Справа № 826/10250/16
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадської організації «Асоціація захисту прав громадян України» на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року у справі за позовом громадської організації «Асоціація захисту прав громадян України» до Кабінету Міністрів України, треті особи - Антимонопольний комітет України, Фонд державного майна України, Міністерство фінансів України, публічне акціонерне товариства «Одеський припортовий завод», про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року громадська організація «Асоціація захисту прав громадян України» (далі - Позивач, ГО «Асоціація захисту прав громадян України») звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - Відповідач, КМ України), треті особи - Антимонопольний комітет України (далі - Третя особа-1, АМК України), Фонд державного майна України (далі - Третя особа-2, ФДМ України), Міністерство фінансів України (далі - Третя особа-3, Мінфін), публічне акціонерне товариство «Одеський припортовий завод» (далі - Третя особа-4, ПАТ «ОПЗ»), про визнання недійсним та скасування розпорядження КМ України від 18.05.2016 року №386 «Про затвердження умов продажу державного пакета акцій публічного акціонерного товариства «Одеський припортовий завод».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.08.2016 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 155 КАС України. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відсутність статутного та/або законодавчого закріплення права громадської організації на звернення до суду за захистом прав та інтересів інших осіб нівелює можливість перебування ГО «Асоціація захисту прав громадян України» у процесуальному статусі позивача у даній справі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити матеріали справ до суду першої інстанції для розгляду по суті. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Наголошує на неврахуванні Окружним адміністративним судом м. Києва гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України права кожного на звернення до суду. Звертає увагу на те, що факт легалізації громадського об'єднання у встановленому законом порядку свідчить, по-перше, про визнання її державою, по-друге, про набуття нею дієздатності.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній.

Представник Відповідача, як і представник Третьої особи-2, наполягали на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Треті особи -1, -3, -4, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно протоколу №1 від 26.06.2006 року установчих зборів по створенню ГО «Асоціація захисту прав громадян України» (а.с. 164-165) вирішено створити громадську організацію, яка буде здійснювати діяльність без статусу юридичної особи та без статуту з наступною метою: «Реалізація заходів щодо захисту прав, свобод, соціальних, економічних, екологічних, політичних та інших інтересів майбутніх членів організації».

Зі змісту листа Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 16.08.2016 року №1383 (а.с. 183) вбачається, що ГО «Асоціація захисту прав громадян України» легалізована шляхом письмового повідомлення про заснування від 01.08.2006 року за №3-21 (а.с. 183).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз ст. ст. 1, 12, 21 Закону України «Про громадські об'єднання», ст. ст. 6, 48, 50, 155 КАС України, а також з урахуванням правової позиції Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 28.11.2013 року №12-рп/2013, прийшов до висновку, що оскільки ні статутними документами громадської організації, ні чинним законодавством не передбачено право громадської організації без створення юридичної особи мати права та обов'язки в адміністративному судочинстві, позовна заява підлягає залишенню без розгляду як така, що подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

Оцінюючи такі висновки суду першої інстанції судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Основного Закону юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Приписами ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Зі змісту наведених норм вбачається, що Основним Законом України гарантується право кожного на судове оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі.

Разом з тим, процесуальний закон, повністю кореспондуючи приписам Конституції України щодо права особи на звернення до суду, містить застереження, що у випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 60 КАС України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із адміністративними позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб і брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати адміністративному суду докази, які підтверджують наявність поважних причин, що унеможливлюють самостійне звернення цих осіб до адміністративного суду для захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Відтак, однією з умов звернення органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, є статус таких органів, зокрема, як юридичних осіб, а також прямо передбачений законом випадок такого звернення.

Конституційний Суд України у рішенні від 28.11.2013 року №12-рп/2013 вказав, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено її статутними документами та якщо відповідний закон зазначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

Відтак, ні положення Кодексу адміністративного судочинства України, ні приписи Закону України «Про громадські об'єднання», не містять норм щодо можливості звернення громадських організацій без створення юридичної особи до суду за захистом прав як своїх членів, так й інших осіб. Крім того установчі документи ГО «Асоціація захисту прав громадян України» права на звернення громадської організації до суду не закріплюють.

Поряд з цим, обов'язковою умовою для звернення до адміністративного суду із позовом є наявність в особи відповідної право- та дієздатності.

Так, в силу ч. 1 ст. 48 КАС України здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їхнім посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Отже, в силу прямих приписів процесуального закону адміністративну процесуальну правоздатність та дієздатність мають організації із обов'язковим утворенням юридичної особи. Аналогічний припис щодо суб'єктного складу позивачів в адміністративних справах закріплено і в ч. 2 ст. 50 КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

Відтак, висновок суду першої інстанції про відсутність у ГО «Асоціація захисту прав громадян України» адміністративної процесуальної дієздатності, який ґрунтується на нормах національного законодавства, таким нормам процесуального права України відповідає.

Разом з тим, судовою колегією враховується, в силу ч. 4 ст. 9 КАС України разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

При цьому згідно ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як вірно зазначає Апелянт, у рішенні від 16.12.1997 року у справі «Католицька церква Ла Кане проти Греції» Європейський суд з прав людини встановивши, що апеляційний суд міста Афіни, спираючись на рішення Касаційного суду, залишив без розгляду дві позовні заяви, подані Католицькою церквою проти орендарів, на тій підставі, що церква не має статусу юридичної особи, зазначив, що таке обмеження порушує саму суть «права на суд» церкви-заявника і, отже, являє собою порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

Тобто, Європейським судом з прав людини, який наділений повноваженнями тлумачити зміст Конвенції, поняття «право на суд» поширено у тому числі на суб'єктів правовідносин, які статусу юридичної особи не мають.

Відтак, зважаючи на викладене, а також враховуючи особливості застосування положень національного та міжнародного законодавства, у тому числі практики Європейського суду з прав людини, судова колегія приходить до висновку, що залишення позовної заяви без розгляду з підстав відсутності у ГО «Асоціація захисту прав громадян України» адміністративної процесуальної дієздатності в цілому відповідало правовим приписам національного законодавства, проте не узгоджувалося з положеннями міжнародного права та практики Європейського суду з прав людини, що мають вищу юридичну силу при застосуванні до спірних правовідносин.

Щодо решти доводів апеляційної скарги, судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до приписів ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про залишення позовної заяви без розгляду було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 48, 50, 155, 160, 167, 195, 199, 204, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу громадської організації «Асоціація захисту прав громадян України» - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року у справі за позовом громадської організації «Асоціація захисту прав громадян України» до Кабінету Міністрів України, треті особи - Антимонопольний комітет України, Фонд державного майна України, Міністерство фінансів України, публічне акціонерне товариства «Одеський припортовий завод», про визнання протиправним та скасування розпорядження - скасувати.

Справу направити до Окружного адміністративного суду м. Києва для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.