Справа № 826/2281/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 вересня 2016 року 09:05 №826/2281/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомпублічного акціонерного товариства «Укрнафта»
до Лохвицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області
про визнання протиправними і скасування рішення та інкасових доручень, -
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (надалі - позивач або ПАТ «Укрнафта», товариство) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Лохвицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі - відповідач або Лохвицька ОДПІ ГУ Міндоходів), в якій просило суд:

- визнати протиправним та скасувати з дати його прийняття рішення Лохвицької ОДПІ ГУ Міндоходів від 04.02.2015 № 331/10/16-17-25-11;

- визнати протиправними та скасувати з дати їх оформлення інкасові доручення (розпорядження) Лохвицької ОДПІ ГУ Міндоходів, а саме від 04.02.2015 № 2 і № 5, які оформлені на підставі рішення Лохвицька ОДПІ ГУ Міндоходів від 04.02.2015 № 331/10/16-17-25-11.

В обґрунтування позову зазначено про протиправність рішення відповідача від 04.02.2015 № 331/10/16-17-25-11 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків (позивача) в порядку п. 32 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України, та оформлених на підставі такого рішення інкасових доручень від 04.02.2015 № 2 і № 5 на списання з рахунків ПАТ «Укрнафта» у банку загальної суми коштів у розмірі 38 358 906,08 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2015 у справі № 826/2281/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2015, позовні вимоги ПАТ «Укрнафта» задоволено частково. А саме суд визнав протиправним та скасував рішення Лохвицької ОДПІ ГУ Міндоходів від 04.02.2015 № 331/10/16-17-25-11, а в іншій частині позову відмовив.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.03.2016 № К/800/31867/15 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2015 у даній справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

З тексту цієї ухвали Вищого адміністративного суду України вбачається, що проаналізувавши норми п. 59.1 ст. 59, п.п. 95.1 - 95.4 ст. 95, п. 32 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України (далі - ПК України) суд касаційної інстанції дійшов наступних висновків.

У разі виникнення у платника податків податкового боргу, контролюючий орган формує податкову вимогу на суму такого боргу та здійснює заходи з його погашення шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, та стягнення коштів у рахунок податкового боргу за рахунок готівки на підставі відповідних рішень суду. При цьому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015, тимчасово, до 01.07.2015, встановлено особливості застосування деяких норм цього Кодексу та передбачено додатковий механізм погашення податкового боргу платників податків.

Норма п. 32 підрозд. 10 «Інші перехідні положення» розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України прямо встановлює право керівника контролюючого органу прийняти рішення про стягнення коштів платника податків лише у разі відсутності зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань.

Буквальний зміст п. 32 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України вказує на необхідність відсутності зобов'язань саме держави щодо повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань, а не конкретного контролюючого органу та за необмеженим колом грошових зобов'язань, тому, наявність зобов'язань держави в особі будь-якого контролюючого органу перед платником податків щодо повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань з будь-якого податку чи збору унеможливлює стягнення податкового боргу на підставі рішення контролюючого органу без звернення до суду.

Суд касаційної інстанції встановив, що судами попередніх інстанцій в ході розгляду справи та прийняття оскаржуваних судових рішень не встановлено, чи була у позивача станом на дату прийняття оскаржуваного рішення про стягнення коштів наявна переплата зі сплати податків, зборів, обов'язкових платежів, тобто чи існувало зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань. Крім того, як зазначив суд касаційної інстанції, положеннями законодавства не визначена форма рішення контролюючого органу про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках у порядку передбаченому п. 32 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України. За наведених обставин матеріали справи № 826/2281/15 були скеровані на новий розгляд до суду першої інстанції для прийняття рішення по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, посилаючись на правову позицію наведену в письмових запереченнях та поясненнях.

В судовому засіданні, суд у відповідності до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України та за згодою представників сторін, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Крім того, у відповідному судовому засіданні суд, керуючись ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України замінив відповідача його правонаступником - Лохвицькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Полтавській області.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів позову та було встановлено судами під час попереднього розгляду справи, за ІІІ, IV квартали 2014 року ПАТ «Укрнафта» самостійно визначило грошове зобов'язання за липень, серпень, вересень, жовтень та листопад 2014 року з плати за користування надрами для видобування корисних копалин.

Внаслідок несплати самостійно визначеної суми грошового зобов'язання в зазначений період 2014 року виник податковий борг з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, значну частину якого позивачем погашено 01.12.2014, 30.12.2014 та 31.12.2014.

Згідно наявних у матеріалах справи витягів з інтегрованих карток платника податків - ПАТ «Укрнафта» станом на період з 31.01.2015 по 05.02.2015 за товариством обліковується борг з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу у сумі 17 546 537,51 грн. (в т.ч. за основним платежем - 17 337 820,24 грн., сума пені - 208 717,27 грн.) та з рентної плати за користування надрами для видобування нафти у сумі 22 985 835,80 грн. (в т.ч. за основним платежем - 22 132 706,78 грн., сума пені - 853 129,02 грн.).

Рішенням відповідача про стягнення коштів в рахунок погашення податкового боргу платника податків від 04.02.2015 № 1, зареєстрованим за № 331/10/16-17-25-11, відповідно до п. 32 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів ПАТ «Укрнафта».

На підставі вказаного рішення відповідачем оформлено та направлено обслуговуючому банку (ПАТ КБ «Приватбанк») інкасові доручення від 04.02.2015 № 2 на суму податкового боргу з плати за користування надрами для видобування природного газу у розмірі 17 449 365,96 грн. та від 04.02.2015 № 5 на суму податкового боргу з плати за користування надрами для видобування нафти у розмірі 20 909 540,12 грн.

При цьому, в ході попереднього розгляду даної справи Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено факт застосування відповідачем на той період механізму примусового стягнення з ПАТ «Укрнафта» за спірний період податкового боргу в судовому порядку на підставі пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 та п. 95.3 ст. 95 ПК України.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2015 в адміністративній справі № 826/17215/14 за позовом Лохвицької ОДПІ ГУ Міндоходів до ПАТ «Укрнафта» про стягнення податкового боргу адміністративний позов задоволено та стягнуто з ПАТ «Укрнафта» заборгованість з плати за користування надрами з розрахункових рахунків підприємства на загальну суму 4 501 669,18 грн.

Дана постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2015 у справі № 826/17215/14 залишена ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 без змін.

В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.10.2015 № К/800/25520/15 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 року скасовано, а матеріали справи № 826/17215/14 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючим органам надано право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше, ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у разі виникнення у платника податків податкового боргу, контролюючий орган формує податкову вимогу на суму такого боргу та здійснює заходи з його погашення шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, та стягнення коштів у рахунок податкового боргу за рахунок готівки на підставі відповідних рішень суду.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015, тимчасово, до 01.07.2015, встановлено особливості застосування деяких норм цього Кодексу та передбачено додатковий механізм погашення податкового боргу платників податків.

Так, відповідно до п. 32 підрозд. 10 «Інші перехідні положення» розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України, тимчасово, до 01.07.2015, встановлено, що у випадках, коли податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у встановлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках, здійснюється за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду за умови, якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та відсутні зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань.

У таких випадках, рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов'язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи; рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду може бути здійснене за наступних умов: 1) виникнення податкового боргу у результаті несплати грошового зобов'язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку; 2) податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень; 3) відсутні зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань.

Таким чином, зазначена норма закону прямо встановлює право керівника контролюючого органу прийняти рішення про стягнення коштів платника податків лише у разі відсутності зобов'язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань.

Наявні матеріали справи свідчать про виникнення у держави станом на день прийняття оспорюваного рішення від 04.02.2015 зобов'язань щодо повернення ПАТ «Укрнафта» надміру сплачених грошових коштів, а саме надані представником позивача: копії листів ПАТ «Укрнафта» від 30.01.2015 № 08.1.14/105 і № 08.1.14/116 про надання актів звірки розрахунків по торговим патентам на право здійснення торгівлі нафтопродуктами, скрапленим газом та роздрібної торгівлі за певні періоди (в т.ч. за періоди з 01.01.2014 по 31.12.2014); копії актів звірення розрахунків від 05.02.2015 за № 391-20 і № 393-20, - згідно яких у ПАТ «Укрнафта» станом на 31.12.2014 за даними Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС обліковується позитивне сальдо (переплата) зі збору за провадження торговельної діяльності (роздрібна торгівля), сплаченого юридичними особами, що справляється до 1 січня 2015 року, у розмірі 39 грн. та зі збору за провадження торговельної діяльності нафтопродуктами, скрапленим та стиснутим газом у розмірі 366,47 грн.; копія заяви ПАТ «Укрнафта» від 10.03.2015 № 08.1.14/286, адресована Мелітопольській ОДПІ ГУ ДФС щодо повернення передплати по збору за здійснення деяких видів підприємницької діяльності у розмірі 1 462 грн.; копія акта звірення розрахунків від 02.02.2015 № 10224-20, згідно якого у ПАТ «Укрнафта» станом на 31.12.2014 за даними Міжрегіонального ГУ ДФС обліковується позитивне сальдо (переплата) по ПДВ у розмірі 251 871,77 грн.; копії податкової звітності ПАТ «Укрнафта» з податку на додану вартість за звітний період грудень 2014 року (звітної декларації та уточнюючих розрахунків), - згідно яких ПАТ «Укрнафта» 20.01.2015 задекларувало до сплати суму податку у розмірі 10 124 621 грн., що була відкоригована 26.01.2015 до розміру 10 124 885 грн.; копія платіжного доручення ПАТ «Укрнафта» від 30.01.2015 № 801-ПБ15 про сплату до бюджету ПДВ у сумі 10 125 000 грн.

В ході розгляду справи в суді контролюючим органом не спростовано обставини наявності станом на день прийняття оспорюваних рішень переплати позивача за вказаними податковими платежами та не доведено відсутність зобов'язань держави щодо повернення ПАТ «Укрнафта» помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов'язань, що, в свою чергу, є обов'язковою умовою для застосування процедури погашення податкового боргу на підставі п. 32 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України.

Суд звертає увагу, що нормами чинного законодавства не визначено форму рішення контролюючого органу про стягнення коштів з рахунків платника податків у банках у порядку, передбаченому п. 32 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України.

Згідно з інформаційним повідомленням на офіційному веб-порталі Державної фіскальної служби України (http://sta-sumy.gov.ua/diyalnist-/regulyatorna-politika-/regulyatorna-politika/2015-rik/63550.html), форма рішення контролюючого органу про стягнення коштів у рахунок погашення боргу платника податків у банках перебуває тільки на стадії розгляду, свідченням чого є проект постанови Кабінету Міністрів України від 2015 року "Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1244".

Посилання відповідача на наказ ДФС України від 21.01.2015 № 23, яким затверджено примірну форму рішення про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків суд відхиляє з тих підстав, що: по-перше, представник відповідача не пред'явив суду текст цього Наказу, по-друге, відповідач не підтвердив факт здійснення державної реєстрації цього наказу в Міністерстві юстиції України у встановленому законом порядку.

Таким чином, форма рішення про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно п. 32 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України, у випадку здійснення погашення суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів станом на день прийняття оспорюваного рішення від 04.02.2015 № 331/10/16-17-25-11 не була легалізована.

Також, як свідчать наявні матеріали справи, сума заборгованості товариства по рентній платі за користування надрами для видобування природного газу у розмірі 4 501 669,18 грн. станом на 04.02.2015 перебувала у процесі судового розгляду за позовом Лохвицької ОДПІ ГУ Міндоходів (справа № 826/17215/14).

Таким чином, у Лохвицької ОДПІ ГУ Міндоходів були відсутні підстави для застосування приписів п. 32 підрозд. 10 розд. ХХ Кодексу з метою стягнення коштів в цій частині, оскільки це фактично свідчить про повторне стягнення з позивача податкового боргу з того ж виду податку та за ті ж самі періоди.

Отже, як вбачається з вище викладених норм та з'ясованих судом обставин, оскаржуване рішення про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідачем прийнято не на підставі та не у спосіб, що встановлені законом, а тому є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Вищого адміністративного суду України, висловленої, зокрема в ухвалах від 12.07.2016 № К/800/28845/15, від 03.02.2016 № К/800/35606/15, від 26.01.2016 № К/800/32542/15від 08.10.2015 № К/800/35177/15.

Суд відхиляє посилання відповідача на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 12.05.2016 № К/800/36203/15, відповідно до якого при вирішені подібної справи суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову в позові платника податку, оскільки при прийнятті судового рішення у справі № 826/2281/15 суд керувався більш актуальною та чисельною практикою суду касаційної інстанції, що наведена вище по тексту судового рішення.

Крім того, представник позивача посилався на те, що податкова заборгованість за періоди 2014 року, яка обліковувалася контролюючим органом, була погашена ПАТ «Укрнафта» протягом серпня-листопада 2015 року та січня, червня-серпня 2016 року шляхом сплати товариством в межах процедури розстрочення податкового боргу згідно рішення ДФС України від 30.06.2015 № 193 сум коштів. На підтвердження чого позивачем додатково надані копії відповідних платіжних доручень. Представник відповідача дані обставини не заперечував.

Таким чином, за відсутності податкового боргу підстави для стягнення з ПАТ «Укрнафта» коштів в рахунок погашення такого боргу на підставі рішення керівник контролюючого органу відпали.

Щодо правомірності заявлених позивачем позовних вимог про визнання протиправними та скасування інкасових доручень відповідача від 04.02.2015 за № 2 і № 5 суд зазначає наступне.

Правила грошового обігу, використання платіжних інструментів встановлюються нормативно - правовими актами Національного банку України, які, відповідно до положень ст. 3, 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121-III є обов'язковими для всіх банків.

Статтею 7 Закону України «Про Національний банк України» від 20.05.1999 № 679-XIV передбачено, що Національний банк України встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна, а також здійснює банківське регулювання. Національний банк України регулює діяльність платіжних систем та систем розрахунків в Україні, визначає порядок і форми платежів, у тому числі між банками.

Згідно з п. 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція), інкасовим дорученням (розпорядженням) визначається розрахунковий документ, що містить вимогу стягувача (органу державної податкової служби) до банку, що обслуговує платника, здійснити без погодження з платником переказ визначеної суми коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Відповідно до п.п. 12.1, 12.2, 12.4 Інструкції органом стягнення (стягувачем) податкового боргу, простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) відповідно до статті 41 Податкового кодексу України та статті 17 Бюджетного кодексу України є органи державної податкової служби.

Стягувач ініціює стягнення коштів у випадках, визначених пунктом 12.1 цієї глави, з рахунків платників податків/суб'єктів господарювання на підставі рішення суду.

Стягувач для стягнення коштів оформляє не менше ніж у трьох примірниках інкасове доручення (розпорядження) за формою, наведеною в додатку 24 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції. У реквізиті «Призначення платежу» інкасового доручення (розпорядження) стягувач зазначає назву, дату видачі та номер (якщо він присвоєний) судового рішення. Судове рішення, на підставі якого оформлено інкасове доручення (розпорядження), банку не подається.

Тобто, нормами Інструкції передбачено порядок оформлення органом стягнення інкасових доручень (розпоряджень) для списання коштів на підставі саме рішення суду та не визначено механізму списання обслуговуючим платника податку банку коштів з його рахунку на підставі інкасового доручення (розпорядження), яке оформлене на підставі рішення керівника контролюючого органу, що має місце за даних обставин спору.

Про відсутність в Інструкції механізму списання банком коштів за інкасовим дорученням (розпорядженням) на стягнення податкового боргу, яке оформлене контролюючим органом на підставі рішення керівника такого органу, зазначається також у абз. 4 листа Національного банку України "Роз'яснення щодо виконання інкасового доручення (розпорядження)" від 27.01.2015 № 25-110/4833.

Отже, як вбачається з вище викладених норм та з'ясованих судом обставин, інкасові доручення оформлені відповідачем із порушенням встановлених вимог та на підставі оскаржуваного рішення, яке визнано протиправним, а тому не вважаються платіжним інструментом, на підставі якого може бути проведена операція по рахунках позивача.

В силу норми пп. 21.1.1 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України, яка кореспондується з наведеними вище положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, встановлено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для задоволення позову ПАТ «Укрнафта» у повному обсязі.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 11, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Укрнафта» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати із дати прийняття рішення Лохвицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 04.02.2015 № 1, що зареєстроване за № 331/10/16-17-25-11, про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платників податків.

3. Визнати протиправними та скасувати із дати оформлення інкасові доручення (розпорядження) Лохвицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 04.02.2015 № 2 та від 04.02.2015 № 5, які оформлені на підставі рішення Лохвицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області від 04.02.2015 № 1, що зареєстроване за № 331/10/16-17-25-11, про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платників податків.

4. Стягнути судові витрати у сумі 414,12 грн. (чотириста чотирнадцять гривень 12 копійок) на користь публічного акціонерного товариства «Укрнафта» () шляхом їх безспірного списання з рахунків Лохвицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області () за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя К.М. Кобилянський