Справа № 752/20319/15-а
Суддя: Колдіна О. О.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/64/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2016 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.,

з участю секретаря - Овдій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва про визнання дій протиправним, скасування рішення та зобов»язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до УПФ України в Голосіївському районі м.Києва про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 10.11.2015 р. № 17998/11 та зобов»язання відповідача призначити і виплатити їй пенсію за вислугу років з дня звернення за пенсією.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.10.2015 р. позивач звернулась до УПФ в Голосіївському районі м.Києва з заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Листом від 10.11.2015 р. № 17998/11 відповідач повідомив їй про відмову в призначенні пенсії.

Зазначене рішення позивач вважає протиправним і необґрунтованим, оскільки стаж її роботи, який надає право на пенсію за вислугу років, підтверджується не лише записами в трудовій книжці, а і відповідними довідками, що надавались для підтвердження стажу роботи за сумісництвом.

В ході судового розгляду позивач підтримала заявлений позов, просила його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що незважаючи на те, що з 20.04.2010 р. вона була призначена на посаду юрисконсульта групи координації нормативної діяльності та юридичної підтримки відділу координації нормативної діяльності та юридичної підтримки Департаменту нормативно-правового забезпечення, євроінтеграції та міжнародних зв»язків ДП «Державний фармакологічний центр МОЗ України», вона продовжувала працювати за сумісництвом на 0,5 ставки у відділенні реанімації, інтенсивної терапії для новонароджених та дітей молодшого віку ДУ НІССХ імАмосова АМН України З 04.09.2012 р. після звільнення з посади юрисконсульта вона працювала на посаді сестри медичної анестезиста відділення реанімації ДУ НІССХ ім..Амосова АМН України. З 04.07.2013 р. призначена на посаду головного спеціаліста Юридичного відділу Державної служби України з лікарських засобів, де працює і на сьогоднішній день, однак з жовтня 2013 р. по серпень 2014 р. вона працювала за сумісництвом на 0,5 ставки сестрою відділення дитячої анестезіології з ліжками реанімації та палатами інтенсивної терапії ДУ ІПАГ.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, обґрунтовуючи тим, що робота за сумісництвом не дає права на призначення пенсії за вислугу років, а за основним місцем роботи позивач не має необхідного стажу, визначеного Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача, ОСОБА_1 з 23.07.1999 р. була призначена на посаду медсестри відділення реанімації Інституту серцево-судинної хірургії АМНУ, з 01.10.2009 р. переведена сестрою медичною-анестезистом відділення реанімації, інтенсивної терапії для новонароджених та дітей молодшого віку.

14.04.2010 р. була звільнена з посади за власним бажанням.

20.04.2010 р. позивач була призначена на посаду юрисконсульта групи координації нормативної діяльності та юридичної підтримки відділу координації нормативної діяльності та юридичної підтримки Департаменту нормативно-правового забезпечення євроінтеграції та міжнародних зв»язків і звільнена з займаної посади за власним бажанням з 01.09.2012 р.

04.09.2012 р. ОСОБА_1 призначена на посаду сестри медичної-анестезиста відділення реанімації, інтенсивної терапії для новонароджених та дітей молодшого віку Національного інституту серцево-судинної хірургії ім.М.М.Амосова НАМН України, де пропрацювала до 04.07.2013 р і була звільнена за власним бажанням.

08.07.2013 р. позивач призначена на посаду головного спеціаліста відділу норматворчої діяльності Юридичної управління Державної служби України з лікарських засобів, де працює і на даний час.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.04.2010 р. по 03.09.2012 р., з 19.07.2013 р. по 08.08.2013 р. працювала на посаді сестри медичної-анестезиста відділення реанімації, інтенсивної терапії новонароджених та дітей молодшого віку Національного інституту серцево-судинної хірургії ім..М.М.Амосова за сумісництвом на 0,5 ставки, що підтверджується довідкою за № 4/15 к .

В період часу з 18.10.2013 р. по 17.08.2014 р. ОСОБА_1 працювала на посаді медсестри анестезиста відділення анестезіології з палатами для реанімації та інтенсивної терапії дитячих клінік Інституту педіатрії, акушерства і гінекології НАМН України за сумісництвом, що підтверджується довідкою № 04-21/300.

Як вбачається з матеріалів справи 29.10.2015 р. позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років.

10.11.2015 р. листом № 17998/11 УПФ України в Голосіївському районі м.Києва поінформувало позивача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки стаж роботи, який дає право на призначення відповідної пенсії, становить 22 роки 11 місяців та 5 днів, що відповідно до п.е ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не надає права на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років, та після цієї дати з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» № 909 від 04.11.1993 року, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально- трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, установ з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальних органів Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 4.12 Наказу Міністерства охорони здоров'я України "Про затвердження Положення про клінічну ординатуру" № 12 від 29.01.1998 року термін навчання в клінічній ординатурі зараховується лікарю до його загального трудового стажу та стажу роботи за фахом.

На підставі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, тобто для обрахування загального стажу, що дає право на трудову пенсію.

Отже, до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» термін навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, а також робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я не зараховується.

Періоди роботи з 15.04.2010 року по 03.09.2012 року на посаді юрисконсульта, з 05.07.2013 року по 23.05.2015 року та з 01.06.2015 року по 30.09.2015 року на посаді головного спеціаліста відділу нормотворчої діяльності Юридичного управління не можуть бути зараховані до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Як встановлено судом в період з 15.04.2010 р. по 03.09.2012 р., з 19.07.2013 р. по 08.08.2013 р., та з 18.10.2013 р. по 17.08.2014 р. позивач працювала за сумісництвом на 0,5 ставки.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» №245 від 03.04.1993 року робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Для роботи за сумісництвом згоди адміністрації за місцем основної роботи не потрібно.

Обмеження на сумісництво можуть запроваджуватися керівниками державних підприємств, установ і організацій разом з профспілковими комітетами лише щодо працівників окремих професій та посад, зайнятих на важких роботах і на роботах із шкідливими або небезпечними умовами праці, додаткова робота яких може призвести до наслідків, що негативно позначаться на стані їхнього здоров'я та безпеці виробництва. Обмеження також поширюються на осіб, які не досягай 18 років, та вагітних жінок.

Відповідно до п. 2 Постанови № 245 від 03.04.1993 року тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу.

Тобто, аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що робота за сумісництвом не забезпечує зайнятість працівника протягом повного робочого дня, а тому не може зараховуватись до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Зважаючи на викладені обставини, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі ст..94 КАС України судові витрати,понесені позивачем при зверненні до суду, не підлягають стягненню з відповідача в зв»язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.3, 4, 11, 12, 19, 160-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва про визнання дій протиправним, скасування рішення та зобов»язання вчинити дії - відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, встановленого цим Кодексом.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду через Голосіївький районний суд м.Києва

У разі застосування судом положень ст.160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя :