Справа № 344/16452/15-а, 2а-344/71/16
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року Справа № 876/4401/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Заверухи О.Б., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря Кіри Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи Зайдель І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пасічна - ІФ» на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, треті особи Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моноліт-ІФ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Пасічна - ІФ», про визнання незаконним та скасування рішень, визнання недійсним договору оренди землі,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської міської ради, треті особи Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Моноліт-ІФ», ТзОВ «Пасічна - ІФ», про визнання незаконним та скасування рішень, визнання недійсним договору оренди землі.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2016 року позов задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано рішення Івано-Франківської міської ради від 24.12.2013 року №1294-40 в частині надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду ТзОВ «Пасічна-ІФ» земельної ділянки площею 0,3437 га для обслуговування багатоквартирного житлового будинку №36-в по вул.Цклевича в м.Івано-Франківську. Визнано незаконним та скасовано рішення Івано-Франківської міської ради від 26.05.2015 року №1769-54 в частині затвердження проекту землеустрою та передачі в оренду ТзОВ «Пасічна-ІФ» земельної ділянки площею 0,4113 га для обслуговування багатоквартирного житлового будинку №36-в по вул.Цклевича в м.Івано-Франківську. Визнано недійсним договір оренди землі від 26.05.2015 року, що укладений між ТзОВ «Пасічна-ІФ» та Івано-Франківською міською радою на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 26.05.2015 року № 1769-54.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ТзОВ «Пасічна - ІФ» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки оскаржувані ухвали міської ради є законними, а скасувавши договір оренди суд першої інстанції розглянув справу, не залучивши їх як відповідача та розглянув справу, яка не підвідомча адміністративному суду.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просять постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Представник ТзОВ «Пасічна - ІФ» в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просить постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час і місце слухання справи, і оскільки їхня явка в суді не є обов'язковою, апеляційний розгляд справи проведено у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення, а в подальшому і договір оренди буи прийняті без погодження із співвласниками багатоквартирного будинку по вул.Целевича.ю36-а в м.Івано-Франківську та ОСББ «Моноліт - ІФ».

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Івано-Франківська міська рада своїм рішенням від 24.12.2013 року № 1294-40 надала дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3437 га по вул.Целевича,36-в в м.Івано-Франківську, а згідно із рішенням від 26. 05.2015 року № 1769-54 вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Пасічна-ІФ» земельної ділянки площею 0,4113 га по вул.Целевича,36-в в м.Івано-Франківську та вирішила передати в оренду ТзОВ «Пасічна-ІФ» строком на 10 років вказану земельну ділянку.

В подальшому на підставі вказаного прийнятого рішення Івано-Франківської міської ради від 26.05.2015 року ТзОВ «Пасічна-ІФ» та Івано-Франківська міська рада 26.05.2015 року уклали договір оренди землі, згідно з яким дане товариство отримало в оренду зазначену земельну ділянку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Таким чином, у справі, що розглядається, суд дійшов помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС.

Як наголосив Верховний Суд України, в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно "суду, встановленого законом". Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 09.02.2016 року у справі №816/3735/14.

Крім того, відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Частиною першою статті 125 ЗК передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

З матеріалів справи слідує, що ТзОВ «Пасічна-ІФ» та Івано-Франківська міська рада 26.05.2015 року уклали договір оренди землі. Відтак, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення, яке є актом індивідуальної дії, вичерпало свою юридичну силу після його реалізації, а саме: після укладення договору оренди.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що після оформлення відповідно до чинного законодавства права користування на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях 152 ЗК та 16 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 01.10.2013 року у справі № 21-228а13.

Згідно п.4 ч.1 ст. 198 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 157,160,195,196,198,203,205,306,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пасічна - ІФ» задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2016 року у справі № 344/16452/15-а - скасувати, провадження в справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді О.Б.Заверуха

Н.В.Ільчишин

Повний текст ухвали виготовлений 22 вересня 2016 року.