Справа № 876/6178/16
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року Справа № 876/6178/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

прокурора Ожог М.М.,

представників відповідача Медвецького А.Т., Яцкова М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу державного підприємства ,,Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 липня 2016 року щодо визнання мирової угоди у процесі виконання судового рішення у справі за адміністративним позовом заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до державного підприємства ,,Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою від 22 липня 2016 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні заяви про визнання мирової угоди у процесі виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.11.2008 року у справі № ПА-10/302, укладеної 22 червня 2016 року між державною податковою інспекцією у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - ДПІ у м. Івано-Франківську) та державним підприємством ,,Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" (далі - ДП ,,Івано-Франківський КХП".

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ДП ,,Івано-Франківський КХП" подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не надав належної уваги тим обставинам, що всі учасники судового процесу - стягувач, прокурор, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору та боржник підтримали позицію сторін мирової угоди, мотивуючи тим, що розстрочка не порушує будь-чиї інтереси, права і свободи і відповідає вимогам законодавства.

Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо порушення мировою угодою інтересів держави, свої висновки суд не обґрунтував та не підтвердив належними, достовірними і допустимими доказами.

При цьому суд залишив поза увагою той факт, що боржник, виходячи із реальних фінансових можливостей, неодноразово звертався в суд з клопотанням постановити аналогічні рішення для отримання можливості повертати заборгованість і одночасно зберегти підприємство як господарюючий об'єкт, а суди ухвалювали рішення на користь підприємства - боржника, про що є відомості у матеріалах справи № 2а-3184/11/0970.

Також суд не відреагував належним чином на ті обставини, що у випадку не визнання мирової угоди судом, боржнику щомісячно необхідно сплачувати 407 тис. грн. заборгованості при щомісячному доході 1,6 млн. Як наслідок - підприємство стане неплатоспроможним, 180 працівників втратять робочі місця, а тягар їх утримання ляже на державу на час безробіття. В той час як визнання мирової угоди надасть можливість боржнику стабільно здійснювати господарську діяльність, сплачувати поточні платежі і збори до бюджетів.

З огляду на викладене ДП ,,Івано-Франківський КХП" просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити заяву та визнати мирову угоду.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення частково з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2008 року у справі № ПА-10/302, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.08.2011 року, ухвалено стягнути з ДП ,,Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" в дохід Державного бюджету України заборгованість за бюджетними позичками 1997 року в сумі 4786380,00 грн. та 1700,00 грн. с удових витрат.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.11.2014 року по даній справі задоволено частково заяву ДП ,,Івано-Франківський КХП" про розстрочення виконання постанови суду та ухвалено розстрочити виконання постанови в частині стягнення заборгованості в розмірі 3360170,78 грн. на 24 (двадцять чотири) місяці, а саме: з грудня 2014 року по квітень 2016 року з рівною сплатою щомісячно в дохід бюджету по 30 000,00 гривень 00 копійок, а з травня по листопад 2016 року з рівною сплатою щомісячно в дохід бюджету по 407167,26 грн.. Дана ухвала в апеляційному порядку не оскаржена та набрала законної сили.

22 червня 2016 року ДПІ в м.Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області в особі начальника Слободяна Л.Я., який діє на підставі Положення (далі - Стягувач), та Державне підприємство ,,Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" в особі директора Дегтяра В.В., який діє на підставі Статуту (далі - Боржник), що є сторонами виконавчого провадження, відкритого державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про примусове виконання виконавчого листа у справі № ПА -10/302, виданого 29.12.2008 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом, за участю прокуратури Івано-Франківської області, з урахуванням протокольного доручення, наданого протоколом від 06.06.2016 року наради у заступника голови Івано-Франківської обласної державної адміністрації Я. Паранюка, уклали мирову угоду на стадії виконання на таких умовах:

1. Боржник визнає, що його заборгованість перед Стягувачем на момент укладання цієї Мирової угоди відповідає відомостям, які викладені в матеріалах виконавчого провадження, становить 2 828 170,78 грн. (два мільйони вісімсот двадцять вісім тисяч сто сімдесят гривень 78 коп.).

2. Боржник і Стягувач домовилися розстрочити сплату заборгованості у розмірі 2 828 170,78 грн. (два мільйони вісімсот двадцять вісім тисяч сто сімдесят гривень 78 коп.) на 60 (шістдесят) місяців із щомісячною сплатою у розмірі 47 136,18 грн. (сорок сім тисяч сто тридцять шість грн.. 18 коп), але не пізніше останнього робочого дня кожного місяця.

3. Боржник гарантує дотримання та виконання умов цієї Мирової угоди.

4. Боржник і Стягувач усвідомлюють, що у разі ухвалення позитивного рішення суд виносить ухвалу про визнання мирової угоди, яка відповідно до п.2 ч.2 ст.17 Закону України ,,Про виконавче провадження" одночасно є виконавчим документом.

5. У разі невиконання Боржником умов цієї Мирової угоди, Стягувач має право звернути ухвалу про визнання цієї Мирової угоди до примусового виконання у порядку, передбаченому Закону України ,,Про виконавче провадження".

6. Боржник і Стягувач домовилися, що будь-які витрати, пов'язані з виконавчим провадженням, що виникатимуть чи можуть виникнути після затвердження судом умов цієї Мирової угоди, покладаються на боржника.

7. Боржник і Стягувач заявляють, що ні в процесі укладення цієї Мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.

Дана угода підписана вказаними вище посадовими особами та скріплена печатками сторін.

В судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції сторони по справі підтримали умови мирової угод та просили суд визнати умови примирення.

Відмовляючи в задоволенні заяви про визнання мирової угоди, суд першої інстанції виходив з того, що стаття 51 Закону України ,,Про виконавче провадження" не передбачає відновлення виконавчого провадження, яке закінчене внаслідок укладення мирової угоди, що визнана судом. Відтак, після повернення державною виконавчою службою виконавчого листа до суду, який його видав, закінчене виконавче провадження не може бути відновлене з підстав невиконання боржником умов мирової угоди.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що мирова угода суперечить інтересам держави.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не повністю відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є частково помилковими.

Так, статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України передбачена можливість примирення сторін в процесі виконання та визначено, що мирова угода, укладена між сторонами в адміністративній справі, подається в письмовій формі до суду, який ухвалив рішення у справі. Мирова угода, укладена між сторонами виконавчого провадження, або заява стягувача про відмову від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення. Мирова угода може стосуватися лише прав, свобод, інтересів та обов'язків сторін і предмета адміністративного позову (ч.1).

Суд розглядає мирову угоду або заяву стягувача про відмову від примусового виконання в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає судовому розгляду (ч.2).

За результатами розгляду мирової угоди або заяви стягувача про відмову від примусового виконання суд може постановити ухвалу про визнання мирової угоди між сторонами у справі, між стягувачем і боржником або про прийняття відмови стягувача від примусового виконання і про закінчення виконавчого провадження (ч.3).

Суд не визнає мирову угоду або не приймає відмову стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси (ч.4).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України ,,Про виконавче провадження" сторони мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка визнається судом, оспорювати належність майна і результати його оцінки, подавати письмові заперечення проти розрахунку державного виконавця щодо розподілу коштів між стягувачами.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку щодо наявності права стягувача та боржника укласти в процесі виконання судового рішення мирову угоду.

В силу приписів п. 2 ч.1 ст. 49 цього ж Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що сторони виконавчого провадження з виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2008 року у справі № ПА-10/302 уклали 22 червня 2016 року мирову угоду, в п.2 якої домовились про розстрочення боргу в сумі 2 828 170,78 грн. (два мільйони вісімсот двадцять вісім тисяч сто сімдесят гривень 78 коп.) на 60 (шістдесят) місяців із щомісячною сплатою у розмірі 47 136,18 грн. (сорок сім тисяч сто тридцять шість грн.. 18 коп), але не пізніше останнього робочого дня кожного місяця (т.6 а.с. 167).

Мирову угоду в письмовій формі передали державному виконавцеві Відділу примусового виконання рішень ГУ юстиції в Івано-Франківській області, який 12 липня 2016 року направив її до Івано-Франківського окружного адміністративного суду (т.5 а.с. 165-166).

Таким чином, була повністю дотримана передбачена ч.1 ст. 262 КАС України процедура укладення мирової угоди та передачі її на розгляд суду.

Частина 4 цієї ж статті передбачає тільки два випадки, коли суд може не визнати мирову угоду, а саме, якщо це суперечить закону або порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Дослідивши умови мирової угоди, апеляційний суд визнає пункти 1, 2, 3, 6 та 7 такими, що не суперечать вимогам законодавства та не порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси. В даному випадку кошти стягуються в дохід Державного бюджету України, а тому мирова угода зачіпає виключно інтереси держави.

В силу вимог ст. 19-1 Податкового кодексу України на контролюючі органи, до яких відноситься ДПІ у м. Івано-Франківську, покладено обов'язок адміністрування податків, зборів, забезпечення своєчасне стягнення до бюджету сум заборгованості та штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Відповідно до ст. 1 Закону України ,, Про прокуратуру" та ст.1 Закону України ,, Про місцеві державні адміністрації" прокуратура України здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави, а місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що саме до компетенції зазначених державних органів прокуратури та виконавчої влади належить захист інтересів держави, а тому посадові особи цих органів несуть персональну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх обов'язків щодо забезпечення захисту інтересів держави.

Мирова угода укладена за наслідками оперативної наради у першого заступника голови Івано-Франківської обласної державної адміністрації та підтримана керівником ДПІ і прокуратурою Івано-Франківської області.

За таких обставин, апеляційний суд визнає безпідставними висновки суду першої інстанції щодо порушення мировою угодою інтересів держави.

Разом з тим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що пункти 4 та 5 мирової угоди суперечать вимогам законодавства.

Так, в цих пунктах зазначено, що ухвала про визнання мирової угоди відповідно до п.2 ч.2 ст.17 Закону України ,,Про виконавче провадження" є виконавчим документом та у разі невиконання боржником умов мирової угоди стягувач має право звернути ухвалу про визнання иирової угоди до примусового виконання у порядку, передбаченому Закону України ,,Про виконавче провадження".

Пунктом 2 частини 2 статті 17 Закону України ,,Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

В постанові Верховного Суду України №6-274цс15 від 23.09.2015 року зазначено, що відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України ,,Про виконавче провадження" (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 ,,Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" положення пункту 5 статті 3 Закону виключено.

Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди (24 лютого 2010 року) зазначена мирова угода не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову.

Враховуючи викладені в постанові Верховного Суду України правові позиції, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ухвала суду про визнання мирової угоди не є виконавчим документом.

Однак, колегія суддів вважає помилковими доводи суду першої інстанції про те, що у випадку визнання мирової угоди стягнення суми заборгованості в подальшому може бути утруднене або й неможливе.

В зазначеній вище постанові Верховний Суд України роз'яснив, що у випадку не виконання умов мирової угоди сторони не позбавленні права звернення до суду з позовом про спонукання до виконання умов мирової угоди. Рішення за наслідками розгляду такого позову, на думку апеляційного суду, є підставою для видання виконавчого документа та примусового виконання в порядку вимог Закону України ,,Про виконавче провадження" .

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд визнає можливим визнати мирову угоду, укладену 22 червня 2016 року в процесі виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2008 року у справі № ПА-10/302 між ДПІ у м. Івано-Франківську та ДП ,,Івано-Франківський КХП", за виключенням пунктів 4 та 5.

Суд першої інстанції на вказані обставини належної уваги не звернув, а тому дійшов до помилкового висновку щодо наявності, передбачених ч.4 ст. 262 КАС України підстав для не визнання мирової угоди.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, допустився помилки в частині застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову ухвалу, якою частково задовольнити заяву про визнання мирової угоди.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. ст.195, 196, п. 6 ч. 1 ст.199, п.4 ч.1 ст. 202 , ст. ст. 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу державного підприємства ,,Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 липня 2016 року щодо визнання мирової угоди у процесі виконання судового рішення у справі № 2а-3184/11/0970 - скасувати та прийняти нову ухвалу.

Заяву державного підприємства ,,Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" задовольнити частково.

Визнати частково мирову угоду, укладену на стадії виконання 22 червня 2016 року між стягувачем - державною податковою інспекцією у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області та боржником - державним підприємством ,,Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів", що є сторонами виконавчого провадження, відкритого 24 січня 2009 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції про примусове виконання виконавчого листа у справі № ПА-10/302, виданого 29.12.2008 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом, за участю прокуратури Івано-Франківської області, з урахуванням протокольного доручення, наданого протоколом від 06.06.2016 року наради у заступника голови Івано-Франківської обласної державної адміністрації Я. Паранюка , а саме в частині пунктів 1, 2, 3, 6 та 7 на таких умовах:

1. Боржник визнає, що його заборгованість перед Стягувачем на момент укладання цієї Мирової угоди відповідає відомостям, які викладені в матеріалах виконавчого провадження, становить 2 828 170,78 грн. (два мільйони вісімсот двадцять вісім тисяч сто сімдесят гривень 78 коп.).

2. Боржник і Стягувач домовилися розстрочити сплату заборгованості у розмірі 2 828 170,78 грн. (два мільйони вісімсот двадцять вісім тисяч сто сімдесят гривень 78 коп.) на 60 (шістдесят) місяців із щомісячною сплатою у розмірі 47136,18 грн. (сорок сім тисяч сто тридцять шість гривень 18 коп.), але не пізніше останнього робочого дня кожного місяця.

3. Боржник гарантує дотримання та виконання умов цієї Мирової угоди.

6. Боржник і Стягувач домовилися, що будь-які витрати, пов'язані з виконавчим провадженням, що виникатимуть чи можуть виникнути після затвердження судом умов цієї Мирової угоди, покладаються на боржника.

7. Боржник і Стягувач заявляють, що ні в процесі укладення цієї Мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.

У визнанні мирової угоди в частині пунктів 4 та 5 відмовити.

Роз'яснити сторонам мирової угоди, що у випадку не виконання (неналежного виконання) умов мирової угоди вони мають право звернутись до суду з позовом про спонукання до виконання умов мирової угоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

Т.І. Шинкар

Ухвала в повному обсязі складена 26 вересня 2016 року.