Справа № 826/7230/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 вересня 2016 року № 826/7230/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. при секретарі судового засідання Дробчак В. М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

Обставини справи:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та з урахуванням уточненого адміністративного позову просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 24.06.2015 №919 про анулювання реєстрації платника єдиного податку, зобов'язати Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві поновити незаконно анульовану реєстрацію платника єдиного податку ОСОБА_1 з 24.06.2015, зобов'язати Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві відшкодувати ОСОБА_1 судовий збір та комісію за подання адміністративного позову у розмірі 1 242, 86 грн. шляхом зарахування цих коштів на рахунок сплати єдиного податку; зобов'язати Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві зарахувати 5 135, 64 переплачених коштів ОСОБА_1 на рахунок сплати єдиного податку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно прийнято рішення від 24.06.2015 №919 про анулювання реєстрації платника єдиного податку, оскільки підстави для його прийняття в силу норм Податкового кодексу України були відсутні, а відтак зазначене рішення підлягає скасуванню.

Разом з цим, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 вказує, що скаргу на оскаржуване рішення Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві у строки встановлені Податковим кодексом України розглянуто не було, а тому відповідно до п. 56.8., п. 56.9. остання вважається такою, що задоволена в поновному обсязі.

В судовому засіданні 14.06.2016 судом протокольною ухвалою залучено до участі у вирішенні адміністративної справи у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Разом з цим, в судовому засіданні 12.07.2016 представник позивача просив адміністративний позов задовольнити, у той час коли, представник відповідача та третьої особи проти задоволення адміністративного позову заперечували.

Водночас, судом в порядку ч. 4 ст. 122 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

24.06.2015 Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято рішення №919 про анулювання реєстрації платника єдиного податку ОСОБА_1 (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Зі змісту вказаного рішення слідує, що останнє прийнято в зв'язку з наявністю податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів відповідно до абзацу 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернувся 12.08.2015 зі скаргою до начальника ГУ ДФС у м. Києві з метою скасування спірного рішення та поновлення реєстрації платника єдиного податку.

В подальшому, позивач надіслав повідомлення 07.09.2015 до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві з метою поновлення реєстрації платника єдиного податку.

Листом від 06.10.2015 №10223/п/26-53-1705-12 відповідач повідомив заявника, що його скарга не розглядалася третьою особою та була повернута в зв'язку з порушенням п. 56.3, п. 56.6 ст. 56 ПК України листом №20094/7/26-15-04-13 від 28.08.2015.

Позивач вважає, що його права та охоронювані законом інтереси порушені, з огляду на що, останній звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Оцінивши наявні документи в матеріалах справи, з урахуванням пояснень сторін суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному досліджені доказів дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову мотивуючи це наступним.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України у редакції чинній на момент прийняття спірного рішення).

Пунктом 21.1 ст. 21 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані, серед іншого, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку визначені ст. 291 ПК України.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою (п. 291.3 ст. 291 ПК України).

Реєстрація суб'єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку (п. 299.1 ст. 299 ПК України).

Відповідно до п. 299.2 ст. 299 ПК України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Згідно п. 299.10 ст. 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

В силу приписів пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Як встановлено судом в ході розгляду справи підставою для прийняття спірного рішення слугувала наявність податкового боргу у позивача на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів відповідно до абзацу 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч. 1 ст. 70 КАС України).

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві не подано суду жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують факт наявності у позивача податкового боргу.

При цьому, судом не беруться до уваги подані документи відповідачем на підтвердження наявності податкового боргу у позивача, зокрема зворотній бік інтегрованих карток, оскільки зазначені документи, на думку суду не є належними доказами, що підтверджують зазначені обставини (факт наявності податкового боргу).

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що в ході розгляду справи Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для застосування п. 299.10 ст. 299 ПК України.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в частині скасування рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 24.06.2015 №919 про анулювання реєстрації платника єдиного податку, зобов'язання Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві поновити анульовану реєстрацію платника єдиного податку ОСОБА_1 з 24.06.2015.

В той же час, слід зазначити,що згідно п. 56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується (п. 56.3 ст. 56 ПК України).

Відповідно до п. 56.8 ст. 56 ПК України контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

При цьому, згідно п. 56.9 ст. 56 ПК України керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти до висновку, що контролюючий орган зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення, за наслідком розгляду скарги платника податків та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Водночас, якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Матеріалами справи підтверджено, що скаргу на спірне рішення позивачем було подано третій особі 12.08.2016.

Листом від 28.08.2015 №2599/Л/26-15-17-04-14 Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві скаргу ОСОБА_1 розглянуто шляхом залишення останньої без розгляду та повернення її скаржнику. Вказаний лист скерований позивачу 31.08.2016, що підтверджується відбитком штемпелю на копії конверту, проте останній повернуто Головному управління Державної фіскальної служби у м. Києві з відміткою пошти «за закінчення терміну зберігання».

Пунктом 6 розділу IX Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 №916 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2015 за №1617/28062 визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків рішення за результатами розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти рішення за результатами розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження, місця проживання) платника податків або з інших причин, рішення за результатами розгляду скарги вважається врученим платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення, із зазначенням причин невручення.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи судом встановлено, що скаргу позивача було розглянуто та скеровано останньому відповідне рішення в межах 20-денного строку, доводи ОСОБА_1 про порушення п. 56.8 ст. 56 ПК України є необґрунтованими.

Разом з цим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача зарахувати 5 135, 64 переплачених коштів ОСОБА_1 на рахунок сплати єдиного податку, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження наявності переплати в розмірі, яка заявлена позивачем в матеріалах справи відсутні.

Крім того, суд відмовляє в задоволені адміністративного позову в частині зобов'язання Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві відшкодувати ОСОБА_1 судовий збір та комісію за подання адміністративного позову у розмірі 1 242, 86 грн. шляхом зарахування цих коштів на рахунок сплати єдиного податку, оскільки порядок відшкодування судового збору встановлений Кодексом адміністративного судочинства України та не передбачає зарахуванням суми сплаченого судового збору в рахунок сплати будь - яких платежів та/або податків платника судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, заперечуючи проти позову в силу положень частини 2 статті 71 КАС України не спростував покликання позивача щодо наявності підстав для скасування спірного рішення.

Поряд з цим, позивачем в повній мірі не доведено ті обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги.

Керуючись ст. ст. 69-71,160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 24.06.2015 №919 про анулювання реєстрації платника єдиного податку.

3. Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві поновити анульовану реєстрацію платника єдиного податку ОСОБА_1 з 24.06.2015 в реєстрі платників єдиного податку.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда