Справа № 215/827/16-а (2-а/215/32/16)
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"26" вересня 2016 р.справа № 215/827/16-а (2-а/215/32/16)
Суддя Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду Олефіренко Н.А., перевіривши на відповідність вимогам КАС України апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу про повернення позивачу адміністративного позову для подання до належного суду від 29 лютого 2016 року у справі №215/827/16-а (№2-а/215/32/16) за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу про повернення позивачу адміністративного позову для подання до належного суду від 29 лютого 2016 року у справі №215/827/16-а (№2-а/215/32/16) за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Держави Україна про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії повернуто позивачу для подання до належного суду.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме - до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримано копію ухвали від 02 серпня 2016 року Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду 23 серпня 2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення.

30 серпня 2016 року на адресу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відкриття провадження по справі після усунення недоліків.

До зазначеної вище заяви, ОСОБА_1 на підтвердження свого скрутного матеріального становища надано до суду повідомлення від 22.08.2016 року про те, що йому як непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи або за престарілим, який досяг 80-річного віку здійснюється виплата допомоги.

Суд зазначає, що надана позивачем копія повідомлення від 22.08.2016 року містить лише інформацію стосовно сум допомоги, призначеної позивачу як особі, що наглядає за інвалідом І групи, та не може свідчити про те, що позивач не має інших джерел для існування та забезпечення своїх потреб - зокрема для сплати судового збору (вклади, нерухоме та рухоме майно, компенсації, сукупний дохід родини, тощо).

Вказане унеможливлює вирішення судом питання щодо дійсної наявності у позивача скрутного матеріального становища для цілей звільнення від сплати судового збору.

Щодо доводів позивача про те, що він має пільги по сплаті судового збору в силу приписів п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ "Про судовий збір", суд зазначає наступне.

Так, згідно п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" звільняється від сплати судового збору позивача при поданні позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Стаття 56 Конституції України визначає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Водночас, відповідно до частини другої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зміст цієї норми вказує на те, що вимозі про відшкодування шкоди передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача. За такого правового врегулювання вимога про відшкодування шкоди не є об'єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка їй передує, такий платіж сплачується.

Відтак, приписи п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ "Про судовий збір" не містять в собі безумовної підстави для звільненні особи від сплати судового збору, зокрема за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, а свідчать лише про звільнення особи від сплати судового збору за вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок протиправних дій державного органу при одночасному оскарженні дій або рішень суб'єкту владних повноважень, за які судовий збір підлягає сплаті.

Отже, приписи п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ "Про судовий збір" можуть бути застосовані при зверненні до апеляційного суду за оскарженням постанови суду, в частині вимоги про відшкодування шкоди, а не при оскарженні процесуальної ухвали, судовий збір за подання якої обраховується не від заявлених позовних вимог а має визначений розмір - 1 мінімальна заробітна плата.

Щодо доводів позивача, що він є звільненим від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Отже, за диспозицією п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" пільги по сплаті судового збору мають: 1) інваліди I та II груп, 2) законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Проте, позивачем до суду не надано документів на підтвердження того, що він є інвалідом І або II групи чи є законним представником дитини - інваліда чи недієздатного інваліда І групи.

Суд зазначає, що повідомлення про призначення позивачу допомоги від 22.08.2016 року містить зазначення, що ОСОБА_1 призначено компенсацію як непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи або за престарілим, який досяг 80-річного віку. Тобто, із зазначеного документу не вбачається, що позивач є саме законним представником недієздатного інваліда І групи, водночас, інших документів на підтвердження наявності у позивача пільг по сплаті судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачем не надано.

Щодо доводів позивача про те, що він є законним представником інваліда І групи в силу приписів ст. 172 СК України, у зв'язку з чим звільнений від сплати судового збору у даній справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів. ст. 172 СК України, врегульовано обов'язок дитини, повнолітніх дочки та сина піклуватися про батьків, водночас, вказана стаття не регламентує порядок представництва батьків їх повнолітніми дітьми, також вказана стаття не регулює об'єкту та пільг по сплаті судового збору.

Водночас, відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка, їй призначається опікун, який є її законним представником.

Тобто, в розумінні Закону, "законним представником інваліда І групи" є фізична особа - опікун, який здійснює представництво такої особи на підставі відповідно нормативного акту при встановлення опікунства на недієздатною особою.

Позивачем не надано суду будь-яких доказів на користь того, що він є опікуном та здійснює законне представництво недієздатного інваліда І групи, як-то рішення суду або органу виконавчої влади, водночас, сам обов'язок позивача по догляду та утриманню батьків похилого віку, закріплений ст. 172 СК України, не є підставою вважати його законним представником недієздадтного інваліда І групи та звільняти від сплати судового збору.

Щодо доводів позивача про звільнення його від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, суд зазначає, що вказаною нормою публічного права визначено право особи на достатній життєвий рівень для нього і його сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг і житло, і на неухильне поліпшення умов життя та визначено обов'язок держави виживати заходів для забезпечення вказаних прав, між тим, зазначеною нормою права не врегульовано питання стосовно можливості звільнення особи від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Приписи Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права носять декларативний характер, та покликані забезпечити впровадження стандартів та соціальних гарантій дотримання невід'ємних прав особи майнового (належний рівень заробітної плати) та особистого немайнового характеру (право на сім'ю), водночас, вказаний пакт не підлягає практичному застосуванню при вирішенні питання про можливість звільнення особи від сплати судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги.

В даному випадку підлягає застосуванню Закону України "Про судовий збір" який є спеціальним нормативним актом по відношенню до інших.

Отже, суд не знаходить підстав для звільнення апелянта від сплати судового збору

Таким чином, заявником апеляційної скарги не надано суду належних доказів про сплату судового збору, що свідчить про невиконання вимог зазначених в ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Відповідно ч.3 ст. 189 КАС України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу. Ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги або відмову у відкритті апеляційного провадження можуть бути оскаржені в касаційному порядку

Згідно з п.1 ч.3 ст.108 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Керуючись п.1 ч.3 ст.108, ч.6.ст.187, ч.3 ст.189 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу про повернення позивачу адміністративного позову для подання до належного суду від 29 лютого 2016 року у справі №215/827/16-а (№2-а/215/32/16) за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - повернути скаржнику.

Ухвала набирає чинності відповідно до ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги.

Суддя Н.А. Олефіренко