Справа № 826/16554/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 вересня 2016 року № 826/16554/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДІСА» до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ТОВ «Торговий дім «ДІСА» (далі - позивач) до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві (далі - відповідач) в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.06.2014 року № та № (далі - оскаржувані рішення).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 30.05.2014 р. № 4323/26-51-22-01-/38139078 щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства прийнято податкові повідомлення-рішення від 12.06.2014 року № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 48679, 69 грн. та податкове повідомлення-рішення від 12.06.2014 року № 1, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 51 241,66 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з огляду на те, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, є надуманими, не підтвердженими належними доказами, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають чинному законодавству.

Представник відповідача у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла. При цьому, до суду через канцелярію від представника відповідача надійшли письмові заперечення проти позову разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Торговий дім «ДІСА» з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності та повноти нарахування і сплати податків до бюджетів всіх рівнів при здійсненні фінансово-господарської діяльності по взаємовідносинах з ТОВ «Дек Україна» за період з 01.02.2012р. по 30.06.2013р. з питання правильності нарахування, сплати податку на додану вартість та податку на прибуток.

За результатами перевірки складено акт від 30.05.2014 року № 4323/26-51-22-01-/38139078 та винесено податкові повідомлення-рішення:

від 12.06.2014 року № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 48679, 69 грн.;

від 12.06.2014 року № 1, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 51 241,66 грн.

За результатами первинного адміністративного оскарження, Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято рішення від 24.07.2015 р. № 6708/10/26-15-10-06-15, яким податкові повідомлення-рішення від 12.06.2014 року № та № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Підпунктом 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 5 «Порядку заповнення податкової накладної» затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 N 1379, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 р. за N 1333/20071, сплачена (нарахована) сума податку на додану вартість у податковій накладній повинна відповідати сумі податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг продавця у реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Виходячи з вищенаведеного, вбачається, що відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеної у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11.

ТОВ "Торговий Дім "Діса" зареєстровано Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві від 21.03.2012 р. за № 0015804, взято на облік як платник податків в ДПІ у Дарницькому районі м. Києва 22.03.2012 року.

Предметом перевірки податкового органу стали фінансово-господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Дек Україна» за період з 01.02.2012р. по 30.06.2013р.

Судом встановлено, що між ТОВ «Діса» (замовник) та ТОВ «ДЕК Україна» (виконавець) укладено договір № 0304/1 від 03.04.2013 року (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надати консультаційно-інформаційні послуги з питань комерційної діяльності, управління кадрами, мерчандайзингу тощо.

Відповідно до п. 4.3 Договору загальний розмір гонорару виконавця за надання консультаційних послуг згідно цього договору складає суму всіх Актів Приймання-передачі наданих послуг.

Приймання наданих послуг оформлюється актами приймання-передачі виконаних робіт по факту надання правової допомоги.

Дослідивши Акт надання послуг № 100613-02 від 10 червня 2013 року, Акт надання послуг № 110613-02 від 11 червня 2013 року та Акт надання послуг № 210613-02 від 21 червня 2013 року судом встановлено, що в наведених актах відсутні будь-які відомості, які б конкретизували зміст наданих ТОВ «ДЕК Україна» послуг, їх обсяг та час отримання у т.ч. наданих консультацій у документальному відображенні.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, Управлінням податкового аудиту ДПІ у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві підприємству ТОВ «ТД Діса» було направлено запит «про надання інформації її документального підтвердження» від 05.12.2013 року № 5593/10/26-51-22-01 по взаємовідносинах з ТОВ «Дек Україна» за період з 01.02.2012 року по 30.06.2013 року.

ТОВ «ТД Діса» було надано відповідь від 24.12.2013 року № Д-24/12-13/3 про те, що первинні документи по взаємовідносинах з ТОВ «Дек Україна» було втрачено внаслідок затоплення приміщення, де вони зберігалися.

Також, ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві було зареєстровано акт від 26.11.2013 року № 487/26-51-22-01/33693461 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Дек Україна».

При проведенні аналізу наявної в органі ДПС інформації та її документального підтвердження, співробітниками ОУ ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві службовою запискою № 3338/7/26-51-07-03 від 25.11.2013 року було надано Висновок про результати відпрацювання ризикового платника податків оперативним підрозділом ГУ Міністерства доходів і зборів України.

Згідно вказаного висновку встановлено, що було проведено обстеження податкової адреси: 7403 Київська область, м. Бровари, вул. Грушевського, 15.

За зазначеною адресою знаходиться нежитлове багатоповерхове гаражно-офісне приміщення, підприємство не знаходиться за податковою адресою.

Також, встановлено відсутність у ТОВ «Дек Україна» будь-яких основних засобів, відповідного персоналу, виробничих активів, офісних, складських та виробничих приміщень, транспортних засобів та інших умов для ведення господарської діяльності, що, в свою чергу, свідчить про відсутність реального факту здійснення господарської діяльності та нікчемних угод укладених між ТОВ «Дек Україна» та підприємствами-постачальниками та підприємствами-покупцями.

Встановлено місце знаходження та опитано попереднього директора підприємства ОСОБА_3, який підтвердив свою причетність до діяльності підприємства у попередніх періодах та те, що всі документи (реєстраційні, бухгалтерські, звіті) ТОВ «Дек Україна» він передав ОСОБА_4.

З липня 2013 року засновником, директором та бухгалтером ТОВ «Дек Україна» є ОСОБА_4 ( громадянин Грузії, згідно облікових даних підприємства зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1).

Проте, місце знаходження ОСОБА_4 на території України не встановлено.

Згідно відповіді Київського міського центру зайнятості дозвіл на працевлаштування ОСОБА_4 не видавався.

На підставі даних комп'ютерної автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» встановлено, що реєстр по формі 1-ДФ до ДПІ у Дарницькому районі підприємством подано за 1 кв. 2013 року: загальна чисельність працюючих: 1 особа, нарахована заробітна плата становить 1750,00 грн. Звіт по формі 1-ДФ за 2 кв. та 3 кв. 2013 взагалі не подавався.

В результаті чого, відповідач дійшов висновку щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства з огляду на відсутність реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «Дек Україна».

Дослідивши фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В той же час, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам необхідно з'ясувати, зокрема:

- Рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

- Установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції. Зокрема, встановити статус постачальника товарів (послуг), придбання яких є підставою для формування податкового кредиту та/або сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

- Установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. В обов'язковому порядку необхідно дослідити наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Для з'ясування зазначених обставин суду необхідно перевірити доводи податкового органу, викладені в акті перевірки та інші докази.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність належним чином оформлених податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит з податку на додану вартість та формування валових витрат.

Так, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд не може погодитись з доводами позивача та критично ставиться до наданих позивачем первинних документів бухгалтерського обліку, підтверджуючих здійснення господарських операцій з вказаним контрагентом, з огляду на наступне.

Статтею 22 Податкового кодексу України визначено, що Об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Відповідно до ст. 188 Податкового кодексу України База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що, у зв'язку з не підтвердженням у ТОВ «Дек Україна» об'єктів оподаткування податком на додану вартість по операціях з придбання робіт (послуг) від контрагентів-постачальників, то об'єкти оподаткування податком на додану вартість по операціях з продажу робіт (послуг) підприємствам-покупцям, в розумінні ст.ст. 22, 188 Податкового кодексу України, відсутні.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Враховуючи наведене, надані в даному випадку первинні документи не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей формування даних бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку та задекларованих позивачем податкових вигод.

Відтак, позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, що, відповідно, свідчить про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій.

Не наведено позивачем також будь - яких посилань на можливості контрагента позивача щодо виконання укладених з позивачем договорів, зокрема, наявності технічних та технологічних можливостей, відомостей про існування технічної бази, працівників, позицій на певному ринку, щодо жодного з контрагентів, відносно якого позивач стверджує про реальне виконання робіт.

Також позивачем не надано жодних доказів руху активів у процесі здійснення господарських операцій та жодного документального підтвердження такого руху.

При цьому сама по собі фактична оплата позивачем податку на додану вартість в ціні послуг, не вбачається судом підставою для скасування рішення, оскільки судом вбачається спростованою обставина фактичного надання таких послуг.

Як зазначено в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 установлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків.

Враховуючи те, що судом не встановлено підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2013 р. № , № , відповідно, відсутні підстави для задоволення даних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ДІСА» відмовити.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Іщук