Справа № 815/6778/15
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/6778/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині звільнення з органів внутрішніх справ, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

27.15.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №1271 о/с від 04.11.2015 року в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_2 з 06.11.2015 року з посади заступника начальника відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи слідчого управління ГУМВС України в Одеській області у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів);

- поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров'я особи слідчого управління ГУМВС України в Одеській області з 06.11.2015 року;

- зобов'язати Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області видати наказ про звільнення за пунктом 64 "з" у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області розглянути кандидатуру підполковника міліції ОСОБА_2 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", у Головному управлінні Національної поліції в Одеській області та видати відповідний наказ з цього приводу;

- вважати вимушеним у зв'язку з виданням наказу начальника ГУ МВС України в Одеській області №1271 о/с від 04.11.2015 прогул ОСОБА_2 та зобов'язати ГУ МВС в Одеській області виплатити відповідне грошове утримання з моменту підписання вищезазначеного наказу до моменту винесення відповідного судового рішення;

- допустити негайне виконання Постанови в частині позовних вимог.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №1271 о/с від 04.11.2015 року в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_2 з 06.11.2015 року з посади заступника начальника відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи слідчого управління ГУМВС України в Одеській області у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

Поновлено підполковника міліції ОСОБА_2 на посаді заступника начальника відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи слідчого управління ГУМВС України в Одеській області з 06.11.2015 року;

Зобов'язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області виплатити відповідне грошове забезпечення ОСОБА_2 з 06.11.2015 року по день набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника начальника відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи слідчого управління ГУМВС України в Одеській області з 06.11.2015 року та виплати грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області подала апеляційну скаргу на вказану постанову суду, в якій посилалось на те, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначає, що позивача не було прийнято на службу в органи Національної поліції, та на момент видання наказу про його звільнення було відсутнє будь-яке погодження щодо прийняття його на службу до поліції.

Відповідач зазначив, що подання рапортів та заяв в системі ОВС України здійснюється у відповідності до Інструкції, затвердженої наказом МВС України № 747/12, яка передбачає певний порядок діловодства. Згідно п. 2.6.1 Інструкції передбачена реєстрація документа, яка проводиться з метою обліку, контролю за виконанням та оперативним використанням наявної в документах інформації. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що позивач у разі подання рапорту повинен був його подати у встановленому порядку, передбаченому наказом МВС України № 747/12, а тому, на думку відповідача, допит свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх покази щодо наявності рапорту позивача не є належним доказом справі.

Апелянт вважає, що звільнення позивача відбулось з дотриманням встановленої Законом процедури, а прийнятий наказ є правомірним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2016 року та ухвалення нової постанови, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть учать у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ України та на момент звільнення мав звання підполковника міліції. Вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні становить 18 років 02 місяці 18 днів.

Наказом начальника Головного управління МВС України в Одеській області № 1271 о/с від 04.11.2015 року, відповідно до пункту 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.06.1991 № 114, позивача було звільнено з органів внутрішніх справ України з 06.11.2015 року у зв'язку із скороченням штатів.

Не погоджуючись з вказаним наказом позивач оскаржив його до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно часткового задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне:

Спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIІI "Про Національну поліцію" та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114.

Відповідно до пункту 10 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №885 від 28.10.2015 року чинної на день звільнення) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, вищезазначені норми Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, на які йдеться посилання у спірному наказі містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку, позивач був звільнений з органів внутрішніх справ відповідно до п.п. 10, 11 Розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та на підставі п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ через скорочення штату.

П. 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року передбачено можливість для працівників міліції бути прийнятими на службу до поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, та виявлення бажання проходити службу в поліції упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону.

З аналізу наведених норм чинного законодавства, в тому числі п. 8 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», вбачається, що з дня опублікування цього Закону позивач був попереджений у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів та упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, у випадку вияву бажання проходити службу в поліції, міг бути прийнятим на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за його згодою, чи шляхом проходження відповідного конкурсу. У випадку відмови від проходження служби в поліції або неприйняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, працівники міліції звільняються зі служби в ОВС через скорочення штатів.

В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що ним було виявлено бажання проходити службу в поліції шляхом написання рапорту про прийняття до Національної поліції, що можуть підтвердити його безпосередній начальник на час звільнення ОСОБА_3 та начальник управління Дікий С.М.

Однак, відповідач заперечував проти вказаного та посилався на те, що рапорт Позивача прийняття його до Національної поліції ні до органів поліції, ні до ГУ МВС України в Одеській області не надходив.

Судом першої інстанції у якості свідків були допитані ОСОБА_3, ОСОБА_4, які підтвердили те, що Позивачем був поданий рапорт 04.11.2016 року на ім'я начальника ГУ МВС України в Одеській області про звільнення за пунктом 64 "з" у зв'язку із виявленням бажання проходити службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області. Так, свідок ОСОБА_3, як безпосередній начальник позивача на час звільнення пояснила, що рапорт позивача зі своєю резолюцією передала начальнику управління Дікому С.М., який запропонував позивачу посаду начальника слідчого відділу Біляївського відділу поліції. Позивач також подав такий рапорт про призначення 07.11.2015 року, який переданий до управління кадрового забезпечення, однак погодження в УВБ не пройшов без повідомлення причин, потім дізнались про існування наказу про звільнення від 04.11.2015 року. Зазначені обставини підтвердив свідок ОСОБА_4 (старший слідчий).

У своїй письмовій заяві начальник СУ ГУНП в Одеській області Дікий С.М. також підтвердив, що рапорт ОСОБА_2, попередньої погоджений заступником начальника СУ - начальником відділу розслідувань злочинів, скоєних проти життя та здоров'я особи ОСОБА_3 був переданий йому як начальнику управління для прийняття рішення.

Також зазначено, що після погодження вказаного рапорту він, разом із іншими рапортами був переданий до відділу кадрового забезпечення ГУМВС України в Одеській області.

На основі пояснень позивача та показань свідків судом встановлено, що позивач у встановлений термін виявив згоду на проходження служби в поліції, що, відповідно до пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» є підставою для прийняття його на службу до поліції, за умови, що він відповідає передбаченим цим Законом вимогам.

Однак, із незалежних від позивача причин, його рапорт щодо проходження служби в поліції не надійшов до органу внутрішніх справ, у якому працював позивач, та не був розглянутий у встановленому порядку.

Посилання відповідача на відсутність рапорту позивача в органах Національної поліції є безпідставним, оскільки на момент прийняття 04.11.2015 року спірного наказу в частині звільнення позивача, Головне Управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач висловив бажання проходити службу, ще не було утворено, що зумовило неможливість подання заяви ним особисто до такого органу поліції.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що на момент прийняття спірного наказу в частині звільнення позивача за пунктом 64 "г" (через скорочення штату) з 06.11.2015 року, позивач виявив бажання бути прийнятим на службу до органів Національної поліції, однак, відповідач - Головне управління МВС України в Одеській області не врахував вказаного та не вжив всіх необхідних заходів до переведення позивача за його згодою на іншу роботу, тобто не перевірив можливість реалізації права позивача на прийняття на службу до поліції, а саме до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що в порушення вимог пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, з моменту опублікування Закону України "Про національну поліцію" (з 06.08.2015 року) та до прийняття спірного наказу (04.11.2015 року) про звільнення позивача за пунктом 64 "г" (через скорочення штату) йому не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, взагалі не було перевірено можливості його подальшого використання на службі та відповідності вимогам поліцейського та не вирішено питання про перевід позивача до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Посилання представника Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області на відсутність обов'язку у Відповідача працевлаштувати працівників міліції, посади яких були скорочені, в лавах Національної поліції, оскільки відбулась ліквідація територіальних органів Міністерства внутрішніх справ є необґрунтованими, з огляду на наступне:

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, постановлено ліквідувати Управління МВС України в Одеській області та утворити Головне Управління Національної поліції в Одеській області.

Слід зазначити, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування не наведено, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.

У разі ліквідації органів виконавчої влади, в тому числі територіальних органів, їхні права та обов'язки згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 «Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади» переходять іншому органу виконавчої влади.

Системний аналіз норм Цивільного кодексу України, Закону № 3166-VI та Порядку № 1074 дає підстави для висновку, що порядок утворення та припинення юридичних осіб публічного права є відмінним від порядку утворення та припинення юридичних осіб приватного права. Тобто, у разі ліквідації органу виконавчої влади, держава відповідним актом Кабінету Міністрів України передає його завдання та функції новоствореному центральному органу виконавчої влади, забезпечуючи у такий спосіб безперервне виконання функцій держави. Таким чином, територіальні органи міністерств не можуть діяти інакше, ніж це передбачено актами Президента України чи Кабінету Міністрів України, виданими для забезпечення виконання відповідними міністерствами своїх функцій.

В даному випадку виконання функцій органів внутрішніх справ було передано органам Національної поліції.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова по справі № 21-267а12) встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Отже, розглядаючи справи про звільнення публічного службовця з посади у зв'язку з ліквідацією публічної установи, суди повинні, по-перше, перевірити наявність чи відсутність факту ліквідації юридичної особи публічного права згідно з Конституцією України та чинним законодавством, по-друге, встановити, чи вжито адміністрацією публічного органу всіх зусиль для переміщення або переведення публічного службовця, чи іншого його працевлаштування, як це прямо передбачено частиною другою статті 40 КЗпП.

В даному випадку відповідачем не було виконано вказаного обов'язку, не вжито всіх необхідних заходів для працевлаштування позивача, тобто не вирішено питання про звільнення позивача за переведенням до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

З огляду на все вищезазначене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу №1271 о/с від 04.11.2015 року в частині звільнення його з 06.11.2015 року з посади заступника начальника відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров'я особи слідчого управління ГУМВС України в Одеській області у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 19 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

З огляду на викладене, та враховуючи, що позивача було звільнено незаконно, ОСОБА_2 підлягає поновленню саме на попередній посаді - на посаді заступника начальника відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров'я особи слідчого управління ГУМВС України в Одеській області з 06.11.2015 року.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2В про зобов'язання Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області виплатити позивачу відповідне грошове забезпечення з 06.11.2015 року по день набрання судовим рішенням законної сили.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області видати наказ про звільнення за пунктом 64 "з" у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи (установи, організації), та зобов'язання Головного управління Національної поліції в Одеській області розглянути кандидатуру ОСОБА_6 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції в Одеській області та видати відповідний наказ, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» призначення на посаду поліцейського здійснюється лише після перевірки комісією відповідності кандидатури вимогам Закону. Саме відповідність кандидатури вимогам Закону для зайняття посади поліцейського є дискреційним правом комісії.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що у разі зобов'язання Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області видати наказ про звільнення за пунктом 64 "з" Положення та ГУ Національної поліції в Одеській області розглянути кандидатуру позивача, для зайняття посади, суд фактично підміняє державний орган, що суперечить конституційному принципу поділу влади на законодавчу, виконавчу і судову, що є неприпустимим.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст.200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Слід зазначити, що при зверненні до суду апеляційної інстанції, апелянтом не було сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2016 року апелянту було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

При цьому, ч.2 ст. 88 КАС України встановлено, що якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції з 01.09.2015 року) за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду розмір судового збору складає 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

При цьому, відповідно до п.п 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до адміністративного суду фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру становить 0,4 відсотки розміру майнових вимог (487,20 грн.)

В свою чергу, відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2015 року складала 1218 грн.

Згідноч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу.

В даному випадку позивачем було заявлено 5 вимог немайнового характеру.

Зважаючи на зазначене, розмір судового збору, який підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги складає (487,20 х 5 х 110%) 2679,60 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що стягненню з Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на користь Державного бюджету України підлягає несплачений апелянтом судовий збір за подачу апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції у розмірі 2679,60 грн.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2016 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12, ) до Державного бюджету України на рахунок №1008, одержувач УК у м. Одесі / Приморський р-н./ 22030101, , банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області МФО: 828011, Код ЄДРПОУ суду 34380461, код класифікації доходів бюджету 22030001 несплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції у розмірі 2679 (дві тисячі шістсот сімдесят дев'ять) грн. 60 коп.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв