Справа № 127/7462/16-а
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/7462/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Федчишен С.А.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

13 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Боровицького О. А. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Білобородової Вікторії Дмитрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 березня 2016 року Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області проведено позапланову перевірку з питань дотримання законодавства про захист прав споживачів АЗС ТЗОВ "Альянс Холдинг"

За результатами перевірки складено акт перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів № 0033 від 12 березня 2016 року. Відповідно до висновків акту встановлено відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, а саме: в паспорті якості відсутня дата виготовлення та строк придатності бензину А-095 Євро вид І клас D. Крім того, проведено відбір зразків проб бензину А 95 Євро вид І клас D для перевірки якості нафтопродуктів.

12 березня 2016 року Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області складено протокол про адміністративне правопорушення БВ №0006 про те, що ОСОБА_4 03 березня 2016 року вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 155 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме: в ході позапланової перевірки виявлено паспорт якості бензину А-95 Євро І клас D, в якому відсутня дата виготовлення та строк придатності з посиланням на порушення ст. 15 п.7, 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п. 9 Правил торгівлі нафтопродуктами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442.

23 березня 2016 року, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, відповідач прийняв постанову у справі про адміністративне правопорушення № 08, згідно з якою на позивача накладено штраф у розмірі 170,00грн.

Крім того, відповідно до ст.ст. 23, 26 Закону України «Про захист прав споживачів» та Положення про порядок накладення та стягнення штрафів за порушення законодавства про захист прав споживачів, затвердженного постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року №1177, Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області прийнято постанову від 23 березня 2016 року №03 про накладення стягнень на АЗС ТЗОВ "Альянс Холдинг", передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» за реалізацію продукції, про яку відсутня необхідна, доступна, достовірна та своєчасна інформація.

Не погодившись з прийнятою постановою про накладення штрафу № 08 від 23 березня 2016 року, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн. здійснено відповідно до норм чинного законодавства, а порушення, виявлені в акті перевірки № 0033 від 12 березня 2016 року, знайшли своє підтвердження під час розгляду даної адміністративної справи, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для скасування постанови від 23 березня 2016 року № 08.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Згідно з ч. 4 ст. 14 Закону України «Про захист прав споживачів» продукція, на яку актами законодавства або іншими нормативними документами встановлено обов'язкові вимоги щодо забезпечення безпеки для життя, здоров'я споживачів, їх майна, навколишнього природного середовища і передбачено нанесення національного знака відповідності, повинна пройти встановлену процедуру оцінки відповідності. Виробник має право маркувати продукцію національним знаком відповідності за наявності декларації про відповідність та/або сертифіката відповідності, виданих згідно із законодавством. Реалізація продукції (у тому числі імпортних товарів) без маркування національним знаком відповідності та/або без сертифіката відповідності чи декларації про відповідність забороняється.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 2) найменування нормативних документів, вимогам яких повинна відповідати вітчизняна продукція; 3) дані про основні властивості продукції, а щодо продуктів харчування - про склад (включаючи перелік використаної у процесі їх виготовлення сировини, в тому числі харчових добавок), номінальну кількість (масу, об'єм тощо), харчову та енергетичну цінність, умови використання та застереження щодо вживання їх окремими категоріями споживачів, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; 4) відомості про вміст шкідливих для здоров'я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; 5) позначку про наявність або відсутність у складі продуктів харчування генетично модифікованих компонентів; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; 6-1) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров'ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; 7) дату виготовлення; 8) відомості про умови зберігання; 9) гарантійні зобов'язання виробника (виконавця); 10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; 11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; 12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яким здійснено відбір зразків проб бензину А 95 Євро вид І клас D для перевірки якості нафтопродуктів.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Порядок приймання, зберігання і роздрібної торгівлі бензином, дизельним паливом, гасом, маслами, мастилами (далі - нафтопродукти), а також вимоги у дотриманні справ споживачів щодо належної якості цих нафтопродуктів, безпеки для життя та здоров'я споживачів, навколишнього природного середовища і рівня торгівельного обслуговування регулюються Правилами роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 №1442 (далі - Правила).

Пунктом 8 Правил передбачено, що відомості про роздрібні ціни, марки та види нафтопродуктів (у тому числі дизельного палива залежно від вмісту масової частки сірки), що продаються на АЗС, повинні бути зазначені на інформаційному табло, яке встановлюється на в'їзді та біля оператора АЗС.

Відповідно до пункту 9 Правил суб'єкт господарювання, що здійснює продаж нафтопродуктів, зобов'язаний своєчасно надати споживачеві необхідну доступну та достовірну інформацію про нафтопродукти, а також на вимогу споживача - копію документа про якість (паспорт якості) та копію декларації про їх відповідність.

Така інформація доводиться до відома споживачів шляхом зазначення у супровідній документації, що додається до нафтопродуктів, на етикетці (для розфасованих нафтопродуктів), а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для відповідного виду продукції.

В інформації про нафтопродукти зазначаються: найменування, марка та вид нафтопродуктів; дані показників їх якості; ціна; правила та умови їх ефективного і безпечного використання; для розфасованих нафтопродуктів - номінальна кількість товару в одиниці маси, об'єму або іншої фізичної величини, а також гранично допустимі відхилення від номінальної кількості або посилання на нормативний документ, згідно з яким їх установлено; відомості про умови зберігання, строк придатності, необхідні дії споживача після його закінчення, а також можливі наслідки в разі невчинення таких дій; відомості про виробника, його місцезнаходження та контактна інформація; найменування та місцезнаходження суб'єкта господарювання, який виконує функції з прийняття претензій від споживача. Інформація подається споживачеві згідно із законодавством про мови.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що суб'єкт господарювання повинен своєчасно надати споживачеві інформацію про продукцію для можливості компетентного та свідомого вибору такої продукції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності вимог закону про обов'язкове зазначення в паспорті якості дати виготовлення та строку придатності бензину, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено з матеріалів справи, за результатами проведеної позапланової перевірки відповідачем виявлено, що позивачем реалізується бензин А-095 Євро вид І клас D без забезпечення необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про вказану продукцію, зокрема, в паспорті якості відсутня дата виготовлення та строк придатності бензину А-095 Євро вид І клас D.

На підтвердження виконання пункту 9 Правил позивач надав суду такі документи: сертифікат відповідності серії АА № 000338, в якому зазначено, що бензин автомобільний згідно з додатком випускається серійно та ввозиться в Україну з 01.07.2015 року до 30.06.2017 року з терміном придатності 1 рік та технічний нагляд проводиться один раз на рік протягом терміну дії сертифікату (а.с. 16); паспорт якості № 37 від 29 січня 2016 року, в якому зазначено, що проба бензину А95 Євро, вид І, клас D відповідає вимогам ДСТУ 4839:2007 (а.с. 15); декларацію про відповідність № 11/01-02 (а.с. 17).

Згідно з матеріалами справи, у паспорті якості № 37 від 29 січня 2016 року міститься інформація, що Бензин А-95 Євро, вид І клас D у кількості 328,122 куб. м. виготовлений 16 січня 2016 року.

З метою встановлення єдиного порядку організації та здійснення робіт, пов'язаних з контролюванням якості товарної нафти та нафтопродуктів під час приймання, зберігання, транспортування та відпуску Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики Міністерства палива та енергетики України прийнято Наказ № 271/121 від 04.06.2007 року про затвердження Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (далі - Інструкція).

В абз. 29 Розділу 3 Інструкції зазначено, що паспорт якості це документ, що містить дані для ідентифікації та фактичні значення показників якості нафти та/або нафтопродуктів, отримані в результаті лабораторних випробувань, і їх відповідність вимогам нормативних документів.

Відповідно до п. 5.6 Розділу 5 Інструкції встановлено, що згідно з результатами випробувань проб нафти та/або нафтопродуктів випробувальна лабораторія оформлює паспорт якості за формою N 11-НК.

Підставою для заповнення паспорта якості є акт відбирання проби, записи і висновки про якість нафти та/або нафтопродуктів, які занесено до журналів реєстрації результатів випробувань. Оформлення паспортів якості на підставі робочих зошитів лаборантів не допускається. Номер паспорта якості надається згідно з порядковим номером проби в журналі реєстрації проб.

У паспорті, що видається випробувальною лабораторією на підставі випробувань проби стороннього підприємства, зазначаються лише показники, які обумовлені договором. Паспорти якості передаються виключно замовнику. Передача паспортів чи інформації, що міститься в них, іншим організаціям чи особам здійснюється за письмовою згодою замовника або у випадках, передбачених законодавством України.

Паспорт, що видається випробувальною лабораторією на нафту або нафтопродукт, який відпускається, заповнюється в повному обсязі показників, обумовлених нормативним документом на нафтопродукт. Значення показників, що не визначались випробувальною лабораторією, переносяться з даних паспорта, виданого вантажовідправником чи іншою випробувальною лабораторією, до якої проба надсилалась на випробування, про що робиться відповідна примітка. У паспорті якості робиться висновок про відповідність (невідповідність) нафти або нафтопродукту вимогам нормативного документа або ставиться штамп "Стандартний" чи "Нестандартний". У паспорті якості зазначаються номер та дата його видачі. Паспорт якості підписується лаборантом, що заповнював паспорт якості, та начальником лабораторії, підписи завіряються печаткою. Паспорти якості, видані вантажовідправником (отримані з транспортними документами) по одному примірнику від кожної партії нафти та/або нафтопродукту, зберігаються в організації не менше трьох місяців після реалізації даної партії нафтопродукту.

Дослідивши Додаток 11 до Інструкції, яким затверджено форму № 11-НК паспорту якості нафтопродуктів, колегія суддів дійшла висновку, що законом не вимагається зазначення в паспорті якості відомостей про дату виготовлення нафтопродуктів та строк їх придатності.

Відповідно до положень Інструкції паспорт якості повинен містити дані для ідентифікації та фактичні значення показників якості бензину, отримані в результаті лабораторних випробувань, і їх відповідність вимогам нормативних документів, отже суб'єкт владних повноважень дійшов необґрунтованого висновку щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача за порушення п.п. 7, 11 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п. 9 Правил торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442, в яких не міститься вимога щодо зазначення в паспорті якості інформації про дату виготовлення нафтопродуктів та строк їх придатності.

З урахуванням наведеного, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що виявлені в акті перевірки факти свідчать про порушення правил реалізації нафтопродуктів, а рішення відповідача ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині підстав проведення відповідачем позапланової перевірки, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право перевіряти додержання суб'єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог нормативно-правових актів щодо безпеки продукції, а також правил торгівлі та надання послуг шляхом безперешкодного відвідування та обстеження відповідно до законодавства будь-яких виробничих, торговельних та складських приміщень таких суб'єктів.

Відповідно Порядку перевірки діяльності суб'єктів господарювання проводяться з метою контролю стану дотримання ними вимог законодавства про захист прав споживачів щодо якості та безпеки продукції, правил торгівлі та послуг, надання споживачам необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію. Органи з питань захисту прав споживачів здійснюють державний контроль стану дотримання суб'єктами господарювання вимог законодавства про захист прав споживачів шляхом проведення планових та позапланових перевірок.

Позапланові перевірки суб'єктів господарювання проводяться посадовими особами з таких підстав: подання суб'єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу з питань захисту прав споживачів про здійснення перевірки за його бажанням; виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених у документах обов'язкової звітності, поданих суб'єктом господарювання; перевірки виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових перевірок органом з питань захисту прав споживачів; звернення фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктом господарювання вимог законодавства. Позапланова перевірка у цьому разі здійснюється за наявності згоди на проведення позапланових заходів зі здійснення державного контролю Держспоживінспекції України; неподання в установлений термін суб'єктом господарювання документів обов'язкової звітності без поважних причин, а також письмових пояснень про причини, які перешкоджали поданню таких документів; настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов'язано з діяльністю суб'єкта господарювання.

Як встановлено з матеріалів справи, підставою для проведення позапланової перевірки позивача є заява громадянина ОСОБА_5, в якій зазначено про придбання ним неякісного бензину А-095 Євро 5 на АЗС ТЗОВ "Альянс Холдинг".

За згодою Держспоживінсекції України від 23.02.2016 року інспекцією з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області 12 березня 2016 року проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів.

З урахуванням викладеного вище, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо відсутності встановлених законом підстав проведення відповідачем позапланової перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

З урахуванням наведеного, відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що суд, в порядку адміністративного судочинства вирішує питання щодо рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 213 Кодексу України про адміністративні правопорушення справи про адміністративні правопорушення розглядаються адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад та їх посадовими особами, уповноваженими на те цим Кодексом; районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, вищими спеціалізованими судами та Верховним Судом України; органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновки суду по суті спору не в повній мірі відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати в частині відмови у скасуванні постанови по справі про адміністративне правопорушення від 23 березня 2016 року № 08 та ухвалити нову постанову про часткове задоволення адміністративного позову.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 11 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Інспекція з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати постанову Інспекції з питань захисту прав споживачів у Вінницькій області у справі про адміністративне правопорушення від 23 березня 2016 року № 08 про накладення штрафу в розмірі 170,00 грн.

В задоволенні позовної вимоги про закриття справи про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 вересня 2016 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Боровицький О. А. Матохнюк Д.Б.