Справа № 813/2772/16
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2016-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року № 813/2772/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кедик М.В.

за участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

представника позивача Куксова В.Г.,

представник відповідача не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного підприємства "Євротерм-Львів" до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

приватне підприємство "Євротерм-Львів" (далі - позивач, ПП "Євротерм-Львів") звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - відповідач, Галицької ОДПІ), у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.07.2016 № .

В обґрунтування позовних вимог ПП "Євротерм-Львів" зазначає, що 26.04.2016 та 11.05.2016 - у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК, позивач здійснив оплату податкового зобов'язання в сумі 390000,00 грн до Державного бюджету України, проте помилково у платіжних дорученнях зазначив рахунок ГУ Держказначейства, який призначений для сплати до Державного бюджету України збору, який сплачується під час набуття права власності на легкові автомобілі, внаслідок чого на підставі листів позивача від 25.05.2016 та 26.05.2016 кошти були зараховані на правильний рахунок. Вважає, що податкове повідомлення-рішення відповідачем прийняте безпідставно, тому просить суд його скасувати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, подав додаткові докази в обґрунтування позовних вимог, просив позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у запереченні. Зазначив, що перевіркою встановлено, що ПП "Євротерм-Львів" порушено п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 10.05.2016 ПП "Євротерм-Львів" подано податкову декларацію з податку на прибуток приватних підприємств за І квартал 2016 року № , в якій податок на прибуток, нарахований за результатами останнього (звітного) податкового періоду (р. 19) становить 487738 грн. Платник трактує, що дану задекларовану суму було оплачено 26.04.2016 платіжним дорученням № 96 та 11.05.2016 платіжним дорученням № 104. Однак, кошти були сплачені на рахунок збору, який сплачується під час набуття права власності на легкові автомобілі, а не на рахунок податку на прибуток приватних підприємств 0008). Кошти платника були перераховані управлінням Державної Казначейської служби з рахунку збору, який сплачується під час набуття права власності на легкові автомобілі на рахунок податку на прибуток приватних підприємств 26.05.2016. Оскільки останнім днем сплати даного зобов'язання було 10.05.2016 в платника виникла штрафна санкція за несвоєчасну сплату податку на прибуток приватних підприємств в сумі 377672,95 грн, відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно і підстав для його скасування немає, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, подав до суду клопотання від 19.09.2016 (вх. № 23215), в якому просить справу розглянути без його участі.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, якими такі обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини справи.

Галицькою ОДПІ проведено перевірку своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобов'язання, про що 13.07.2016 складено акт № 1524/33532913/12-02 (далі - акт перевірки).

Згідно акта перевірки, відповідачем встановлено порушення п. 57.1 статті 57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755- VI, а саме протягом граничних строків несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств "Євротерм-Львів" () по Декларації з податку на прибуток підприємства від 10.05.2016 № .

За результатами перевірки та на підставі складеного акта, відповідачем 22.07.2016 винесено податкове повідомлення-рішення № , яким визначено суму штрафу у розмірі 37767,30 грн.

Не погодившись із винесеним податковим повідомленнями-рішенням позивач оскаржив його до суду.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" № 996-XIV від 16.07.1999 із змінами і доповненнями, Податковим кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або непі вважається узгодженою.

Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку, та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до абзацу 1 п. 57.1 ст. 57 Кодексу платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій /декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого податковим Кодексом для подання податкових декларацій.

Згідно з п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строк) сплати суми грошового зобов'язання, у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій.

Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК України платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету.

Згідно із частиною п'ятою статті 45 Бюджетного кодексу України податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 ПК України має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК України.

А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення розрахункового рахунку в платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений вказаною нормою ПК України строк, а відтак і для застосування на підставі пункту 126.1 статті 126 ПК штрафних (фінансових) санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 826/6059/13-а.

Судом встановлено, що ПП "Євротерм-Львів" сплатило суму податкового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств по податковій декларації від 10.05.2016 № за 1 квартал 2016 року, граничний термін сплати 20.05.16, платіжним дорученням від 26.04.2016 № 96 в розмірі 190000,00 грн та платіжним дорученням № 104 від 11.05.2016 в розмірі 20000,00 грн відповідно.

Однак, в згаданих платіжних дорученнях помилково зазначено казначейський рахунок, який призначений для сплати до Державного бюджету України збору, який сплачується під час набуття права власності на легкові автомобілі.

25.05.2016 та 26.05.2016 ПП «Євротерм-Львів» звернулось з листами в управління пенсійного фонду у Галицькому районі в. Львова та управління Державної казначейської служби України у Сихівському районі м. Львова з проханням перерахувати помилково сплачені кошти з казначейського рахунку 0008 (збір під час набуття права власності на легкові автомобілі) на казначейський рахунок 0008 (податок на прибуток приватних підприємств).

Отже, у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 ПК України, позивач здійснив оплату податкового зобов'язання до Державного бюджету України, проте помилково у платіжному дорученні зазначив інший рахунок. Внаслідок цього вказане податкове зобов'язання зараховано на рахунок передбачений для оплати збору під час набуття права власності на легкові автомобілі, проте подальшому, вказане податкове зобов'язання зараховано на правильний рахунок передбачений для оплати податку на прибуток приватних підприємств.

З огляду на викладене, нарахування позивачу штрафних санкції за порушення пункту 57.1 статті 57 ПК України при сплаті податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за І квартал 2016 року не ґрунтується на згадуваних нормах законодавства.

Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб'єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряє чи прийняте (вчинене) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений приватним підприємством "Євротерм-Львів" судовий збір у розмірі 1378,00 грн підлягає стягненню на користь позивача з Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок її бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Сихівського відділення Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 22.07.2016 № .

3. Стягнути з Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства "Євротерм-Львів" (, м. Львів, вул. Скрипника, 27/86) судовий збір в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 26.09.2016.