Справа № 815/1821/16
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1821/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Левчук О.А., суддів Бойко О.Я., Вовченко О.А., розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Одеської області, Державної судової адміністрації України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання протиправною відмову Апеляційного суду Одеської області у нарахуванні та виплаті судді у відставці вихідної допомоги; визнання протиправною відмову Державної судової адміністрації України у нарахуванні та виплаті судді у відставці вихідної допомоги; стягнення з Апеляційного суду Одеської області (65000, м. Одеса, вул. Гайдара, буд. 24-а) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, вихідну допомогу у розмірі 272 844, 00 грн., шляхом списання коштів головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеські області з відповідного рахунку, а в разі відсутності необхідної суми на рахунку апеляційного суду, списати кошти з державного бюджету у розмірі 272 844, 00 грн. у безспірному порядку за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та в обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Верховної ОСОБА_2 України від 04.02.2016 року за № 997- VIII та згідно з наказом голови Апеляційного суду Одеської області від 16.02.2016 року за № 22-ос, ОСОБА_1 звільнений з посади судді Апеляційного суду Одеської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Позивач зазначає, що загальний стаж його роботи складає більше 49 років, стаж, який давав право на відставку 39 років 6 місяців 30 днів, з них роботи суддею більше 34 років.

Також позивач вказує, що при звільненні йому не була нарахована та виплачена вихідна допомога, на яку він отримав право після 20 років роботи суддею і яка повинна була бути призначена йому у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою, як це передбачено ст.136 Закону України № 2453-VI від 07.07.2010 року, у редакції чинній на день виникнення такого права.

З урахуванням наведених обставин позивач просить суд визнати протиправною відмову Апеляційного суду Одеської області у нарахуванні та виплаті судді у відставці вихідної допомоги; визнати протиправною відмову Державної судової адміністрації України у нарахуванні та виплаті судді у відставці вихідної допомоги; стягнути з Апеляційного суду Одеської області (65000, м. Одеса, вул. Гайдара, буд. 24-а) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, вихідну допомогу у розмірі 272 844, 00 грн., шляхом списання коштів головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеські області з відповідного рахунку, а в разі відсутності необхідної суми на рахунку апеляційного суду, списати кошти з державного бюджету у розмірі 272 844, 00 грн. у безспірному порядку за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Позивач до судового засідання не з'явився, про явку сповіщений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача - Апеляційного суду Одеської області, до судового засідання не з'явився, про явку сповіщений належним чином, надав до суду заперечення на адміністративну позовну заяву, в яких позов не визнав, а також просив розглянути справу за відсутності відповідача. Також в обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що відповідно до діючого на момент спливу 20 років з дати обрання на посаду судді законодавства, а саме 2001 р., ОСОБА_1 мав право на відставку, на підставі ч. 1 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 р., проте цим правом та можливістю отримати вихідну допомогу у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку (ч.3 ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 р.) він не скористався і продовжив працювати суддею.

Також представник відповідача Апеляційного суду Одеської області вказує, що постановою Верховної ОСОБА_2 України від 12.11.2015 р. №788-УІІІ ОСОБА_1 було звільнено з посади судді апеляційного суду Одеської області. На момент набуття ОСОБА_1 статусу судді у відставці діяв Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 р. (далі Закон України №1166-VII, ч.1 ст.28 розділу II якого була виключена ст.136 Закону України № 2453-VІ, яка передбачала виплату вихідної допомоги судді, у разі його відставки, у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Закон України № 1166-VІІ є чинним. Частина 1 ст.28 розділу II, Закону України 1166-VII, якою внесені зміни до Закону України № 245З-VI не змінена, не визнана неконституційною чи такою, що не підлягає застосуванню.

Таким чином, на думку відповідача, правові підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги судді Праведному В.Г. у зв'язку відставкою, на момент звільнення - 12.11.2015 р. відсутні.

Представник відповідача - Державної судової адміністрації України, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, з підстав викладених в письмових запереченнях. Проти продовження розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що 01 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" (Закон України від 27 березня 2014 року № 1166-VII), пунктом 28 розділу II якого статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виключено. Вказані положення Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні'' неконституційними не визнавалися. Отже, суддям, які виходили у відставку після 31 березня 2014 року (починаючи з 01 квітня 2014 року) виплата вихідної допомоги законодавством передбачена не була.

04.02.2015 року Верховною ОСОБА_2 України прийнято постанову № 997-VIII, якою суддю апеляційного суду Одеської області Праведного В.Г. звільнено з посади за його заявою про відставку, у зв'язку з чим Головою апеляційного суду Одеської області винесено відповідний наказ про відрахування зі штату суду (наказ від 16.02.2016 №22-ос). Оскільки станом на день виходу судді Праведного В.Г. у відставку (04.02.2016) виплата вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою законодавством передбачена не була, тому така вихідна допомога йому не виплачувалася.

Також представник ДСА України зазначив, що апеляційний суд Одеської області є розпорядником коштів нижчого рівня та самостійно здійснює, нарахування працівникам апарату суду та суддям, які перебувають з ним у трудових відносинах, виплат, передбачених чинними нормативними актами, в межах коштів, затверджених кошторисом видатків на відповідний рік. Видатки на утримання кожного суду виписані окремим рядком у додатку № 8 до Закону України "Про державний бюджет України" на відповідний фінансовий рік. Позивачу заробітна плата нараховувалася та виплачувалася апеляційним судом Одеської області та розрахунок при виході у відставку, також здійснювався судом. Позивач не перебував у трудових відносинах з Державною судовою адміністрацією України. Відносини між Позивачем і Державною судовою адміністрацією України в частині оплати праці не виникали, оскільки згідно діючого законодавства заробітна плата виплачується працівникові за виконану ним роботу власником або уповноваженим ним органом. У даному випадку голова суду видає відповідний наказ на підставі акта про призначення на посаду судді чи обрання суддею безстроково та визначає розміри заробітної плати з дотриманням норм і гарантій в оплаті праці відповідно до приписів чинного законодавства.

Так, на думку представника ДСА України, на день виходу позивача у відставку (04.02.2016) та на день подання заяви (29.01.2015) про відставку, Державна судова адміністрація України діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не порушила права та законні інтереси позивача.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області до судового засідання не з'явився, про явку сповіщений належним чином. Причин неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 6 ст. 128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши та проаналізувавши надані докази суд встановив наступне.

21.09.1981 року ОСОБА_1 обраний суддею Ізмаїльського районного суду Одеської області (а.с. 31).

26.07.2000 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Херсонського обласного суду (а.с. 34).

27.12.2001 року ОСОБА_1 обраний та зарахований на посаду судді Апеляційного суду Одеської області (а.с. 35).

Маючи необхідний для відставки судді стаж роботи, 24.12.2014 року ОСОБА_1 було подано заяви до Вищої ради юстиції та Верховної ради України про відставку з посади судді Апеляційного суду Одеської області відповідно до ст.131 Конституції України та відповідно до ст.109 Закону України Про судоустрій та статус суддів № 2453-VI від 07.07.2010 року (а.с. 11,12).

Постановою Верховної ОСОБА_2 України № 997-VIII від 04.02.2016 року Позивач звільнений з посади судді Апеляційного суду Одеської області у зв'язку з подачею заяви про відставку (а.с. 13).

Наказом голови Апеляційного суду Одеської області № 22-ос від 16.02.2016 року позивач відрахований зі штату апеляційного суду Одеської області у звязку із поданням заяви про відставку (а.с. 15).

У вищевказаному наказі посилання на здійснення ОСОБА_1 нарахування та виплати вихідної допомоги у розміри 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою, відсутнє.

Відповідно до довідки Апеляційного суду Одеської області № 23 від 22.02.2016 року, розмір заробітної плати ОСОБА_1 складав 27284, 40 грн. (а.с.16).

23.02.2016 року позивач одночасно звернувся до голови Апеляційного суду Одеської області до Державної судової адміністрації України із заявою, в якій просив здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, відповідно до п.9 ст. 126 Конституції України та ст. 109 Закону України №2453-VI Про судоустрій та статус суддів (а.с. 17).

Листом Апеляційного суду Одеської області № 27 від 23.02.2016 року Позивача було повідомлено про відсутність підстав для нарахування та виплати вихідної допомоги (а.с.212).

Листом Державної судової адміністрації України № 11-2363/16 від 15.01.2016 року Позивача було повідомлено, що правові підстави для нарахування та виплати будь яких додаткових виплат при звільненні суддям відсутні. (а.с. 22-23).

Не погодившись з відмовою відповідачів у здійсненні нарахування та виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, вважаючи свої права порушеними, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до пункту 9 частини пятої статті 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення його з посади за власним бажанням.

В частині 1 статті 109 Закону № 2453 вказано: Суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву на відставку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на момент подання заяви на відставку мав стаж роботи на посаді судді більше 34 років.

Згідно з частиною 1 статті 139 Закону №2453 (в редакції чинній на момент виникнення права на відставку у позивача): Судді, який вийшов у відставку, виплачується, вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відповідно до частини 3 статті 109 Закону №2453 протягом одного місяця з дня надходження заяви Вища рада юстиції вносить до Верховної ОСОБА_2 України подання про звільнення судді з посади.

З урахуванням вимог, зазначених вище статей Закону №2453, позивач подав заяву про відставку 24.12.2014 року.

При цьому суд звертає увагу на те, що у позивача виникло право на відставку під час дії норми Закону № 2453, що передбачала право на отримання позивачем вихідної допомоги та вказане право мало місце до набрання чинності Законом України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні № 1166-VІІ від 27 березня 2014 року, яким із Закону №2453 було виключено статтю 136, що гарантувало виплату вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку.

04 лютого 2016 року Верховна ОСОБА_2 України своєю постановою № 997-VІІІ звільнила позивача з посади судді апеляційного суду Одеської області.

З 01 квітня 2014 року, у зв'язку із прийняттям Верховною ОСОБА_2 України Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року №1166-VІІ, стаття 136 із Закону України №2453-VI від 07 липня 2010 року була виключена.

Таким чином, через зміни в законодавстві, з 01 квітня 2014 року було скасовано таку складову соціального захисту суддів, як вихідна допомога у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою при виході у відставку.

Cуд звертає увагу на приписи статті 22 Конституції України. Зокрема, відповідно до частини третьої цієї статті: При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 Конституційний Суд України вказував на неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Також, Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

До того ж, в Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) Конституційний Суд України зазначив, що положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід'ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов'язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової гілки влади.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Отже, виходячи із вищезазначених положень, зміст та обсяг досягнутих суддями соціальних гарантій не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до законодавства.

Тому, виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього матеріального та соціального забезпечення виникають не в момент призначення пенсії або довічного грошового утримання, а в момент виникнення права на їх призначення або реалізації цього права.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки, на момент виникнення права позивача на відставку, у звязку з досягненням 20-річного стажу роботи на посаді судді, стаття ст. 136 Закону №2453-VI діяла і передбачала пов'язане із цим право на отримання вихідної допомоги у розмірі десяти місячних заробітних плат, то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.

Також, позивач в адміністративному позові просить стягнути вихідну допомогу з апеляційного суду Одеської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону 2453 суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Судом встановлено, що з 27.12.2001 року ОСОБА_1 займав штатну суддівську посаду в Апеляційному суді Одеської області та наказом голови Апеляційного суду Одеської області № 22-ос від 16.02.2016 року позивач відрахований зі штату апеляційного суду Одеської області у звязку із поданням заяви про відставку.

Таким чином саме на апеляційний суд Одеської області, який є юридичною особою, покладався обовязок нараховувати та виплачувати заробітну плату та інші закріплені законодавством винагороди та виплати ОСОБА_1, який перебував з ним в трудових відносинах, в тому числі і вихідну допомогу.

При цьому відповідно до частини 2 статті 145 Закону № 2453 Державна судова адміністрація України виконує функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації України.

З урахуванням викладеного, Державна судова адміністрація України, як головний розпорядник бюджетних коштів в аспекті фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції доводить до розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (одержувачів бюджетних коштів) відомості про обсяги асигнувань.

Відповідно до Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого ОСОБА_2 суддів України №12 від 22.10.2010 року, матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апаратів судів відноситься до компетенції Державної судової адміністрації України.

Таким чином, законодавством України передбачено обов'язок Державної судової адміністрації України щодо здійснення матеріального забезпечення суддів, в тому числі суддів у відставці.

Разом з тим, вимога позивача про стягнення вихідної допомоги шляхом списання коштів головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеські області з відповідного рахунку, а в разі відсутності необхідної суми на рахунку апеляційного суду Одеської області, списати кошти з державного бюджету у розмірі 272 844, 00 грн. у безспірному порядку за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, є передчасною та стосується порядку виконання рішення суду щодо стягнення з апеляційного суду Одеської області вихідної допомоги на користь ОСОБА_1.

За таких обставин, з урахуванням ч. 2 ст. 11 КАС України з метою повного захисту прав та свобод особи, що звернулась за судовим захистом, розглянувши справу на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених фактів, суд дійшов до висновку що позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною відмову Апеляційного суду Одеської області у нарахуванні та виплаті судді у відставці вихідної допомоги; визнання протиправною відмову Державної судової адміністрації України у нарахуванні та виплаті судді у відставці вихідної допомоги; стягнення з Апеляційного суду Одеської області (65000, м. Одеса, вул. Гайдара, буд. 24-а) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, вихідну допомогу у розмірі 272 844, 00 грн., зобовязання Державну судову адміністрацію України виділити та перерахувати Апеляційному суду Одеської області кошти для проведення виплати судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 272844, 00 грн. 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 159-163, 254, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Апеляційного суду Одеської області у нарахуванні та виплаті судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги.

Визнати протиправною відмову Державної судової адміністрації України у нарахуванні та виплаті судді у відставці - ОСОБА_1 вихідної допомоги.

Стягнути з Апеляційного суду Одеської області (65000, м. Одеса, вул. Гайдара, буд. 24-а) на користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_1, вихідну допомогу у розмірі 272 844, 00 грн.

Зобовязати Державну судову адміністрацію України виділити та перерахувати Апеляційному суду Одеської області кошти для проведення виплати судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 272844, 00 грн. 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд у строки та в порядку встановлені ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 КАС України.

Головуючий суддя Левчук О.А.

Суддя Бойко О.Я.

Суддя Вовченко О.А.