Справа № 2а-0770/4040/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" вересня 2016 р. м. Київ К/800/28678/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Веденяпіна О.А., Олендера І.Я.,

секретар судового засідання Шевчук П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства Міжгірської селищної ради «Міжгірське виробниче управління житлово-комунального господарства»

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року

у справі № 2а-0770/4040/11 (№ 178426/12/9104)

за позовом Хустської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (яка є правонаступником Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Закарпатської області Державної податкової служби)

до Комунального підприємства Міжгірської селищної ради «Міжгірське виробниче управління житлово-комунального господарства»

про стягнення коштів податкового боргу з рахунків у банках, -

В С Т А Н О В И Л А :

25 листопада 2011 року Державна податкова інспекція у Міжгірському районі Закарпатської області Державної податкової служби (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства Міжгірської селищної ради «Міжгірське виробниче управління житлово-комунального господарства» (далі - відповідач) про стягнення готівкових коштів платника податків - КП Міжгірської селищної ради «Міжгірське ВУЖКГ», а також коштів з рахунків у банках, обслуговуючих вказаного платника податків, на суму податкового боргу у розмірі 135058,14 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року позов був задоволений повністю. Стягнуто з КП Міжгірської селищної ради «Міжгірське ВУЖКГ» кошти з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, та готівкових коштів на погашення податкового боргу у розмірі 135058,14 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі КП Міжгірської селищної ради «Міжгірське ВУЖКГ», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У письмових поясненнях ДПІ у Міжгірському районі Закарпатської області ДПС, посилаючись на те, що постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

У відповідності до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну позивача - ДПІ у Міжгірському районі Закарпатської області ДПС його правонаступником - Хустською ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області, що підтверджується наказом ДФС України від 24 лютого 2016 року №162 «Про реорганізацію територіальних органів ДФС у Закарпатській області».

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог податковий орган посилався на те, що станом на день звернення до суду з вказаним позовом у КП Міжгірської селищної ради «Міжгірське ВУЖКГ» обліковувався податковий борг за такими платежами: податок на додану вартість у розмірі 308679,52 грн. (у тому числі: 234203,07 грн. - основний платіж, 60039,40 грн. - фінансові санкції, 14437,05 грн. - пеня), який виник внаслідок самостійного узгодження підприємством податкових зобов'язань згідно податкових декларацій за період з лютого 2011 року по вересень 2011 року включно, а також згідно податкових повідомлень-рішень № /1670/10-15/71 від 30 травня 2011 року, №/2090/10-15/107 від 20 червня 2011 року, №/2337/10-15/138 від 13 липня 2011 року, № /3112/10-15/178 від 19 вересня 2011 року, №00052301/30/7-23/909 від 24 березня 2011 року (т.1 арк. справи 8-29); податок на прибуток у розмірі 27547,00 грн. (у тому числі: 21939,00 грн. - за основним платежем, 5608,00 грн. - фінансові санкції), який виник згідно податкового повідомлення-рішення №/29/7-23/908 від 24 березня 2011 року (т.1 арк. справи 51); збір за забруднення навколишнього природного середовища у розмірі 40057,54 грн., який виник згідно податкового повідомлення-рішення №94//1801/7-23 від 08 червня 2011 року (т.1 арк. справи 56).

У зв'язку з частковою сплатою КП Міжгірської селищної ради «Міжгірське ВУЖКГ» податкового боргу з податку на додану вартість та збору за забруднення навколишнього природного середовища, ДПІ у Міжгірському районі Закарпатської області ДПС були подані заяви про уточнення позовних вимог від 24 травня 2012 року за вих. № 48917-10 та від 18 вересня 2012 року за вих. № 1986/718-10 (т.1 арк. справи 99-100, 133-134).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що факт наявності у підприємства податкового боргу з відповідних податків та зборів підтверджений матеріалами справи, а належних та допустимих доказів, які б спростовували вказані обставини, відповідач суду не надав.

Однак, повністю погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів не може, з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час звернення до суду з вказаним позовом), податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95-99 Податкового кодексу України.

Зокрема, статтею 95 Податкового кодексу України визначений перелік заходів, направлених на погашення податкового боргу платника податків, що здійснюються податковим органом.

У відповідності до пунктів 95.1-95.3 статті 95 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час звернення до суду з вказаним позовом) орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Абзацом 1 пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час звернення до суду з вказаним позовом) передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час звернення до суду з вказаним позовом), у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Разом з цим, обставини щодо дотримання податковим органом заходів, направлених на погашення податкового боргу платника податків, зокрема, щодо направлення платнику податків податкової вимоги судами першої та апеляційної інстанції взагалі не встановлювались.

Як вбачається з письмових пояснень на касаційну скаргу, поданих ДПІ у Міжгірському районі Закарпатської області ДПС, в обґрунтування своїх доводів, а також правомірності рішень судів попередніх інстанцій податковий орган посилається на те, що 08 січня 2009 року та 23 лютого 2009 року платнику податків виставлялись перша № 1/2 та друга № 2/30 податкові вимоги, які були отримані головним бухгалтером КП Міжгірської селищної ради «Міжгірське ВУЖКГ» 12 січня 2009 року та 25 лютого 2009 року відповідно.

За змістом підпункту 6.3.2 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (чинного на час виставлення відповідачу податкових вимог) у разі коли у платника податків, якому було надіслано першу податкову вимогу, виникає новий податковий борг, друга податкова вимога має містити суму консолідованого боргу. При цьому окрема податкова вимога щодо такого нового податкового боргу не виставляється. Консолідованим вважається борг, визначений у першій податковій вимозі, збільшений на суму нового податкового боргу, що виник до виставлення другої податкової вимоги.

Тобто, податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів. При цьому, грошові зобов'язання, які складають податковий борг, можуть змінюватися як кількісно, так і за видами податків. Тільки після того, як платник податків повністю погасить податковий борг, включаючи пеню, податкова вимога буде вважатись відкликаною, а у разі виникнення в майбутньому суми податкового боргу - контролюючим органом має бути виставлена нова податкова вимога.

З огляду на викладене, колегія суддів вказує, що суди попередніх інстанцій повинні встановити, чи погашався відповідачем в повному обсязі податковий борг після вручення йому податкової вимоги від 23 лютого 2009 року № 2/30, тобто, чи порушувалась безперервність наявної у позивача податкової заборгованості з моменту направлення йому другої податкової вимоги (з 2009 року по 2011 рік).

Встановлення вказаної обставини є визначальним для правильного вирішення спору по даній справі, проте, вказана обставина залишилася поза межами дослідження судами як першої так і апеляційної інстанцій.

Крім іншого, як вбачається з позовної заяви, в обґрунтування підстав виникнення у відповідача податкового боргу з податку на додану вартість податковий орган посилався на те, що станом на 23 березня 2011 року у КП Міжгірської селищної ради «Міжгірське ВУЖКГ» обліковувалась заборгованість із вказаного податку у загальному розмірі 254716,66 грн., з огляду на що ДПІ у Міжгірському районі Закарпатської області ДПС звернулась до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом про стягнення такої заборгованості (справа № 2а-0770/970/11), разом з цим заборгованість підприємства із вказаного податку збільшувалась.

В свою чергу, КП Міжгірської селищної ради «Міжгірське ВУЖКГ» наголошувало на тому, що заборгованість підприємства з податку на додану вартість, яка є предметом спору у даній справі, була також предметом спору у справі № 2а-0770/970/11.

Разом з цим, вказані обставини не були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій, тоді як детального розрахунку суми податкового боргу (в розрізі податків та зборів, а також періодів та підстав їх виникнення, періодів нарахування пені) матеріали справи не містять.

При цьому, ДПІ у Міжгірському районі Закарпатської області ДПС до письмових пояснень на касаційну скаргу була додана постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2012 року у справі № 2а-0770/970/11, згідно якої позов Міжгірському районі Закарпатської області ДПС до КП Міжгірської селищної ради «Міжгірське ВУЖКГ» про стягнення податкового боргу (з урахуванням уточнення (зменшення) предмету позову) був задоволений та стягнуто з КП Міжгірської селищної ради «Міжгірське ВУЖКГ» 1768,66 грн.

Таким чином, вказані обставини входять до предмету доказуванню та підлягають обов'язковому встановленню судом.

Відповідно до положень статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Принцип всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений у частині 1 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Принцип офіційного з'ясування обставин справи, закріплений у статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачає обов'язок адміністративного суду вжити передбачені законодавством заходи для встановлення обставин, що входять до предмету доказування у справі, у тому числі й виявити та витребувати докази з власної ініціативи.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Невстановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, виключає можливість для висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору.

Таким чином, оскільки висновки судів, покладені в основу прийняття рішень зі спору, зроблені за неповного встановлення обставин, що входять до предмету доказування у справі, то ухвалені у справі судові акти підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення відповідних недоліків.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильного визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняте обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч. 4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Комунального підприємства Міжгірської селищної ради «Міжгірське виробниче управління житлово-комунального господарства» задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2013 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ О.А. Веденяпін

_____________________ І.Я. Олендер