Справа № 826/1160/16
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 вересня 2016 року № 826/1160/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної ради України про стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до Апарату Верховної ради України (далі -відповідач, Апарат ВРУ) в якому просить: стягнути з відповідача - Апарату Верховної ради України одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати, що становить 9 854, 50 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що при звільненні відповідачем всупереч приписів ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" не виплачено одноразову грошову допомогу, що свідчить про допущення відповідачем бездіяльності, яка призвела до порушення охоронюваних законом прав та законних інтересів позивача.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи. В обґрунтування своєї правової позиції щодо даного спору зазначав, що до складу структури Апарату Верховної Ради України не належать посади помічників-консультантів народних депутатів, тобто Апарат не є роботодавцем для них, отже не може виплачувати їм заробітну плату, матеріальну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку та інше. Безпосереднім роботодавцем та керівником помічника-консультанта є народний депутат України, який самостійно обирає помічників-консультантів, визначає їх кількість, визначає їх посадові обов'язки, розподіляє між ними фіксований фонд заробітної плати, особисто встановлює їх заробітну плату в межах фонду, підписує табель обліку робочого часу та інше. Тоді як до функцій відповідача належить лише оформлення розпоряджень щодо зарахування на посади, переведення і звільнення з посад помічників-консультантів, оформлення їх трудових книжок, фінансове обслуговування в межах коштів, виділених бюджетними призначеннями.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях.

На підставі ч. 4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України № 159 від 03.01.2013 ОСОБА_1 переведено за її згодою з 13.12.2012 на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_3 на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України "Про державну службу" та присвоєно сьомий ранг державного службовця.

Відтак, позивач у період з 13.12.2012 по 27.11.2014 за трудовим договором на постійній основі працювала на посаді помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_3

Відповідно до Указу Президента України від 27.08.14 №690/2014 "Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради України та призначення позачергових виборів" достроково припинено повноваження народних депутатів України VII скликання, зокрема, народного депутата України ОСОБА_3

На підставі розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України від 26.11.2014 №7212 позивача звільнено з посади помічника-консультанта народного депутата України у зв'язку із закінченням строку трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України).

В подальшому 17.10.2014 позивач звернувся до Апарату Верховної Ради України із заявою про виплату допомоги, передбаченої ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України".

Представником відповідача не надано доказів того, що на заяву ОСОБА_1 надавалась відповідь Апаратом Верховної Ради України.

Позивач посилається на порушення відповідачем приписів частини шостої статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України", у зв'язку з невиплатою позивачу одноразової грошової допомоги, що свідчить про допущення відповідачем бездіяльності, яка призвела до порушення охоронюваних законом прав та законних інтересів позивача у зв'язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень визначені Законом України "Про статус народного депутата України" від 17.11.1992 № 2790-ХІІ (далі - Закон № 2790-ХІІ).

Відповідно до частини 1 ст. 34 Закону № 2790-ХІІ встановлено, що народний депутат може мати до тридцяти одного помічника - консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника - консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

За приписами абзацу третього частини третьої ст. 34 Закону №2790-ХІІ на чотирьох помічників - консультантів народного депутата поширюється дія Закону України "Про державну службу", їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг держави службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 розділу І Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25.08.2011 №769 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Апарат Верховної Ради України є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Відповідно до пункту 23 частини 7 розділу II Положення про Апарат Верховної Ради України передбачено, що до основних напрямів діяльності Апарату належать організація та здійснення роботи з кадрового обслуговування працівників Апарату, народних депутатів України, їх помічників-консультантів.

Згідно ч. 6 ст. 34 Закону №2790-ХІІ (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону, помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Помічнику-консультанту народного депутата, звільненому у зв'язку з закінченням строку повноважень народного депутата, надається попередня або рівноцінна робота (посада), якщо до прийняття на роботу помічником-консультантом він працював у органах державної влади або в органах місцевого самоврядування. Період перебування на посаді помічника-консультанта народного депутата за строковим трудовим договором на постійній основі зараховується до трудового стажу за спеціальністю такого помічника-консультанта (ч. 7 ст. 34 Закону).

Аналогічні частині 6 статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" приписи містяться і в статті 4.6 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 №379/95-ВР в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Як встановлено судом, під час перебування ОСОБА_1 на посаді помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_3 на час його депутатських повноважень на неї поширювалась дія Закону України "Про державну службу", у зв'язку із цим позивача для кадрового та фінансового обслуговування прикріплено до Апарату Верховної Ради України, а відтак застосуванню до позивача підлягають положення Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Водночас, суд зазначає, що роботодавцем в даних правовідносинах є саме Апарат Верховної Ради України, а не народний депутат України, оскільки призначення позивача на посаду здійснено саме розпорядженням вказаного Апарату.

Крім того, чинним законодавством України не передбачена можливість народного депутата України виступати роботодавцем по відношенню до своїх помічників-консультантів та здійснювати їх призначення на посаду.

З огляду на вищенаведене заперечення відповідача щодо свого статусу, як роботодавця не приймаються до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Укладення трудового договору відповідно до положень ст. 24 Кодексу законів про працю України оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк, як зазначено у постанові Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", встановлюється погодженням сторін і може визначатись, як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Статтею 36 Кодексу законів про працю України визначено вичерпний перелік підстав для припинення трудового договору, в тому числі, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Положеннями п. 2 ч. 1 статті 4.5 Положення про помічника-консультанта народного депутата України передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України та Законом України "Про державну службу", помічник-консультант народного депутата України може бути звільнений у разі припинення повноважень народного депутата України - з дати їх припинення.

Для звільнення помічника-консультанта народного депутата України не потрібно погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) Апарату Верховної Ради України, виконавчого комітету (апарату) відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі - секретаріату міської ради, до якого прикріплений помічник-консультант народного депутата України для кадрового та фінансового обслуговування, чи державного підприємства, установи, організації, у штаті яких він перебуває (ч. 2 статті 4.5 Положення).

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що дострокове припинення відповідно до Указу Президента України від 27.08.2014 №690/2014 "Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради України та призначення позачергових виборів" повноважень народного депутата України ОСОБА_3, на посаді помічника-консультанта якого працював позивач згідно розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України №7212 від 26.11.2014, є доказом фактичного звільнення позивача та розірвання попередньо укладеного з ним строкового трудового договору, свідчить про припинення кадрового та фінансового обслуговування позивача з Апаратом Верховної Ради України та фактичне припинення (розірвання) трудового договору позивача в розумінні ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України".

Відповідно, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі тримісячної заробітної плати згідно п. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України".

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За правилами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з довідкою Управління справами Верховної Ради України від 07.12.2015 №9-1-15/1555 заробітна плата позивача за останні три повні місяці її перебування на посаді перед звільненням 27.11.2014, у вересні складала 3 200, 00 грн., у жовтні - 3 000, 00 грн., у листопаді - 3 654, 50 грн., а тому на його користь належить стягнути одноразову грошову допомогу в розмірі 9 854, 50 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про безпідставність доводів відповідача про відсутність у нього обов'язку щодо виплати позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні.

За таких обставин суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення з відповідача - Апарату Верховної ради України на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати, що становить 9 854, 50 грн., передбаченому ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України".

Слід зазначити, що аналогічна правова позиція узгоджується з судовою практикою, викладеною в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015 у справі №826/2065/15 та ухвалі від 29.09.2015 у справі №826/7615/15.

Таким чином, враховуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку, що в порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідачем не доведено законності та обґрунтованості не виплати одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати, а тому порушені права позивача підлягають поновленню, а позов - задоволенню.

Відповідно до статей 69, 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач надав суду достатні беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Натомість відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено відсутність бездіяльності у межах спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати в сумі 9 854, 50 грн. (дев'ять тисяч вісімсот п 'ятдесят чотири) грн. 50 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко