Справа № 804/2480/16
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"14" вересня 2016 р. справа № 804/2480/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Дурасової Ю.В.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю представника позивача Грищенко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Істрейт»

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 року у справі №804/2480/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Істрейт»

до Державної архітектурно - будівельної інспекції України

про скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Істрейт» (далі по тексту - позивач), 29.04.2016 року звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної архітектурно - будівельної інспекції України, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову № 110/16/10/26-50/2104/02/3 від 21.04.2016 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесену Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у м.Києві Державної архітектурно - будівельної інспекції України (а.с. 4-6).

12.07.2016 року в судовому засіданні позивач заявив клопотання про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії постанови № 110/16/10/26-50/2104/02/3 від 21 квітня 2016 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесену Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві Державної архітектурно-будівельної інспекції України у відношенні товариства з обмеженою відповідальністю "Істрейт", до моменту розгляду справи по суті (а.с. 50-51).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 року у задоволенні клопотання відмовлено з тих підстав, що позивачем в обґрунтування заявленого клопотання не наведено підстав наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, крім того не вказано підстав, які б свідчили про ускладнення виконання чи неможливості виконання судового рішення в разі задоволення позову (а.с. 63).

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність рішення суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2016 року і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії постанови № 110/16/10/26-50/2104/02/3 від 21 квітня 2016 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесену Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві Державної архітектурно-будівельної інспекції України у відношенні товариства з обмеженою відповідальністю "Істрейт", до моменту розгляду справи по суті.

Так, позивач вказує, що суд першої інстанції не надав оцінки доводам, зазначеним в клопотанні про забезпечення позову, а саме: посилання позивача на приписи пункту 29 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 року №244 (у редакції постанови КМУ від 02.10.2013р. №735) відносно того, що оскарження постанови про накладення штрафу в установлений строк зупиняє її виконання до набрання законної сили відповідним рішенням суду, органами державної виконавчої служби не застосовується, оскільки відповідно до ч.3 ст.117 КАС України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень.

Позивач також вказує, що на підставі постанови відповідача, що оскаржується, може бути здійснено арешт коштів та майна боржника, а отже, небезпека заподіяння шкоди боржнику є реальною.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Відповідач по справі був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.74), у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено підстави забезпечення позову, такі допускаються судом, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидним є ознаки протиправності дії суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства України, подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до суб'єкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обов'язковою для виконання.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів;

3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому;

4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов'язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється. Забезпечення позову допускається, якщо не вжиття цих заходів може ускладнити або привести до неможливості виконання рішення суду. Під час вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову повинні відповідати критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів учасників даного судового процесу та не впливати на права, свободи та інтереси інших осіб.

Отже, обов'язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходів з того, що воно є необґрунтованим з тих підстав, що не вбачається очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або того, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, тобто з суто формальних обставин, без дослідження та надання відповідної оцінки наведеним позивачем доводам в заяві про забезпечення позову.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, в обґрунтування необхідності застосування заходів забезпечення адміністративного позову позивач посилається на приписи пункту 29 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 року №244 ( у редакції постанови КМУ від 02.10.2013р. №735) відносно того, що оскарження постанови про накладення штрафу в установлений строк зупиняє її виконання до набрання законної сили відповідним рішенням суду. Але зазначає, що органами державної виконавчої служби ця норма не застосовується, оскільки відповідно до ч.3 ст.117 КАС України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень.

Згідно ч. 3 ст. 165 КАС України ухвала, що викладається окремим документом, складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов до висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу. Тобто, мотивувальна частина повинна переконувати в обґрунтованості і законності ухвали, кожен доречний і важливий аргумент осіб, які беруть участь у справі, має бути проаналізований і одержати відповідь. Крім того, суд повинен навести правову кваліфікацію встановленим обставинам та обґрунтувати свій висновок по суті питання. При цьому суд повинен вмотивувати вибір положень законів (норм права), якими він керувався.

При цьому, як вбачається з тексту оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при постановлені цієї ухвали не досліджувалися доводи та аргументи, зазначені позивачем у клопотанні про забезпечення позову та, як наслідок, постановлено ухвалу без встановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи .

Слід зазначити й про те, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову у даній адміністративній справі судом першої інстанції було невірно застосовані норми права, якими суд повинен був керуватися при вирішенні даного питання.

Так, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» №208/94-ВР від 14.10.1994 року порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог вказаної норми, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення у сфері містобудівної діяльності» за №244 від 06.04.1995 року.

Відповідно до п.29 вказаного Порядку оскарження постанови про накладення штрафу в установлений строк зупиняє її виконання до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку з дня набрання нею законної сили.

У разі оскарження постанови про накладення штрафу та належного повідомлення відповідного органу державно-будівельного контролю про її оскарження така постанова направляється до органу державної виконавчої служби для примусового виконання після набрання законної сили відповідним рішенням суду, крім випадків скасування її судом (п. 31 Порядку).

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позивач в своєму клопотанні про забезпечення позову фактично просить зупинити примусове виконання виконавчого документу щодо стягнення штрафу у розмірі 248 040,00 грн. за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, зважуючи на те, що п.29 вищезазначеного Порядку є спеціальною нормою, яка передбачає, що оскарження постанови про накладення штрафу в установлений строк зупиняє її виконання до набрання законної сили відповідним рішенням суду, наголошує, що забезпечення позову у даному випадку не вимагається, оскільки це питання унормовано постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» за №244 від 06.04.1995 року.

Даючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв'язку з нормами чинного законодавства, колегія суддів вважає, що саме з вищезазначених обставин та норм суд першої інстанції повинен був виходити при постановлені оскаржуваного рішення, а отже неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи призвело до невідповідності висновків суду обставинам даної адміністративної справи, невірного застосування норм матеріального права.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Вказану норму слід розуміти так, що судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були дослідженні під час судового розгляду справи ( у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Враховуючи те, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали не досліджувалися всі підстави, зазначені позивачем у клопотанні про забезпечення позову, а також невірно застосуванні норми матеріального права, які слід було застосувати до встановлених правовідносин, що свідчить про невідповідність оскаржуваної ухвали вимогам статті 159 КАС України, суд апеляційної інстанції зробив висновок щодо необхідності часткового задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

В той же час, суд апеляційної інстанції враховуючи встановлені обставини справи, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову, приймаючи до уваги п.29 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 року №244, яким передбачено, що оскарження постанови про накладення штрафу в установлений строк зупиняє її виконання до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 199, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Істрейт» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 804/2480/16 скасувати.

У задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України упродовж двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: Ю.В. Дурасова