Справа № 810/7221/14
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" вересня 2016 р. м. Київ К/800/27047/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Черпіцької Л.Т.,

Маслія В.І.,

при секретарі: Скавуляк Т.В.,

за участю представників сторін: позивача: Ярмоли А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за касаційною скаргою Київської міської митниці Державної фіскальної служби на постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» звернулося до суду з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості від 17.07.2014 №100270004/2014/000080/2 та №100270004/2014/000079/2.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Київською міською митницею протиправно, на підставі хибного висновку щодо заниження позивачем митної вартості товарів (кальмари морожені, філе камбали), що ввозилися на територію України, прийняті необґрунтовані рішення щодо її коригування.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року, позов задоволено: визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості від 17.07.2014 №100270004/2014/000080/2 та № 100270004/2014/000079/2.

У поданій касаційній скарзі Київська міська митниця із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 13.02.2013 між позивачем та компанією «Inverso LLP» (Великобританія) укладений договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 482.

16.07.2014 з метою митного оформлення імпорту товару, придбаного відповідно до вказаного контракту, а саме: молюск морожений - кальмар гігантський, філе (Frozen Giant Squid llets/Dosidicus Gigas), торговельна марка «CNC S.A.C», виробник «CNC S.A.C», країна виробництва: РЕ (Перу), митною вартістю 1,3837 доларів США /кг (поставка 482-150), позивачем подано митному органу митну декларацію №100270004/2014/341072.

Того ж дня, 16.07.2014 позивачем подано відповідачу митну декларацію №100270004/2014/341070 з метою митного оформлення імпорту товару, придбаного відповідно до вказаного контракту, а саме: філе камбали стрілозубої заморожене (Frozen Arrowtooth Flounder Fillet/Atheresthes Stomias), торговельна марка «Dalian Hongdao Marine», виробник «Dalian Hongdao Marine Products CO., LTD», країна виробництва: CN (Китай), митною вартістю 1,97 доларів США /кг.

На підтвердження задекларованої відповідно до зазначених ВМД митної вартості товарів позивачем подано митному органу всі передбачені статтею 53 Митного кодексу України документи.

За результатом розгляду поданих ТОВ «Фоззі-фуд» документів відповідач повідомив позивача про необхідність надання по обох вищезазначених митних деклараціях додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, а саме додатково витребувано: платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

17.07.2014 позивачем надано відповідачу частину запитуваних документів, а саме: комерційну пропозицію від 19.06.2014 б/н; прейскурант (прайс-лист) від 19.06.2014 б/н; копію митної декларації країни відправлення від 25.06.2014 №046-2014-41-016456-01-2-00; експертний висновок №Ц-296 від 16.07.2014. Крім того, позивач повідомив митний орган про те, що відомості, які вимагаються відповідачем, вже є у розпорядженні митниці.

У зв'язку з тим, що подані позивачем разом з ВМД документи містили неповні відомості щодо митної вартості імпортованих товарів (у документах містяться розбіжності), та беручи до уваги той факт, що на вимогу відповідача ТОВ «Фоззі-фуд» надано не повний перелік додаткових документів, відповідачем прийняті рішення про коригування митної вартості від 17.07.2014 №100270004/2014/000080/2 та № 100270004/2014/000079/2

Вважаючи зазначені рішення митного органу протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що відповідачем в судовому засіданні не було ніяким чином доведено факту проведення консультацій з позивачем як передумови для застосування резервного методу, та як передумови для висновків про неможливість застосувати по черзі інших методів, визначених в статті 57 Митного кодексу України, до резервного методу.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, вказує на передчасність зазначених висновків судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного Кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, під час контролю за правильністю визначення митної вартості імпортованого позивачем товару у митного органу виникли сумніви щодо правильності розрахунку митної вартості, здійсненої декларантом. Посилання на документи, які викликали сумнів щодо їх достовірності, містяться безпосередньо у оскаржуваних рішеннях митного органу та детально викладені в запереченнях відповідача до позову.

З урахуванням викладеного, на підставі положень частини третьої статті 53 Митного кодексу України митним органом витребувано від позивача додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості.

Відповідно до частини третьої статті 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За змістом статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У спірних правовідносинах орган доходів і зборів дійшов висновку, що задекларована позивачем митна вартість імпортованого товару не підтверджена документально. Оскільки позивачем на вимогу органу доходів і зборів не подано всіх додатково витребуваних документів, відповідачем на підставі положень статей 54, 58 Митного кодексу України прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що відповідачем в судовому засіданні не було ніяким чином доведено факту проведення консультацій з позивачем як передумови для застосування резервного методу, та як передумови для висновків про неможливість застосувати по черзі інші методів, визначені в статті 57 Митного кодексу України, до резервного методу.

Поряд з цим, судами попередніх інстанцій не надано жодної оцінки факту, чи був сумнів митного органу щодо достовірності заявленої позивачем митної вартості обґрунтованим, чи подано декларантом митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню, та чи підтверджено позивачем зазначені відомості щодо митної вартості імпортованого товару додатково поданими документами.

Посилання судів попередніх інстанцій на той факт, що позивач при подачі митних декларацій для підтвердження заявлених відомостей подав всі необхідні документи, за відсутності спростування позиції відповідача щодо наявності обґрунтованого сумніву щодо повноти чи достовірності відомостей у таких документах, жодним чином не доводить, що документи відповідали вимогам законодавства та містили достовірні відомості про визначення митної вартості за ціною угоди.

Також безпідставним є посилання суду першої інстанції як на підставу для задоволення позову на той факт, що в судовому засіданні відповідачем не було ніяким чином доведено факту проведення консультацій з позивачем як передумови для застосування резервного методу, та як передумови для висновків про неможливість застосувати по черзі інші методи, визначені в статті 57 Митного кодексу України, до резервного методу, з огляду на наступне.

В матеріалах справи містяться пояснення уповноважених позивачем на роботу з митними органами осіб, за змістом яких убачається, що 16.07.2014 зазначеними особами подано митному органу електронні митні декларації. Того ж дня митниця надіслала позивачу електронні повідомлення про необхідність подачі додаткових документів на підтвердження митної вартості.

Колегія суддів вказує, що Митний кодекс України не містить вичерпного визначення поняття «консультація». Тобто, консультації між митним органом та декларантом можуть провадитись в довільній формі, зокрема, і шляхом надсилання електронних повідомлень з метою визначення митної вартості.

Також, за змістом статті 55 Митного кодексу України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

У спірних правовідносинах судами не встановлено, чи виявляв позивач бажання з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості провести консультації з митним органом у письмовому вигляді.

Та обставина, що представник відповідача та свідок (особа, що прийняла оскаржувані рішення) у судовому засіданні не змогли пояснити зміст проведених консультацій не свідчить про той факт, що консультації не проводились та, відповідно, не може слугувати єдиною підставою для задоволення позову за умови відсутності факту дослідження всіх доказів та обставин у справі, що могли або були прийняті до уваги відповідачем під час винесення оскаржуваних рішень про коригування митної вартості, у тому числі зазначених у запереченнях органу доходів і зборів.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, зважаючи на недотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права щодо повного і всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови Київського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судам при новому розгляді спору необхідно із посиланням на факти та докази надати оцінку твердженням позивача та митного органу щодо достовірності/недостовірності відомостей про визначення митної вартості, задекларованої ТОВ «Фоззі-Фуд» щодо імпортованого відповідно до ВМД від 16.07.2014 №100270004/2014/341072 та №100270004/2014/341070 товару, встановити підстави витребування органом доходів і зборів додаткових документів для підтвердження митної вартості, надати оцінку сумніву відповідача щодо правильності визначення митної вартості, встановити, чи був обсяг документів, наданих позивачем у тому числі і на вимогу органу доходів і зборів, достатнім для визначення митної вартості товару за основним методом тощо.

Керуючись статями 160, 167, 220, 221, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року скасувати.

Справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про скасування рішень від 17.07.2014 №100270004/2014/000080/2 та № 100270004/2014/000079/2 направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: