Справа № 594/486/16,2а-594/8/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року Справа № 876/4995/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Бадівській О.О.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до заступника начальника Львівської митниці ДФС Шокала Володимира Степановича про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до заступника начальника Львівської митниці ДФС (далі - Митниця) Шокала В.С. в якому просив визнати винесену Шокалом В.С. постанову в справі про порушення митних правил від 13.05.2016 №1671/20908/16 (далі - Постанова), щодо визнання його винним у вчиненні порушення митних правил передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України (далі - МК) та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 8500грн незаконною та скасувати у зв'язку з відсутністю у його діях адміністративного правопорушення та закрити провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що належний йому на праві власності автомобіль використовується ним для особистого користування, він не є автомобілем комерційного призначення, а отже звинувачення з боку Митниці в тому, що ним порушено строки доставки транспортних засобів комерційного призначення є безпідставними. Крім того зазначає, що він являється громадянином Республіки Польща (далі - РП) та його постійне місце проживання також в РП, то таким чином він являється нерезидентом, а тому оскаржена постанова про порушення митних правил є необґрунтованим та винесено без врахування всіх обставин справи.

Постановою Борщівського районного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 у справі №594/486/16-а заявлений позов задоволено частково. Постанову Шокала В.С. про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст.470 МК, змінено, звільнено останнього від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) - у зв'язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Провадження у справі закрито.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Митниця оскаржила його в апеляційному порядку, просить скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що позивач не доставив транспортний засіб до митного органу призначення, чим перевищив встановлений МК строк доставки транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, до митного органу призначення більше ніж на 10 діб, а тому оскаржена постанова в справі про порушення митних правил винесена згідно чинного законодавства, є підставною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає вимогам закону з додержанням норм матеріального та процесуального права Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заявлений позов, суд першої інстанції хоч і вказав про те, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення доведена повністю, проте враховуючи всі обставини справи прийшов до переконання, про малозначність вчиненого правопорушення та про доцільність звільнення позивача на підставі ст.22 КУпАП.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 30.04.2016 головним державним інспектором ВМО №3 м/п «Краковець» Митниці Волошин І.П. було складено протокол про порушення митних правил №1671/20908/16 (далі - Протокол) щодо ОСОБА_1 у якому зафіксовано, що останній 31.03.2016 керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz VITO» НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації РП), в якості водія ввіз на територію України даний транспортний засіб в митному режимі «транзит».

Під час проходження митного контролю вказаного транспортного засобу та внесення даних про нього та особу, яка його переміщувала, в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України виявилось, що позивачем 31.01.2016 через митний пост «Грушів» Митниці було ввезено на митну територію України вищезазначений автомобіль, без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів на строк, передбачений нормами ст.95 МК для автомобільного транспорту - 10 діб. Одночасно було встановлено відсутність в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України інформації про вивезення з митної території України вказаного автомобіля.

Відтак, позивач перевищив встановлений ст.95 МК строк доставки автомобіля більше ніж на 10 діб, чим порушено вимоги ч.3 ст.470 МК.

На підставі зазначеного протоколу, Митницею 13.05.2016 було прийнято Постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500грн.

Не погодившись із таким рішенням Митниці, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до ч.3 ст.470 МК (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 90 МК встановлено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.95 МК встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з ч.2 вказаної статті до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Так, ч.1 ст.380 МК встановлено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно ст.4 МК резиденти - фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном; нерезиденти - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1., громадянин РП має посвідку на постійне проживання в Україні, видана 27.08.2015 серія НОМЕР_3. Згідно із вказаною посвідкою позивач має місце прописки за адресою АДРЕСА_1

Отже, в силу ст.4 МК України, ОСОБА_1 являється резидентом, тому до нього не може застосовуватись приписи ч.1 ст.380 МК.

Із пояснень позивача від 30.04.2016, що були ним надані при оформлені Протоколу, вбачається, що він не міг виконати вимогу передбачену ст.95 МК щодо розмитнення автомобіля в межах десяти діб у зв'язку з поломкою такого. До митниці з даного приводу не звертався та документів, що підтверджують поломку транспортного засобу надати не може.

В свою чергу Митниця, вказує на те, що ст.192 МК, чітко визначає умови при настанні яких особа звільняється від відповідальності за вказане порушення митних правил. А саме такими умовами відповідно є аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

Згідно «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 №1118 обставинами непереборної сили визнаються - смерть власника ТЗ; стихійне лихо (пожежа, повінь, інше стихійне лихо чи сезонне природне явище, зокрема замерзання моря, проток, портів тощо, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів); військові дії чи надзвичайний стан у регіоні, через який переміщується ТЗ; страйк; злочинні дії третіх осіб, спрямовані проти власника ТЗ; дорожня пригода за участю ТЗ, яка спричинила повне або часткове його пошкодження; неможливість подальшого руху ТЗ, якщо зсув або ожеледиця створює небезпеку чи загрозу дорожньому руху, життю чи здоров'ю людей або навколишньому середовищу; інші схожі за характером обставини чи події.

«Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 (далі - Порядок №657) до обставин непереборної сили віднесено - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов'язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події. Аварія ж - це небезпечна подія техногенного характеру, у зв'язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Порядок №657 передбачає, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Відповідно до п.7 розділу 5 «Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів» затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 №615, які регулюють взаємовідносини між замовником і виконавцем послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, їх складових частин (систем), а також вимоги щодо контролю за відповідністю наданих послуг, та поширюються на суб'єктів господарювання, які надають послуги з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів та їх складових частин, документами, що підтверджують надання послуги, є: акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем)) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності)) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб).

Після виконання робіт виконавець повинен видати замовнику такі документи: рахунок-фактуру, наряд-замовлення, накладну, квитанцію тощо (окремо пов'язані з виконанням технічного обслуговування (крім гарантійного) та окремо пов'язані з виконанням ремонту); гарантійний талон (один примірник); додатки до експлуатаційної документації; довідку-рахунок на складові частини, придбані й установлені виконавцем на КТЗ; довідку про колір (основний колір) КТЗ, якщо цей колір змінено під час ремонту; приймально-здавальний акт виконавця, який має право на випробування систем живлення КТЗ з газобалонного обладнання і виконав ці випробування.

Виходячи з вищенаведеного ОСОБА_1 не виконав обов'язкову вимогу ч.2. ст.192 МК про термінове повідомлення найближчого митного органу про обставини події, місцезнаходження транспортного засобу.

Частиною 2 ст.162 КАС закріплено, що при задоволенні адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 3 ч.1 ст.288 КУпАП передбачено, що постанову іншого органу по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Стаття ж 293 КУпАП вказує, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Системний аналіз наведених вимог законодавства дає можливість апеляційному суду прийти до висновку, що місцевий загальний суд, як адміністративний суд, розглядаючи справу з приводу рішень суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності - позов про оскарження постанови у справі про порушення митних правил, має право перевіривши законність та обґрунтованість винесеної постанови, прийняти постанову про зміну заходу стягнення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено, при цьому виключно в межах передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення в межах санкції відповідної статті МК, за порушення якої накладено адміністративне стягнення.

Відтак, місцевий загальний суд як адміністративний суд, не мав права змінювати оскаржувану Постанову, звільнивши тим самим позивача від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП - у зв'язку з малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, оскільки санкція ч.3. ст.470 МК не передбачає альтернативного виду стягнення у разі вчинення відповідного правопорушення.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову з наведених вище підстав.

За пунктом 4 ч.1 ст.202 КАС підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити

Постанову Борщівського районного суду Тернопільської області від 14 червня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 26 вересня 2016 року.