Справа № 339/169/16-а
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Справа № 876/6385/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Болехівської міської ради Івано-Франківської області на постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міського голови міста Болехова Мельника Богдана Михайловича, Болехівської міської ради Івано-Франківської області про визнання незаконним розпорядження міського голови щодо звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 01.06.2016 року звернулася в суд з адміністративним позовом до Міського голови міста Болехова Мельника Богдана Михайловича, Болехівської міської ради Івано-Франківської області, в якому просила визнати розпорядження міського голови м. Болехова Мельника Б.М від 04.05.2016 року №42-к «Про звільнення» незаконним; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з питань економіки, зовнішньоекономічної діяльності та туризму виконавчого комітету Болехівської міської ради; стягнути з відповідачів середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.

Постановою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови м.Болехова Мельника Богдана Михайловича про звільнення ОСОБА_3 від 04.05.2016 року № 42-к; поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника відділу з питань економіки, зовнішньоекономічної діяльності та туризму виконавчого комітету Болехівської міської ради з 05 травня 2016 року; стягнуто з Болехівської міської ради на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 травня 2016 року по 11 серпня 2016 року у сумі 12 533 (дванадцять тисяч п'ятсот тридцять три) грн. 08 коп.; постанова суду в частині поновлення на роботі та стягнення суми коштів за час вимушеного прогулу за один місяць, в розмірі 4054 (чотири тисячі п'ятдесят чотири) грн. 82 коп., допущено до негайного виконання; стягнуто з Болехівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 спричинену моральну шкоду у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Болехівська міська рада Івано-Франківської області оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивача попереджено про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням чисельності працівників за два місяці до звільнення та запропоновано вакантну посаду головного спеціаліста по призначенню допомог і субсидій відділу державних соціальних виплат в управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради, яке є структурним підрозділом Болехівської міської ради. У зв'язку з тим, що позивач відмовилася від запропонованої посади, про що був складений акт та на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України її було звільнено правомірно.

Крім цього апелянт звертає увагу на розмір моральної шкоди, що є не співрозмірним з отриманою заробітною платою і нічим не обґрунтованим.

При апеляційному розгляді позивач та її представник вимоги апеляційної скарги Болехівської міської ради заперечили та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники відповідачів в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та її представника, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, наказом № 92 від 07.10.2005 року ОСОБА_1 призначена на посаду головного спеціаліста відділу інформації та зв'язків з громадськістю міськвиконкому згідно контракту та 28 лютого 2006 року звільнена з посади у зв'язку з закінченням строку договору п. 2 ст. 36 КЗпП (т.1,а.с.9).

27 липня 2006року згідно наказу № 84 від 27.07.2006 року ОСОБА_1 прийнята на посаду головного спеціаліста відділу інформації та зв'язків з громадськістю міськвиконкому за строковим трудовим договором.

Згідно розпорядження за № 391-р від 27.12.2006 року прийнята на тимчасову посаду головного спеціаліста відділу інформації та зв'язків з громадськістю міськвиконкому та 31 серпня 2007 року згідно наказу № 61 звільнена за власним бажанням у зв'язку з зарахуванням до Львівського регіонального інституту державного управління при Президенті України (т.1,а.с.10).

Згідно розпорядження Болехівської міської ради від 02.03.2009 року №70-р ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста з питань зовнішньоекономічної діяльності, інвестицій та туризму відділу економіки, зовнішньоекономічної діяльності та туризму міськвиконкому, як випускника Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президенті України.

Відповідно до рішення від 10.09.2010 року за № 02-49/10 ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста з питань зовнішньоекономічної діяльності, інвестицій та туризму відділу економіки, зовнішньоекономічної діяльності та туризму міськвиконкому.

Розпорядженням від 09.03.2011 року за № 90-р ОСОБА_1 призначено на посаду державного реєстратора начальника відділу з питань економіки, зовнішньоекономічної діяльності та туризму міськвиконкому з окладом згідно мінімального розміру, як таку, що пройшла стажування відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб, підприємців, ст. 10 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування».

26.06.2013 року ОСОБА_1 переведено на посаду начальника відділу з питань зовнішньоекономічної діяльності, інвестицій та туризму відділу економіки, зовнішньоекономічної діяльності та туризму міськвиконкому згідно розпорядження № 38-к від 31.05.2013 року.

Згідно рішення Болехівської міської ради від 22.02.2016 року за № 71-05/16 «Про затвердження структури виконавчих органів Болехівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів» вирішено ліквідувати 7 відділів виконавчого комітету Болехівської міської ради: загальний відділ; юридичний відділ; відділ з питань економіки, зовнішньоекономічної діяльності та туризму; відділ містобудування та архітектури; відділ з питань торгівлі, побутового обслуговування населення, захисту прав споживачів, сільського господарства та землеустрою; відділ з питань надзвичайних ситуацій, цивільного захисту населення та мобілізаційної роботи; відділ молоді та спорту.

Пунктом 2 вказаного рішення міської ради вирішено скоротити зокрема посаду начальника відділу з питань економіки, зовнішньоекономічної діяльності та туризму, яку займає позивач.

Пунктом 3 затверджено структуру та загальну чисельність апарату Болехівської міської ради та її виконавчих органів в кількості 106,5 штатних одиниць (було 122) (т.1,а.с.193).

Комісією із скороченням посад у виконавчому комітеті Болехівської міської ради від 26.02.2016 року вирішено рекомендувати міському голові у зв'язку із скороченням посади начальника відділу з питань економіки, зовнішньоекономічної діяльності та туризму міськвиконкому, взяти до уваги, що ОСОБА_1 є одинока мати, а тому їй запропонувати посаду головного спеціаліста по призначенню допомог і субсидій відділу державних соціальних виплат управління праці та соціального захисту населення міськвиконкому, про що свідчить протокол №1 (т.1,а.с.38-39).

Попередженням від 26 лютого 2016 року винесеним відповідачем, повідомлено ОСОБА_1, що посада яку вона обіймає, з 26.04.2016 року скорочується, позивач підлягає звільненню та запропоновано їй посаду головного спеціаліста по призначенню допомог і субсидій відділу державних соціальних виплат управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської радит з яким ОСОБА_1 не погодилась.

Міським головою м.Болехова 07 квітня 2016 року направлено подання на ім'я голови первинної профспілкової організації Болехівського міськвиконкому Лонюк Л.Т., в якому просив таке розглянути в установленому порядку на засіданні профспілкового комітету та дати згоду на звільнення начальника відділу з питань зовнішньоекономічної діяльності, інвестицій та туризму відділу економіки, зовнішньоекономічної діяльності та туризму міськвиконкому, яку обіймає ОСОБА_1 за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗ пП України (т.1,а.с.47).

Профспілковим комітетом не дано згоди на таке звільнення ОСОБА_1 та скорочення її посади.

Головним спеціалістом з питань кадрової роботи та нагород організаційного відділу міськвиконкому Марецькою М.М. повідомлено міського голову Мельника Б.М. про те, що станом на 04 травня 2016 року від ОСОБА_1 не надходило заяви щодо переведення її на запропоновану посаду головного спеціаліста по призначенню допомог і субсидій відділу державних соціальних виплат управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради (т.1, а.с.54).

У зв'язку з чим, комісією складено акт від 04.05.2016 року про те, що ОСОБА_1 відмовилась від запропонованої посади головного спеціаліста по призначенню допомог і субсидій відділу державних соціальних виплат управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради (т. 1,а.с. 55).

04 травня 2016 року на підставі розпорядження №42-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу з питань економіки, зовнішньоекономічної діяльності та туризму виконавчого комітету Болехівської міської ради у зв'язку з скороченням штату і чисельності працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1, а.с.8).

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що з часу попередження позивача про наступне звільнення і до її звільнення з посади, відповідачем, на виконання статті 49-2 КЗпП України, не пропонувалися вакантні посади (на тому ж підприємстві, установі, організації) у виконавчому комітеті Болехівської міської ради. Окрім цього, відповідачем порушено вимоги ст. 184 КЗпП України. Вважає, що незаконне звільнення призвело до моральних страждань та погіршення стану здоров'я, яке необхідно відшкодувати.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, , з огляду на наступне.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»надано роз'яснення, що при розгляді спорів про звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 попередженням від 26 лютого 2016 року винесеним відповідачем, повідомлено, що посада яку вона обіймає, з 26.04.2016 року скорочується і позивачка підлягає звільненню. Натомість їй запропоновано посаду головного спеціаліста по призначенню допомог і субсидій відділу державних соціальних виплат управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Болехівської міської ради, з яким позивач не погодилась, про що було складено відповідний акт від 04.05.2016 року про таку відмову.

В матеріалах справи міститься інформація про наявність вакантних посад станом на 26.02.2016 року, 30.03.2016 року (т. 2, а.с. 8-10), 25.04.2016 року, 04.05.2016 року (т. 2,а.с. 78), з якої видно, що в період з моменту попередження позивача - 26 лютого 2016 року по дату звільнення - 04.05.2016 року був ряд вакантних посад у виконавчому комітеті Болехівської міської ради.

Згідно повідомлення відповідача № 1612/02.1-16/16 від 18.07.2016 року таких вакантних посад, які можна було запропонувати позивачці за вказаний період було більше 10-ти.

Проте, ОСОБА_1 не пропонувалися вакантні посади ( на тому ж підприємстві, установі, організації) у виконавчому комітеті Болехівської міської ради з часу попередження по день звільнення з посади, що не заперечується сторонами.

Відповідачем не доведено те, що позивачка з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду, спеціальності не могла займати будь-яку вільну в період з 26 лютого по 04 травня 2016 року посаду.

Посилання апелянта на дотримання ним вимог ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, так як позивачу пропонувалась посада головного спеціаліста по призначенню допомог і субсидій відділу державних соціальних виплат управління праці і соціального захисту виконавчого комітету Болехівської міської ради, колегія суддів не бере до уваги, оскільки ця посада пропонувалась не у самому виконавчому комітеті Болехівської міської ради,коли були наявні вакантні посади , а у штаті відділу державних соціальних виплат управління праці та соціального захисту населення, який є окремо зареєстрованою юридичною особою.

Отже, на переконання колегії суддів, існували усі передбачені законом обставини для надання позивачу пропозицій вакантних посад, які відповідно до своєї кваліфікації могла обіймати позивач у виконавчому комітеті Болехівської міської ради.

У відповідності до статті 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

З матеріалів справи видно, що позивач має вищі освіти за спеціальностями: «Початкове навчання», «Фінанси», та «Державне управління», за час роботи покладені на неї завдання виконувала добросовісно, дисциплінарних стягнень не має, їй присвоєно 9 ранг державного службовця.(т.1, а.с.10-13).

Проте, з протоколу №1 засідання комісії із скорочення посад у виконавчому комітеті Болехівської міської ради від 26.02.20016 року слідує, що вона (комісія) не аналізувала роботу кожного скороченого службовця, в тому числі й позивача, а лише вказала запропоновані посади без обґрунтування чому вони прийшли до такого висновку.

За таких обставин, відповідачем не враховано приписи статті 42 Кодексу законів про працю України, наявність у позивача переважного права на залишення на роботі.

Окрім цього, відповідачу було відомо, але не враховано те, що позивач перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення та їй відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» призначено допомогу як одинокій матері (дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (т.2, а.с.62а).

Відповідно до частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про порушення відповідачем порядку звільнення позивача за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, оскільки ОСОБА_1 не було запропоновано іншу роботу, яку вона могла обіймати відповідно до своєї кваліфікації та не враховано вимоги ст. 184 Кодексу законів про працю України, яка не допускає звільнення з ініціативи власника одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років.

Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 27 Закону України «Про оплату праці»).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 було затверджено «Порядок обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок), який згідно пп.«з» п.1 застосовується також у випадках обчислення вимушеного прогулу.

При цьому, за приписами абз. 3 п. 2 цього Порядку у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (п. 5 Порядку).

У матеріалах справи наявна довідка про нараховану заробітну від 11.08.2016 року № 44 відповідно до якої у березні 2016 року у ОСОБА_1 - 0 відпрацьованих днів; у квітні - 3, за які нараховано 552,93грн., а тому середньоденний заробіток становить 184,31грн., а середньомісячна зарплата -4054,82грн.(т.2,а.с.130-131).

Позивач у вимушеному прогулі перебувала 68 робочих дні, а тому суд першої інстанції вірно стягнув 12 533,08 грн. (68х184,31) середнього заробітку за час вимушеного прогулу (без врахування податків та інших обов'язкових платежів).

При цьому колегія суддів зазначає, що апелянт не оспорює вищевказані суми, а тільки стягнення з відповідача морального відшкодування - 6000 грн. із 25000 грн., які були заявлені у позовній заяві.

За змістом ст. 23 Цивільного Кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

На погляд колегії суддів, Виписка із медичної картки амбулаторного хворого від 30.05.2016 року (а.с. 32 т. I) не підтверджує того, що стан здоров'я погіршився у зв'язку із її звільненням, оскільки у вказаній медичній картці записано лише власні думки позивача щодо погіршення її стану, а не самі висновки лікуючого лікаря.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не надано достатніх доказів того, що звільнення з посади спричинили їй наслідки, передбачені зазначеними вище нормами, колегія суддів прийшла до переконання про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стягнувши з відповідачів 6000 грн. моральної шкоди.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які б частково спростовували правову позицію суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 3, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Болехівської міської ради Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2016 року у справі №339/169/16-а в частині стягнення з Болехівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову в цій частині відмовити.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І.Рибачук

Постанова у повному обсязі складена 26.09.2016 року.