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Клітищенської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, Новопільської сільської ради, Черняхівського району Житомирської області, відсутні, а позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірність своїх дій, а тому суд відмовляє у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 128, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції за правилами встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 27 вересня 2016 р.