Справа № 490/5838/16-а
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 р. Справа № 490/5838/16-а

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Гуденко О.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

в складі:

головуючого судді -Шеметенко Л.П.
судді -Димерлія О.О.
судді -Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2016 року по справі за адміністративний позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,- -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, в якому просив визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо не встановлення норм споживання води та водовідведення відповідно до "Методики визначення нормативів питного водопостачання населення", затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу України від 27 вересня 2005 року № 148 станом на 06 червня 2016 року; зобов'язати виконавчий комітет Миколаївської міської ради закінчити процес затвердження норм споживання води та водовідведення та встановити такі норми згідно з «Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення», затвердженою Держжитлокомунгоспу України від 27.09.2005 року №148.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що всупереч положенням п. 1.4 Методики та роз'ясненням Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, наданим у листі від 28 жовтня 2014 року "Щодо застосування норм постанови "Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування", відповідач не затверджує норми споживання питної води населенням, починаючи з 1988 року, які мають враховуватися під час нарахування оплати за послуги водопостачання та водовідведення. Такий стан речей, за твердженням позивача, призвів до перевищення у 2,25 разів встановлену соціальну норму споживання, що в свою чергу звужує соціальну захищеність позивача щодо права на нарахування достатніх розмірів пільг і субсидій на водопостачання та водовідведення.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, посилаючись на те, що всупереч положень пункту 1.4 Методики в м. Миколаєві застосовуються нормативи постачання води та водовідведення за нормами, встановленими рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №385 від 26.06.1998 року. Проте відповідач зобов'язаний був вперше затвердити нормативи питного водопостачання, а отже й норми споживання, в період з 17.10.2005 року по 17.10.2008 року, але не зробив цього до часу звернення до суду з цим позовом.

Оскільки позивач мешкає в квартирі, яка перебуває у комунальній власності, а в квартирі не встановлено лічильника води - МКП «Миколаївводоканал» нараховує плату за нормами споживання, встановленими відповідачем ще у 1998 році, тобто плата за воду нараховується, за твердженням позивача, незаконним шляхом. За такого, порушено його право на оплату послуг та водовідведення у розмірі, встановленому відповідно до чинного законодавства. Вважає, що норма споживання води повинна бути в декілька разів менша, ніж на теперішній час, отже задоволення цього позову необхідно йому для майбутнього звернення до суду за стягненням зайво переплачених коштів за надлишково нараховані об'єми споживання води.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що до міського бюджету щорічно закладаються суми, які направлені на втілення у життя розділу 4 Методики визначення нормативів питного водопостачання населення. Підтвердженням цього є укладення і часткове виконання Договору № 28-1-16 / 183 на надання послуг із створення науково-технічної продукції від 15.04.2016 року із здійснення "розрахунку нормативів питного водопостачання для населення м. Миколаєва", що є черговим етапом в процесі підготовки відповідно до Методики, до того ж у бюджет було закладено грошову суму на проведення розрахунку нормативів питного водопостачання відповідно до Методики.

Постановою Центральною районною суду м. Миколаєва від 25 липня 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції у зв'язку з тим, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

ОСОБА_4 мешкає в квартирі, яка є власністю Миколаївської міської ради, у якій не встановлено лічильника води.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.11.2015 року у справі № 490/4858/15-а, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року, було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо затвердження норм споживання води та водовідведення відповідно до Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу України від 27.09.2005 року №148.

Позивач в травні 2015 року звертався до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати неправомірною бездіяльність виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо затвердження норм споживання води та водовідведення згідно з «Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення», затвердженою Держжитлокомунгоспу України від 27.09.2005 року №148.

При вирішенні даної справи, суд прийшов до висновку, що з системного аналізу Методики та Порядку розроблення норм та затвердження нормативів питного споживання, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1107 від 25 серпня 2004 року слідує, що обов'язок органу місцевого самоврядування щодо затвердження раз на три роки нормативу стосується саме нормативу питного водопостачання (п. 7.2 Методики), а не норми споживання питної води населенням, що є різними за значенням поняттями. Пункт 1.4 Методики прямо вказує, що лише розрахунок норми споживання питної води населенням здійснюється згідно розрахунку нормативів питного водопостачання. Про те, що решта положень Методики також регулює суспільні правовідносини у сфері визначення норм споживання питної води населенням у п. 1.4 Методики не йдеться.

Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, суди прийшли до висновку, що затвердженню норм споживання води та водовідведення відповідно до Методики передує розробка нормативів питного водопостачання спеціалізованими науково-дослідними організаціями, яка здійснюється на замовлення місцевих адміністрацій або органів місцевого самоврядування, а також погодження цих нормативів з місцевими органами виконавчої влади з питань охорони здоров'я, охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.

Як встановлено матеріалами справи, у листопаді 2014 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про затвердження норм споживання води відповідно до нормативно-правових актів.

Листом від 8 грудня 2014 року за № І-3912-1/л позивача повідомлено про те, що порушене питання може вирішуватись після прийняття бюджету на 2015 рік.

З наданих стороною відповідача до суду апеляційної інстанції документів вбачається, що на момент розгляду справи судом першої інстанції виконавчим комітетом Миколаївської міської ради прийнято рішення від 13 листопада 2015 року № 1008 «Про затвердження поточних індивідуальних технологічних нормативів використання питної води МКП «Миколаївводоканал».

Вказаним рішенням затверджено розроблені державним підприємством «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут міського господарства», погоджені управлінням екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації та Миколаївським регіональним управлінням водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України поточні індивідуальні технологічні нормативи використання питної води МКП «Миколаївводоканал».

Як вбачається з постанови по справі № 490/11009/15-а від 04 квітня 2016 року Центрального районного суду м. Миколаєва, ухваленої по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, залишеної без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2016 року - в задоволенні позову було відмовлено.

Позивач у грудні 2015 року звертався до суду з позовом до відповідача, в якому просив зобов'язати виконавчий комітет Миколаївської міської ради затвердити норми згідно з «Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення», затвердженою Держжитлокомунгоспу України від 27.09.2005 року №148. При вирішенні даної справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 щодо зобов'язання затвердити норми споживання води та водовідведення згідно з «Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення», затвердженою Держжитлокомунгоспу України від 27.09.2005 року №148, задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем вчиняються дії щодо розробки та затвердження названих норм, а тому є передчасними, без виконання вказаної вище процедури, затвердження є неможливим.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вчиняється низка послідовних дій щодо розробки та затвердження норм споживання води та водовідведенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що судом неправильно було застосовано порядок розроблення норм та затвердження нормативів питного водопостачання, затверджений постановою КМУ № 1107 від 25.08.2004 року. Крім цього, на думку апелянта, відповідач не виконав свого обов'язку щодо затвердження норм споживання питного водопостачання станом на 06.06.2016 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не приймає доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Статтею 140 Конституції України визначено, що громадянам України гарантується право на місцеве самоврядування.

Нормами частини 1 статті другої Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно із статтею третьою вказаного Закону громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.

Статтею четвертою цього Закону встановлені основні принципи місцевого самоврядування, до яких, зокрема, відносяться: народовладдя; законність; гласність; підзвітність та відповідальність перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб: судовий захист прав місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1107 затверджений Порядок розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання.

Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку нормативи питного водопостачання у конкретному населеному пункті розробляються та науково обґрунтовуються згідно з Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення спеціалізованими науково-дослідними організаціями на замовлення місцевих адміністрацій або органів місцевого самоврядування та затверджуються ними після погодження з місцевими органами виконавчої влади з питань охорони здоров'я, охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 квітня 2016 року між департаментом житлово-комунального господарства ММР та ДП «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут міського господарства», укладено Договір № 28-10-16/183 на надання послуг із створення науково-технічної продукції - із здійснення "Розрахунку нормативів питного водопостачання для населення м. Миколаєва», строк дії якого до 31.12.2016 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем вживаються дії, направлені на захист інтересів позивача, зокрема, щодо здійснення перегляду міською радою встановлених нормативів користування послугами з централізованого постачання холодної води, що в подальшому вплинуло б на зменшення нарахування йому плати за водопостачання та водовідведення.

Виконавчий комітет Миколаївської міської ради діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови в задоволенні позову.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Л Л.П. Шеметенко

Суддя: О.О. Димерлій
Суддя: О.В. Єщенко