Справа № 816/2350/14
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

20 вересня 2016 рокум. ПолтаваСправа № 816/2350/14

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Канигіної Т.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Скорика С.В.,

представника позивачів - ОСОБА_1,

представника відповідача- 1 - Кашпіровського М.А.,

представника відповідача-2 - Коновал Л.С.,

представника третьої особи - Чуя А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом

позивачів 1. ОСОБА_5, 2. ОСОБА_6
до відповідачів третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: 1. Полтавської обласної ради, 2. Полтавської обласної державної адміністрації Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехсервіс"
про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

18 червня 2014 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Полтавської обласної ради, Полтавської обласної державної адміністрації (ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 липня 2014 року залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехсервіс" (далі - ТОВ "Агротехсервіс") про визнання протиправною бездіяльності відповідачів щодо невжиття заходів для реального виконання пункту 6.6 Плану приватизації державного майна Орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства, затвердженого наказом голови Фонду комунального майна Полтавської області від 24 лютого 1994 року №79-п, пунктів 4 та 5.2 договору купівлі-продажу державного майна Орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства від 28 лютого 1994 року; зобов'язання Полтавську обласну раду та Полтавську обласну державну адміністрацію протягом трьох днів після набрання рішенням суду законної сили застосувати ефективні заходи для виконання пункту 6.6 Плану приватизації та пункту 4 договору купівлі-продажу від 28 лютого 1994 року.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 травня 2016 року постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 червня 2016 року справу прийнято до провадження (суддя Т.С. Канигіна).

У ході судового розгляду справи судом поставлено на обговорення питання щодо закриття провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивачів проти закриття провадження у справі заперечував, просив справу розглянути в порядку адміністративного судочинства.

Представники відповідачів та третьої особи у судовому засіданні погодилися із закриттям провадження у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до вимог статті 4 цього Кодексу правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас, суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. У деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України позивача визначено як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 6, 8).

24 лютого 1994 року наказом голови Фонду комунального майна Полтавської області від №79-п затверджено План приватизації державного майна Орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства (т.1, а.с. 11-19).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до пункту 6.6 вказаного Плану комісія з приватизації зобов'язала організацію орендарів (Орендне Решетилівське ремонтно-транспортне підприємство), за згодою мешканців житлових будинків, що знаходяться на балансі підприємства, провести їх приватизацію відповідно до чинного законодавства, або за відсутності згоди забезпечувати їх належне утримання (т.1, а.с. 16, 286).

28 лютого 1994 року з метою реалізації умов Плану приватизації між Фондом комунального майна Полтавської області (продавець) та організацією орендарів Орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства (покупець) укладено договір купівлі-продажу державного майна Орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства (т.1, а.с. 20-25).

За умовами вказаного договору продавець продає, а покупець купує державне майно цілісного майнового комплексу Орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства, яке розташоване у південно-східній частині смт. Решетилівка по вул. Велико-Тирнівській, 4 загальною площею земельної ділянки цілісного майнового комплексу 7,68 га на основі Державного акта на право постійного користування землею (т.1, а.с. 20).

Пунктом 5.2 вказаного договору покупця зобов'язано виконувати умови договору купівлі-продажу, що витікають із затвердженого органом приватизації плану приватизації, зокрема: провести, за згодою мешканців житлових будинків, приватизацію квартир, що знаходяться на балансі підприємства відповідно до чинного законодавства, або за відсутності згоди забезпечувати їх належне утримання (т.1, а.с. 22).

У зв'язку з невиконанням Орендним Решетилівським ремонтно-транспортним підприємством (на даний час ТОВ "Агротехсервіс") умов щодо приватизації, передбачених Планом приватизації (т.1, а.с. 10-19) та договором купівлі-продажу майна (т.1, а.с. 20-25), позивачі звернулися до суду з цим позовом про визнання протиправною бездіяльності відповідачів та зобов'язання Полтавську обласну раду та Полтавську обласну державну адміністрацію протягом трьох днів після набрання рішенням суду законної сили застосувати ефективні заходи для виконання пункту 6.6 Плану приватизації та пункту 4 договору купівлі-продажу від 28 лютого 1994 року.

Суд зазначає, що відповідно до статті 3 Закону України "Про приватизацію державного майна" від 04 березня 1992 року № 2163-XII (у редакції, чинній на момент затвердження плану приватизації) законодавство України про приватизацію складається з цього Закону, указів Президента України, інших актів законодавства, що регулюють здійснення приватизації.

При цьому, статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна.

Отже, враховуючи предмет позову, який полягає у визнанні протиправною бездіяльності відповідачів стосовно невжиття заходів для реального виконання умов приватизаційного договору, плану приватизації, цей позов не підлягає розгляду за правилами та в порядку адміністративного судочинства.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 07 липня 2015 року у справі № 21-847а15.

Частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного суду України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що цей адміністративний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України, натомість може бути розглянутий в порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 157, статтями 158, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі №816/2350/14 за адміністративним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Полтавської обласної ради, Полтавської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехсервіс" про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії закрити, роз'яснивши позивачам право на звернення до господарського суду в порядку господарського судочинства.

Роз'яснити позивачам, що повторне звернення до адміністративного суду з цією самою позовною заявою не допускається.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 26 вересня 2016 року.

Суддя Т.С. Канигіна