Справа № 805/2357/16-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

21 вересня 2016 р. Справа №805/2357/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голошивця І.О., при секретарі судового засідання Белікові Д.Л., розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Макіївського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на посаді, виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Макіївського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУ МВС України в Донецькій області від 11 серпня 2014 року № 1473 та інші накази, видані відповідачем за період липень-серпень 2014 року, про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності в частині накладення дисциплінарного стягнення звільнення з органів внутрішніх справ;

- визнати незаконним та скасувати наказ від 29 серпня 2014 року № 328 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді службовця міліції Макіївського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області з 29 серпня 2014 року;

- виплатити середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу.

У судове засідання позивач не прибув, клопотання про розгляд справи в його відсутності суду не надав, явку представника до судового засідання не забезпечив, витребувані судом оригінали документів, які необхідні для повного та всебічного дослідження обставин справи суду не надав.

Відповідач 1 надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача 2 до судового засідання не прибув, відзив на позов суду не надав.

Про час і місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином.

Також, відповідачем 1 через канцелярію суду було надано клопотання про залишення позову без розгляду у звязку з тим, що він поданий з порушенням місячного строку звернення до суду (а.с. 63-65). Строк звернення з позовом, на думку відповідача 1 пропущений позивачем без поважних причин, оскільки йому було відомо про звільнення ще до 11 травня 2016 року, коли він звернувся на урядову гарячу лінію з питанням про отримання трудової книжки. При цьому, відповідач 1 звертає увагу суду на те, що зі змісту позову вбачається, що позивачеві було відомо про звільнення, а також на те, що ОСОБА_1 в усній формі була доведена інформація про його звільнення.

Позивач через канцелярію суду також надав клопотання, в якому просить поновити пропущений, на думку позивача, з поважних причин строк для звернення до суду з адміністративним позовом (а.с. 117). В обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, позивач посилається на те, що йому стало відомо про звільнення з відповіді Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 08 червня 2016 року № ФФ-261/26/01-2016, яка отримана позивачем 18 червня 2016 року електронною поштою. При цьому зазначає, що до отримання зазначеної відповіді йому взагалі не було відомо про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Оскільки про звільнення позивач дізнався лише 18 червня 2016 року, він просить суд поновити строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене, а також з метою дотримання вимог ч. 1 ст. 122 КАС України, суд не вбачає перешкод для розгляду справи по суті у даному судовому засіданні.

За умов ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску звернення до суду з адміністративним позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту КАС України), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого зазначеним Кодексом або іншими законами.

За приписами ст.100 КАС України адміністративний позов поданий після закінчення строків установлених законом залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

При визначенні моменту виникнення права на подання адміністративного позову мають значення дві обставини: обєктивна наявність факту порушеного права та субєктивна коли особа дізналася або повинна була дізнатись про факт порушення права.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку звернення до адміністративного суду може бути пов'язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою судом.

Із змісту ч.1 ст.100 КАС України випливає, що суд самостійно повинен перевірити чи пропущено позивачем встановлений строк звернення до суду, якщо так, то чи є в матеріалах адміністративного позову докази поважності причин його пропуску.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів та наданих відповідачем 1 у процесі розгляду справи пояснень, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 29 серпня 2014 року № 328 о/с, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ наказано звільнити з органів внутрішніх справ у запас (із постановкою на військовий облік) за п. 63 «є» (за порушення дисципліни) прапорщика міліції ОСОБА_1 міліціонера відділення № 1 взводу № 1 роти конвойної служби міліції Макіївського міського управління з 29 серпня 2014 року (а.с. 66). Підставою видачі наказу від 29 серпня 2014 року № 328 о/с зазначено наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 11 серпня 2014 року № 1473 Про порушення службової дисципліни окремими працівниками Дзержинського МВ, ОВС Макіївського і Донецького МУ та покарання винних (а.с. 81-86).

З матеріалів справи також вбачається, що наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 11 серпня 2014 року № 1472 (а.с. 80) було призначено службове розслідування у звязку з порушенням службової дисципліни окремими працівниками Дзержинського МВ, ОВС Макіївського і Донецького МУ ГУМВС в області, що виразились у відмові прибути до інших місць дислокації за наказом керівництва ГУМВС області для подальшого проходження служби та на момент винесення наказу на службі так і не зявились.

В матеріалах справи наявний лист від 30 травня 2016 року № Ф-346/12/02-2016, який був надісланий позивачеві на адресу: Донецька обл., м. Макіївка, вул. Водна, буд. 1 та на електронну адресу: (а.с. 68). У цьому листі до відома позивача була доведена інформація про дату та підстави його звільнення з органів внутрішніх справ.

В той же час, в матеріалах справи відсутня відповідь Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 08 червня 2016 року № ФФ-261/26/01-2016, яка отримана позивачем 18 червня 2016 року електронною поштою і на яку посилається позивач у обґрунтування того, що він дізнався про своє звільнення саме 18 червня 2016 року.

Як вбачається із змісту позовної заяви, ОСОБА_1 подав до Макіївського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області заяву про звільнення за власним бажанням ще у липні 2014 року. В звязку з тим, що розпочалися бойові дії, позивач на службу більше не виходив і вважав себе звільненим за власним бажанням. Моментом виникнення права на звернення з позовом ОСОБА_1 вважає саме дату отримання від відповідача 1 листа від 08 червня 2016 року № ФФ-261/26/01-2016, що надійшов на електронну пошту позивача саме 18 червня 2016 року.

З системного аналізу зазначених документів вбачається, що позивач в період з 29 серпня 2014 року по 18 червня 2016 року не був позбавлений можливості ознайомитись з наказом від 29 серпня 2014 року № 328 о/с про його звільнення, оскільки в цей період часу він не був позбавлений волі, до нього не застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, він також не знаходився на стаціонарному лікуванні та не хворів, тобто він мав повну свободу дій.

Суд вважає, що обєктивних обставин, які б унеможливили ознайомлення позивача з наказом про його звільнення не було, оскільки докази їх існування в матеріалах справи відсутні. Проте, з субєктивних причин позивач, який вважав себе звільненим за власним бажанням (за його ж ствердженням) не зявився на робочому місці та не ознайомився з наказом про звільнення з посади. Враховуючи те, що позивач працював в органах внутрішніх справ та був обізнаний з правилами поведінки працівників органів внутрішніх справ, мав певний обсяг знань у галузі права та володів навичками роботи з законодавчою базою, суд вважає, що ОСОБА_1 не могло бути невідомо про обовязок ознайомитись з наказом про звільнення та зявитись для отримання трудової книжки за останнім місцем роботи. Тобто, обєктивних причин, що перешкоджали позивачеві ознайомитись з наказом про звільнення у зазначений період часу судом не встановлено.

В той же час, враховуючи той факт, що у відношенні ОСОБА_1 було порушено службове розслідування у звязку з порушенням службової дисципліни, що виразились у відмові прибути до нового місця дислокації за наказом керівництва ГУМВС області для подальшого проходження служби та на момент винесення наказу (11 серпня 2014 року) на службі так і не зявився, суд вважає, що відповідач з обєктивних причин не мав можливості ознайомити позивача з наказом про звільнення з ініціативи відповідача. Тобто, у даному випадку, на думку суду, є очевидним факт свідомого ухиляння позивача від ознайомлення з наказом про звільнення.

Відповідно до п. 11 Розділу ІІ Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 (далі по тексту Положення № 114), особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ приймають ОСОБА_2 працівника органів внутрішніх справ України відповідно до законодавства. ОСОБА_2 працівника органів внутрішніх справ України, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 р. N 382. З тексту присяги вбачається, що вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, працівник міліції присягає з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ.

Тобто, займаючи посаду міліціонера 1 відділення 1 взводу роти конвойної служби міліції Макіївського МУ, прапорщик міліції ОСОБА_1 був ознайомлений зі своїми обовязками щодо неухильного дотримання дисципліни. Проте, наявні у справі докази доводять, що позивач не дотримувався службової дисципліни.

Тому, суд не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що він був позбавлений можливості дізнатись про своє звільнення.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позивач без обєктивних на те причин, не ознайомився з наказом про його звільнення.

Той факт, що позивач не мав бажання ознайомитись з наказом про звільнення доводиться і тим, що він особисто не зявлявся на робочому місці та не цікавився підставами звільнення з посади. Оскільки ж позивач на роботу не виходив, відповідач не мав можливості ознайомити його під підпис з наказом про звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративний позов, відповідно до ст. 99 КАС України, може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Вирішуючи питання щодо можливості визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд виходить з того, що сам по собі інститут строку на звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин. Проте, однією з причин визнання не поважними причин пропуску строку звернення з позовом, є значний сплив часу, що унеможливлює зясування істотних обставин справи.

Суд звертає увагу на те, що з моменту звільнення позивача з посади 29 серпня 2014 року та застосування щодо нього дисциплінарного стягнення до моменту звернення його з позовом - 20 липня 2016 року сплинуло майже два роки (1 рік 11 місяців). В той же час, Кодексом адміністративного судочинства для даної категорії справ встановлено місячний строк звернення до суду за захистом порушеного права саме з метою забезпечення достатніх умов для встановлення обєктивної істини.

Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VІІІ (далі по тексту - Закон № 580-VІІІ), який набрав чинності згідно до ч. 5 ст. 94 Конституції України та ст. 4 Указу Президента України від 10 червня 1997 року № 503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» (з наступними змінами) та був доведений до відома населення, на виконання ст. 57 Конституції України, в Україні запроваджено реформування органів внутрішніх справ.

Виданою на виконання Закону № 580-VІІІ Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України», утворено, як юридичні особи публічного права на території України органи Національної поліції та ліквідовано, як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України.

З електронних відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що ГУ МВС України в Донецькій області знаходиться в стані припинення.

Таким чином, на момент звернення ОСОБА_1 з адміністративним позовом, орган внутрішніх справ з якого він був звільнений у 2014 році, знаходиться в стані припинення, всі колишні працівники або звільнені за скороченням штатів або переведені у встановленому чинним законодавством України порядку, до лав Національної поліції.

Тому суд приходить до висновку, що у даному випадку строк, що сплинув з моменту звільнення позивача до моменту звернення його за захистом порушеного права є значним, а наслідки пропуску цього строку обумовлюють відсутність можливості встановлення об'єктивної істини в даній справі.

Під час розгляду питання визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, позивач не надав у обґрунтування своїх стверджень достатніх доказів у підтвердження обставин, що перешкоджали йому дізнатись про своє звільнення вчасно. В той же час, наведені відповідачем 1 обставини щодо відсутності поважних причин пропуску строку звернення до суду, знайшли підтвердження відповідними доказами, зокрема, наявними у справі документами. За таких обставин, суд не вбачає можливим визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки не було обєктивних причин, які б перешкоджали позивачу дізнатись про його звільнення, а також тому, що строк, який сплинув, є перешкодою для встановлення судом істини по справі.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що ним заявлено клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Проте, чинним Кодексом адміністративного судочинства України взагалі не передбачено можливості поновлення цього строку. Зазначений строк є пресічним та поновленню не підлягає. Нормами адміністративного процесуального права суду надана можливість визнавати поважним або не визнавати поважними причини пропуску строку звернення до суду, а не поновлювати пропущений строк.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з причин, які не є поважними та звертає увагу на те, що значний пропуск строку звернення до суду за захистом порушених прав є перешкодою для повного та всебічного дослідження обставин справи в їх сукупності.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що під час розгляду справи позивачем неодноразово були проігноровані виклики до судового засідання. Зазначене підтверджується наступним.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2016 року відкрито провадження у справі № 805/2357/16-а, явка сторін до судового засідання була визнана обовязковою.

У судове засідання, яке було призначене на 16 серпня 2016 року о 14 год. 00 хв. позивач не зявився з невідомих суду причин, явку представника не забезпечив, витребувані судом документи не надав. Проте, надав суду клопотання про розгляд справи в його відсутності (а.с.47).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2016 року явка позивача до судового засідання повторно була визнана обовязковою та витребувані оригінали документів (для огляду та аутентифікації наявних в матеріалах справи копій), які необхідні для повного та всебічного дослідження обставин справи.

У судове засідання, призначене на 08 вересня 2016 року о 14 год. 00 хв. позивач вдруге не зявився, явку представника до судового засідання не забезпечив. Проте, через канцелярію суду надав письмові пояснення, в яких наполягав на розгляді справи в його відсутності та зазначав, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для повного та всебічного дослідження обставин справи (а.с. 115, 115 зворотній бік). Також, через канцелярію суду позивач надав клопотання про поновлення строку звернення до суду (а.с. 117).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року, явка позивача до судового засідання втретє була визнана обовязковою, розгляд справи було призначене на 21 вересня 2016 року о 13 год. 30 хв.

Як було зазначено вище, у судове засідання позивач знову не прибув з невідомих суду причин, про час і місце розгляду справи він був повідомлений належним чином. Витребувані судом оригінали документів позивачем так і не були надані суду. Представник позивача ОСОБА_3, який зазначений у позові також до судового засідання жодного разу не прибув, причин неявки суду не повідомляв та не надав до суду відповідну довіреність на представництво інтересів позивача ОСОБА_1.

Зазначені обставини, на думку суду, свідчать про навмисне ігнорування позивачем та його представником законних вимог, які викладені у вищезгаданих ухвалах, а також свідчать про зловживання процесуальними правами, що унеможливило повне та всебічне зясуванні істотних обставин справи судом та привело до затримки розгляду справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи приписи п. 4 ч. 1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено право суду залишити позовну заяву без розгляду у разі, якщо позивач повторно не прибув у попереднє судове засідання чи у судове засідання без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи в його відсутності, суд вважає можливим залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду. Приймаючи рішення про залишення позову без розгляду, суд враховує неодноразову неявку позивача до суду, а також те, що позивач не повідомив суд про поважність причин, які перешкоджали йому зявитись до судового засідання 21 вересня 2016 року та не надав у це засідання клопотання про розгляд справи в його відсутності.

Враховуючи викладене, суд залишає позовну заяву без розгляду у звязку з тим, що позов подано з пропущенням встановленого законом строку, а також у звязку з неодноразовим неприбуттям позивача до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 65, 69-71, 138-141, 143, п.п. 4, 9 ч. 1 ст. 155, ст.ст. 160, 165, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача 1 - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.

У задоволенні клопотання позивача про поновлення строку на звернення до адміністративного суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Макіївського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на посаді, виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Голошивець І.О.