Справа № 802/748/16-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 вересня 2016 р. Справа № 802/748/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Шкільної О.С.,

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Дворжецької О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: прокуратури Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет, спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області

про: визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до прокуратури Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21.04.2016 звернувся з письмовими заявами до прокуратури Вінницької області з приводу донарахування та виплати йому заробітної плати з 1 липня по 8 жовтня 2015 року в розмірах, визначених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», донарахування та виплати вихідної допомоги з урахуванням такої зарплати, а також з приводу видачі довідки про середньомісячний заробіток станом на 08.10.2016 (на день звільнення з роботи), за результатами яких отримав відмову у задоволенні його вимог.

Позивач вважає дії відповідача щодо недонарахування та невиплати Мйому недоотриманої заробітної плати із 15 липня по 8 жовтня 2015 року, одноразової вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, виходячи із розміру посадового окладу, доплат і надбавок до нього, визначених Законом України "Про прокуратуру" протиправними, такими, що порушують гарантоване частиною 4 статті 43 Конституції України право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила відповідно до наданих суду письмових заперечень, у яких зазначено, що заробітна плата позивачу обрахована і виплачена правомірно, оскільки у бюджетних призначеннях органам прокуратури України на заробітну плату, встановлених Законами України «Про Державний бюджетом України на 2015 рік», кошти для реалізації вимог ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» не передбачені. Крім того, вказано, що прокуратура Вінницької області уповноважена здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці і не наділена правом самостійно, без правового регулювання Кабінетом Міністрів України та фінансової можливості Державного Бюджету України здійснювати перерахунок заробітної плати позивачу та виплатити її у вищому розмірі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши адміністративну справу, суд встановив, що ОСОБА_1 в органах прокуратури Вінницької області працював на різних посадах із 15.12.1992 по 08.10.2016. З 26.03.2015 - на посаді начальника відділу представництва при виконанні судових рішень управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області.

08.10.2015 позивач звільнений із займаної посади у зв'язку з реорганізацією та скороченням у структурі та штатному розписі прокуратури Вінницької області за п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

21.04.2016 ОСОБА_1 звернувся з письмовими заявами до прокуратури Вінницької області з приводу донарахування та виплати мені заробітної плати з 1 липня по 8 жовтня 2015 року в розмірах, визначених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», донарахування та виплати вихідної допомоги з урахуванням такої зарплати, а також з приводу видачі довідки про середньомісячний заробіток станом на 08.10.2015.

Листами від 25.04.2016 за №18-ф-265 та від 27.04.2016 №18-ф-272 позивача повідомлено про відсутність підстав для перерахунку заробітної плати та вихідної допомоги та відсутність підстав для видачі довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру».

З метою захисту порушеного права позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Частиною 4 ст. 43 Конституції України кожному гарантовано право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (Закон № 1697-VII).

Однією із основоположних засад діяльності прокуратури є встановлений п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1697-VII принцип незалежності прокурорів, що передбачає існування гарантій від незаконного політичного, матеріального чи іншого впливу на прокурора щодо прийняття ним рішень при виконанні службових обов'язків. Гарантії незалежності прокурора забезпечуються, зокрема, установленим порядком фінансування діяльності прокуратури, належним матеріальним забезпеченням прокурора (п. 4, п. 5 ст. 16 Закону № 1697-VII).

Згідно з положеннями статті 87 Закону України «Про прокуратуру» держава забезпечує фінансування та належні умови функціонування прокуратури і діяльності прокурорів.

Забезпечення функціонування системи прокуратури передбачає:

1) визначення у Державному бюджеті України видатків на фінансування прокуратури не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення її повноважень відповідно до закону;

2) законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування прокуратури;

3) гарантування достатнього рівня соціального забезпечення прокурорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Закону Україну «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислуги років; 2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці

За приписами ч. 3 ст. 81 Закону №1697-VII посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Згідно з ч. 4 ст. 81 Закону №1697-VII посадові оклади прокурора регіональної прокуратури установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом 1,2.

Тобто законом чітко встановлений конкретний розмір посадового окладу прокурора регіональної прокуратури.

Частиною 9 ст.81 Закону № 1697-VII передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Щодо посилань сторони відповідача на п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", яким визначено, що норми і положення ст.81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, суд зазначає таке.

Насамперед це суперечить вимогам ч. 1 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» у якій зазначено: «заробітна плата прокурорів регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами».

Відсутність у бюджетних призначеннях органів прокуратури коштів для реалізації вимог закону не є підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування передбачених законом гарантій, пільг та компенсацій. Законодавство, що визначає фінансові зобов'язання держави, має первинний характер, а бюджетне - похідний від нього.

Крім того, починаючи з 90-х років минулого століття Конституційний Суд України неодноразово визнавав неконституційними ті норми законів України про Державний бюджет на відповідний рік, якими зупинялась дія та/або вносились зміни до інших законів, що регулюють інші (небюджетні) суспільні відносини.

Так, Конституційний Суд України в п. 3.3 рішення від 27.11.2008 № 26-рп/2008 зазначив: «Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов'язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов'язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства».

У п. 4 Рішення Констиуційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007 зазначено, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.

У п. 5.4 рішення від 22.05.2008 № 10-рп/2008 Конституційний Суд України вказує, що Закон про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

Крім того, в Законі України «Про прокуратуру» будь-яких застережень щодо його застосування з урахуванням норм Закону України «Про Державний бюджет України» на 2015 рік немає.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників прокуратури" затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, які не відповідають вимогам ст. 81 Закону України "Про прокуратуру".

Водночас, відповідно до пункту 13 розділу ХІІІ Закону України "Про прокуратуру" Кабінету Міністрів України доручено: у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Однак, Кабінетом Міністрів України не були виконані вимоги зазначеної норми.

Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 09 грудня 2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", якою визначено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисі прокуратури, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників прокуратури".

Отже, у період з набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" (15 липня 2015 року в частині розміру заробітної плати) до набрання чинності змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 (15 грудня 2015 року), розмір посадового окладу працівника прокуратури повинен був обчислюватись відповідно до Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 10 мінімальних заробітних плат з урахуванням відповідних коефіцієнтів.

Крім того, суд звертає увагу, що відсутність механізму реалізації права працівника прокуратури на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом України "Про прокуратуру" (як спеціальним нормативним актом), у зв'язку з невнесенням відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 року, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки закони України мають вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України, а також, у зв'язку з тим, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Про це неодноразово констатував Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях по конкретних справах.

Зокрема, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 24.04.2014 у справі «Будченко проти України» (заява № 38667/06) вказано, що «відсутність механізму реалізації законодавчого положення становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» (п. 39 рішення).

Таким чином, позивач має право на перерахунок посадового окладу за період з 15.07.2015 по 08.10.2015 включно відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до матеріалів справи сума заборгованості заробітної плати (з урахуванням розмірів посадового окладу, встановленого статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" за вказаний період позивачу не була нарахована.

Щодо правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13 липня 2016 року у справі № 820/4653/15, то на переконання суду, в даному випадку вона застосуванню не підлягає, оскільки у вказаному рішенні жодного висновку щодо застосування статті 81 Закону України «Про прокуратуру» немає.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про протиправність дій прокуратури Вінницької області щодо недонарахування та невиплати ОСОБА_1 недоотриманої заробітної плати із 15 липня 2015 року, а не з 01 липня 2015 року як просить позивач, по 8 жовтня 2015 року, одноразової вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, виходячи із розміру посадового окладу, доплат і надбавок до нього, визначених Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ із наступними змінами і доповненнями.

Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій прокуратури Вінницької області щодо недонарахування та невиплати ОСОБА_1 недоотриманої заробітної плати із 01 липня по 8 жовтня 2015 року, одноразової вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, виходячи із розміру посадового окладу, доплат і надбавок до нього, визначених Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ із наступними змінами і доповненнями підлягають частковому задоволенню.

Поряд із цим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 52377,29 грн., оскільки здійснення перерахунку зазначених виплат та їх виплата у певній сумі належить до компетенції прокуратури Вінницької області.

Водночас частиною 2 статті 11 КАС України допускається вихід суду за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням викладеного, з метою захисту порушеного права позивача суд вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати прокуратуру Вінницької області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати та інших виплат ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1) за період з 15 липня по 8 жовтня 2015 року включно відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням вже здійснених виплат за цей період.

При цьому, приймаючи таке рішення, суд керується нормами п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, відповідно до яких у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Щодо позовних вимог про зобов'язання прокуратуру Вінницької області видати позивачу встановленого зразка довідку про його середньомісячний заробіток станом на 08 жовтня 2015 року, виходячи із розміру посадового окладу, доплат і надбавок, визначених ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, то суд зазначає таке.

Передумовою застосування такого способу захисту порушеного права як зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо, має бути вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності. В даному випадку дії відповідача щодо невидачі такої довідки позивач не оскаржував. Крім того, відсутні підстави вважати, що відповідач з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду, відмовить позивачу у видачі довідки. Відтак, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вказаної позовної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В той же час згідно з ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності рішень та надані позивачем, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії прокуратури Вінницької області щодо недонарахування та невиплати ОСОБА_1 недоотриманої заробітної плати із 15 липня по 8 жовтня 2015 року, одноразової вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, виходячи із розміру посадового окладу, доплат і надбавок до нього, визначених Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ із наступними змінами і доповненнями;

Зобов'язати прокуратуру Вінницької області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати та інших виплат ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1) за період з 15 липня по 8 жовтня 2015 року включно відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з врахуванням вже здійснених виплат за цей період.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович