Справа № 2а-8615/11/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" вересня 2016 р. м. Київ К/800/47279/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Островича С.Е., Олендера І.Я.,

секретар судового засідання Шевчук П.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Шамсетдінова М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року

у справі № 2а-8615/11/2670

за позовом ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції Голосіївському районі міста Києва

про визнання нечинним (недійсним) та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулась до Державної податкової інспекції Голосіївському районі міста Києва (далі - відповідач) про визнання нечинним (недійсним) та скасування податкового повідомлення-рішення від 28 грудня 2010 року № /0.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2011 року позов був задоволений повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28 грудня 2010 року № /0.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2011 року було скасовано. Прийнято нову постанову, якою у задоволені позову було відмовлено.

В касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року і залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2011 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

На підставі договору купівлі продажу частки в статутному капіталі від 20 листопада 2008 року № б/н ОСОБА_3 (покупець) придбала у ОСОБА_4 (продавця) частку в статутному капіталі ТОВ «Діалог Сервіс Плюс» в розмірі 20,33 % вартістю 11181,50 грн. (арк. справи 12).

Також, ОСОБА_3 як учасник ТОВ «Діалог Сервіс Плюс» внесла до статутного капіталу товариства дві земельні ділянки площею 0,2013 га вартістю 435800,00 грн. та 0,3352 га вартістю 534600,00 грн., загальна вартість частки у статутному капіталі склала - 981581,50 грн., що підтверджується статутом ТОВ «Діалог Сервіс Плюс» (арк. справи 20).

Зазначені земельні ділянки площею 0,2013 га та 0,3352 га, що знаходиться в селі Іванковичі Васильківського району Київської області, мають цільове призначення - для будівництва жилого будинку господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства; вказані земельні ділянки були отримані позивачем на підставі статей 119, 121 Земельного кодексу України у приватну власність відповідно до рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 23 січня 2007 року № 76-8-25 (арк. справи 46).

На підставі акта оцінки майна від 20 листопада 2008 року була здійснена оцінка вартості земельних ділянок на суму 970400,00 грн., що передається позивачем до статутного капіталу ТОВ «Діалог Сервіс Плюс», що підтверджується також протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Діалог Сервіс Плюс» від 20 листопада 2008 року та додатком № 4 до нього, актом приймання передачі майна в статутний капітал ТОВ «Діалог Сервіс Плюс» від 20 листопада 2008 року, пунктом 6.10 статуту ТОВ «Діалог Сервіс Плюс», затвердженого Загальними зборами учасників ТОВ «Діалог Сервіс Плюс» згідно протоколу від 20 листопада 2008 року та зареєстрованого Державним реєстратором Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації 10 грудня 2008 року (арк. справи 13-34, 37, 41, 42).

В подальшому, вказана частка в статутному капіталі ТОВ «Діалог Сервіс Плюс» в розмірі 20,33 % була відчужена позивачем (продавцем) на користь ОСОБА_5 (покупця) на підставі договору купівлі продажу частки в статутному капіталі від 28 грудня 2009 року б/н за ціною 981581,50 грн. (арк. справи 43).

31 березня 2010 року ОСОБА_3 подала до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва декларацію про доходи, одержані з 01 січня по 31 грудня 2009 року, у розділі 1.2 якої відобразила: 3. Корпоративні права ТОВ «Діалог-Сервіс Плюс»: 3.1 Інвестиція (придбання, внесок до статутного капіталу витрати) - 981581,50 грн., 3.2 Повернення інвестиції (продаж, дохід) - 981581,50 грн., 3.3 Інвестиційний результат 0,00 грн. (арк. справи 8-9).

28 грудня 2010 року до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва прийняла податкове повідомлення форми «Ф» № /0, яким згідно з підпунктом «г» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначила ОСОБА_3 суму податкового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб у розмірі 145560,00 грн.

Вказане податкове повідомлення оскаржувалося позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарги були залишені без задоволення, а оспорюване повідомлення - без змін.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що нарахування податковим органом ОСОБА_3 податку з доходів фізичних осіб є неправомірним, оскільки витратами на придбання корпоративних прав, тобто інвестиційного активу, визнаються витрати, понесені у зв'язку з придбанням частки у статутному капіталі товариства, якими у даному випадку є витрати позивача у розмірі вартості переданих ним до статутного капіталу ТОВ «Діалог Сервіс Плюс» земельних ділянок та вартості придбаної ним частки за грошові кошти.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції і відмовляючи у задоволені позовних вимог, виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактичних витрат на придбання ним у статутному капіталі ТОВ «Діалог-Сервіс Плюс» частки статутного фонду, а тому відсутні підстави для зменшення отриманого позивачем від продажу інвестиційного активу прибутку на суму витрат на його придбання.

Однак, погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Пунктом 4.1 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що загальний річний оподатковуваний дохід складається з суми загальних місячних оподатковуваних доходів звітного року, а також іноземних доходів, одержаних протягом такого звітного року.

Згідно з підпунктом 4.2.13 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу загального річного оподатковуваного доходу включається інвестиційний прибуток від здійснення платником податку операцій з цінними паперами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 4.3.3 та 4.3.17 цієї статті.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 9.6.2 пункту 9.6 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що розраховується виходячи з суми витрат, понесених у зв'язку з придбанням такого активу, з урахуванням норм підпункту 9.6.4 цього пункту.

Відповідно до частини1 статті 167 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Отже, в контексті викладених норм законодавства витратами на придбання корпоративних прав, тобто інвестиційного активу, визнаються витрати, понесені у зв'язку з придбанням частки у статутному капіталі товариства.

Підпунктом 7.6.3 пункту 7.6 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) під терміном «витрати» слід розуміти суму коштів або вартість майна, сплачену (нараховану) платником податку продавцю цінних паперів та деривативів як компенсація їх вартості.

Таким чином, при придбанні частки в статутному фонді ТОВ «Діалог Сервіс Плюс» позивач поніс витрати в розмірі вартості переданих до статутного капіталу земельних ділянок, яка згідно оцінки майна склала 970400,00 грн., та вартості придбаної ним частки за грошові кошти у розмірі 11181,50 грн.

Окрім того, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що доводи податкового органу щодо «безоплатності» отримання земельних ділянок на підставі рішення Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 23 січня 2007 року № 76-8-25 не мають відношення до порядку оподаткування інвестиційного прибутку, оскільки безоплатність отримання інвестиційного активу та безоплатність отримання майна, за рахунок якого було придбано інвестиційний актив, є різними господарськими операціями і лише перша з них впливає на порядок оподаткування інвестиційного прибутку.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що про безпідставність нарахування ОСОБА_3 податку з доходів фізичних осіб та, як наслідок, наявність підстав для скасування оспорюваного повідомлення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 226, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2013 року скасувати, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ С.Е. Острович

_____________________ І.Я. Олендер