Справа № 817/1057/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2016 р.Р і в н е 817/1057/16
13год. 58хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 ,

представник позивача:Шеруда О.П.,

відповідача: представник Тарасюк О.О., Блішун І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Військової частини польової пошти НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 , в якому просить визнати бездіяльність протиправною щодо невирішення питання припинення (розірвання) контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 19.06.2013 між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 ; зобов`язати припинити (розірвати) вказаний контракт.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19.06.2013 між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 та позивачем був укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, умовами якого визначено, що він є строковим та мав фактично припинитися 18.06.2016. Вказує на те, що неодноразово звертався з рапортом до командування військової частини, в якій проходив військову службу, про припинення такого контракту, проте отримав відмову. Після закінчення строку дії контракту позивача в усній формі повідомлено, що термін дії контракту продовжено до оголошення демобілізації або закінчення особливого періоду. На думку позивача, дії відповідача щодо невирішення питання про припинення контракту є неправомірними з огляду на те, що продовження строку дії контракту повинне оформлятися відповідним наказом по стройовій частині, з яким його повинні були б ознайомити під підпис. Однак, жодних подібних наказів до відома доведено не було, згода на продовження контракту ним не надавалась і підстав для перебування на військовій службі немає, а в силу вимог статті 4 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод примушування до несення служби є фактично примусовою працею.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали, подали до суду письмові заперечення на адміністративний позов.

В обґрунтування своїх заперечень зазначили, що в силу вимог статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" дія контракту, укладеного з позивачем, була продовжена на час особливого періоду. Оскільки станом на час звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби та на даний час демобілізацію оголошено не було і дія особливого періоду не закінчена. Вважають, що посадові особи військової частини польової пошти НОМЕР_1 діяли на підставі та в межах повноважень, у спосіб, що передбачені чинним законодавством України. З таких підстав просили у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Судом встановлено, що 19.06.2013 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Згідно з пунктами 1, 3, 4 вказаного контракту, позивач як військовослужбовець ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно бере на себе зобов`язання, зокрема, проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим контрактом. Цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на три роки. Сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами. Позивач з умовами контракту був ознайомлений та погодився на них, що засвідчується його підписом на контракті (а.с.6-7).

Крім того, встановлено, що у військовому квитку зроблено відповідний запис про укладення контракту із позивачем. (а.с. 8).

При цьому, відповідно до витягу з наказу від 21.05.2016 № 114, дію контракту солдату ОСОБА_1 продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації (а.с.47).

Разом з тим, 14.06.2016 ОСОБА_1 направив за допомогою поштового зв`язку цінним листом відповідачу рапорт, в якому просив звільнити його з військової служби у запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку дії контракту на підставі пункту "а" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с. 13, 44).

Вищезазначений рапорт був отриманий військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 29.06.2016 за вх. №2295.

За результатами розгляду поданого рапорту листом від 06.07.2016 № 1121 повідомлено про те, що підстав для звільнення ОСОБА_1 немає, оскільки строк дії особливого періоду ще не закінчився і дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації (а.с.11-12, 44).

На думку суду такі дії та рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень прийняті у межах та спосіб, визначений чинним законодавством, що регулює спірні правовідносини.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі по тексту - Закон України № 2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 2 даного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною першою статті 4 Закону України № 2232-XII передбачено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Тобто, законом чітко визначено два різних види проходження служби у Збройних Силах України, тому добровільно уклавши контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, позивач набув статусу військовослужбовця за контрактом.

Згідно із ч.1 ст.19 Закону України № 2232-XII військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Частиною 1 статті 20 Закону України №2232-XII встановлено, що на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби військовослужбовці, які прослужили на строковій військовій службі не менше трьох місяців, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну або повну загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, резервісти, а також жінки, які не мають військових звань офіцерського складу, з відповідною освітою та спеціальною підготовкою віком від 18 до 40 років - на військову службу за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу.

Частиною третьою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

В свою чергу, Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі по тексту - Закон України № 3543-XII) визначено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до абзацу третього та четвертого ч.1 ст.1 Закону України № 3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, за змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.

Указом в.о. Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17 березня 2014 року, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, оголошено та розпочато часткову мобілізацію.

Так, відповідно до ч.3 ст.23 Закону України №2232-XII для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

У частині четвертій статті 3 Закону №3543-XII зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Абзацом 6 статті 1 Закону України № 3543-XII визначено, що демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз наведеної правової норми дає суду підстави стверджувати, що закінчення мобілізації не припиняє існування особливого періоду, а його закінчення пов`язане виключно з виданням Президентом України Указу про демобілізацію.

Суд враховує, що законодавчі обмеження щодо звільнення військослужбовців пов`язані у першу чергу з особливим станом і лише у другу - з мобілізацією як його складовою частиною.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в постанові від 16.02.2015 у справі № 800/582/14.

Згідно з ч.9 ст.23 Закону України №2232-ХІІ у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Частиною 8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини:

виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері);

утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи;

необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років;

наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;

з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті;

Також з військової служби звільняються військовослужбовці, які є студентами, аспірантами чи докторантами денної форми навчання та були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Такі особи можуть продовжувати військову службу, якщо вони виявили таке бажання.

2) під час воєнного стану:

а) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

б) визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі;

г) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

3) після прийняття рішення про демобілізацію:

а) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, у строки, визначені рішенням Президента України;

б) у зв`язку із закінченням строку контракту, укладеного під час особливого періоду, та небажанням проходити військову службу за новим контрактом.

Однак, в ході судового розгляду, судом не встановлено обставин, передбачених ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", які могли б слугувати підставами для звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби під час дії особливого періоду.

Крім того, даною нормою чітко визначено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці, які проходять службу у Збройних Силах України за контрактом, лише після прийняття рішення про демобілізацію.

Таким чином, оскільки демобілізація не була оголошена Президентом України відносно військовослужбовців за контрактом, то у відповідача відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.94 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.