Справа № 580/174/16-а
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 р.Справа № 580/174/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: Чалого І.С. , П'янової Я.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Будильського сільського голови - ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 07.06.2016р. по справі № 580/174/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Будильського сільського голови - ОСОБА_1

про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИЛА:

08.02.2016 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Будильського сільського голови - ОСОБА_1, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправними дії Будильського сільського голови ОСОБА_1 в частині відмови від розгляду заяви № 72 від 03.08.2015 року такими, що порушили право позивача на розгляд звернення та отримання обгрунтованої відповіді.

Постановою Лебединського районного суду Сумської області від 07.06.2016 року по справі № 580/174/16-а позовну заяву ОСОБА_2 до Будильського сільського голови - ОСОБА_1 про визнання дій протиправними задоволено .

Визнано протиправними та такими, що порушують право на звернення ОСОБА_2 до органу місцевого самоврядування дії Будильського сільського голови ОСОБА_1 в частині відмови від розгляду заяви №72 від 03.08.2015 року та надання обґрунтованої відповіді.

Стягнуто з бюджету Будильської сільської ради на користь держави 551 грн. 20 коп. на р/р 0214 код класифікації доходів бюджету 22030101- судовий збір, отримувач державний бюджет Лебединського району, Банк ГУДКУ в Сумській області МФО 837013, несплаченого судового збору.

Стягнуто з бюджету Будильської сільської ради на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов'язані з прибуттям до суду, в розмірі 37.55 грн.

ОСОБА_2, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Лебединського районного суду Сумської області від 07.06.2016 року по справі №580/174/16-а в частині розподілу судових витрат та прийняти нову постанову за якою компенсувати позивачу витрати пов'язані з явкою до суду в розмірі 456, 85 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що постанову винесено з порушенням норм матеріального права.

Будильський сільський голова - ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Лебединського районного суду Сумської області від 07.06.2016 року по справі №580/174/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Будильського сільського голови - ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог; стягнути із ОСОБА_2 на користь Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області всі понесені судові витрати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що постанову винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.08.2015 року позивач звернувся з заявою на ім'я Будильського сільського голови - ОСОБА_1, в якій просив надати конкретну інформацію.

Вказана заява ( запит на інформацію) відповідає вимогам ч.5 ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки в ній зазначені П.І.Б., поштову адресу, номер засобу зв'язку, назву та загальний опис інформації, підпис і дату.

10.08.2015 року ОСОБА_2 отримав відповідь за № 02-20/709, в якій немає жодної обґрунтованої відповіді на ряд його запитань та його заява не була переадресована посадовій особі, яка б могла надати інформацію на його звернення, як того вимагав позивач та ст.7 Закону України "Про звернення громадян".

Не погодившись із вищезазначеною відповіддю відповідача, позивач для захисту своїх прав звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки питання з якими звертався позивач у своїй заяві до сільського голови, віднесені до компетенції останнього.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача та у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 15, 19 Закону України «Про звернення громадян», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань);

- об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги, скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою, роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

Статтею 8 Закону України «Про звернення громадян» вказаний перелік звернень, які не підлягають розгляду, а саме:

Письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Положення п.1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» закріплює право запитувача на доступ до публічної інформації, яка гарантується обов'язком розпорядників інформації її надавати.

В ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Також і ст. 55 Конституції України гарантує право кожного оскаржити у суді неправомірні рішення, дії або бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Отже, аналіз вищезазначеного законодавства свідчить про те, що позивач, у відповідності до діючого законодавства, мав законні підстави для звернення до Будильської сільської ради, як органу місцевого самоврядування, в особі її голови - ОСОБА_1, для надання необхідної інформації, але в межах наданих останньому повноважень.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України визначене поняття суб'єктів владних повноважень, до яких належать органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є посадовою особою місцевого самоврядування, на якого ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» покладений обов'язок здійснювати покладені на нього повноваження, додержуючись Конституції та законів України, зокрема забезпечити на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань.

Отже, між сторонами мають місце публічні правовідносини, які регулюються нормами адміністративного судочинства.

Стаття 19 Конституції України зобов'язує органи державного управління, їх посадових осіб діяти тільки з підстав, у межах повноважень та в спосіб, які передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності суб'єкта власних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено колегією суддів, 03.08.2015 року позивач звернувся з заявою на ім'я Будильського сільського голови - ОСОБА_1, в якій просив надати конкретну інформацію з питань, які вказані вище.

Вказана заява ( запит на інформацію) відповідає вимогам ч.5 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки в ній зазначені П.І.Б., поштову адресу, номер засобу зв'язку, назву та загальний опис інформації, підпис і дату.

10.08.2015 року ОСОБА_2 отримав відповідь за № 02-20/709, в якій немає жодної обґрунтованої відповіді на ряд його запитань та його заява не була переадресована посадовій особі, яка б могла надати інформацію на його звернення, як того вимагав позивач та ст.7 Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень виконавчого комітету у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища належать: здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворення лісів; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводяться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проекту землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; надання відомостей із Державного земельного кадастру відповідно до закону.

Ст.34 цього Закону до компетенції сільвиконкомів віднесено вирішення відповідно до Закону питань регулювання земельних відносин.

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої, що питання, з якими звертався позивач до сільського голови, віднесені до компетенції останнього і те, що сільська рада нею володіє, підтверджується оглянутою в судовому засіданні інформацією відповідача на адресу районного управління Держземагенства за 2013 рік). Сам факт, що сільська рада не звітує з цих питань перед органами держстатистики, на що посилається в судовому засіданні представник відповідача, не підтверджує наявності чи відсутності такої інформації у сільській раді, до того ж суду надані копії звіту за 2015 рік по посівних площах господарських культур у домашніх господарствах та окремі показники розвитку сільської ради у галузі сільського господарства станом на 01.01.2016 року, де в розділі 11 «Площа землі в особистому користуванні об'єктів по господарського обліку» вказана загальна площа земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Стосовно розподілу судових витрат та компенсації позивачу витрат, пов'язаних із явкою до суду в розмірі 456, 85 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Стороні, на користь якої ухвалене судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за відрив від звичайних занять не може перевищувати розмір мінімальної заробітної плати, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять ( п.3 додатку до постанови КМ України №590 від 27.04.2006 р. «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».

Так, згідно з журналом судових засідань, позивач перебував в судових засіданнях: 25.02.2016р. - 1 год. 21 хв., 02.03.2016р. - 10 хв., 18.03.2016р. - 51 хв., 31.03.2016 - 1 год 18 хв., 19.04.2016р. - 45 хв.,07.06.2016 - 23 хв. Виходячи з мінімальної заробітної плати 1378 грн., встановленої станом на 01.01.2016 року, середньоденна компенсація за відрив від звичайних занять розраховується наступним чином: за 25.02.2016 р. - 1378 : 21 робочий день = 65.62 грн., втрати за 1 годину - 65.62:8 = 8.20 грн., втрати за 1 хвилину - 8.20 : 60 = 0.14 грн.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що 25.02.2016 р. позивачу слід компенсувати втрати в розмірі 8.10 грн. (0.14 х 1 год. 21 хв. = 11.07 грн.). Проведенням аналогічних розрахунків за 02.03.2016 р. втрати в розмірі 1.22 грн. ( 1378: 22 робочі дні : 8: 60 х10 хв.=1.22 грн.). Втрати за 18.03.2016р. становлять 6.12 грн.; за 31.03.2016 р. - 9.36 грн.; за 19.04.2016 р. - 6.30 грн.; за 07.06.2016 р. - 3.48 грн. Таким чином, розмір компенсації за втрату звичайних занять за 6 судових засідань становить 37.55 грн.

Виплата добових регулюється Постановою Кабінету Міністрів України № 98 від 02.02.2011 р. та № 590 від 27.04.2006 р. « Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» у разі переїзду до іншого населеного пункту. На думку суду, підстав для виплати добових позивачу немає, оскільки нормами адміністративного судочинства передбачена підсудність адміністративних справ по територіальності - тобто за місцем проживання відповідача, а у окремих випадках і за місцем проживання позивача. Наявність правил підсудності адміністративних справ зумовлює необхідність переїзду сторін та їхніх представників до іншого населеного пункту, в якому знаходиться суд, що розглядає справу. В даному випадку позивач ОСОБА_2 проживає на території, що підсудна Лебединському районному суду, а саме: в с. Будилка Лебединського району, яке до того ж знаходиться на незначній відстані від м. Лебедина ( 12 км), що не зумовлює його переїзд до іншого населеного пункту для розгляду справи у Лебединському районному суді чи наймання житла. Максимальний час, який був затрачений позивачем на розгляд справи в суді - 1 год. 21 хв., інші засідання проводились в межах до 1 години. З цього випливає, що необхідності у виплаті позивачеві добових немає, тому в задоволенні вимог позивача в цій частині слід відмовити.

Відшкодування транспортних витрат, пов'язаних з переїздом в м. Лебедин в судові засідання, ч.2 ст.91 КАС України не передбачені, а тому в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачеві підлягає виплата з бюджету Будильської сільської ради компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом адміністративної справи, на суму 37.55 грн.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Лебединського районного суду Сумської області від 07.06.2016 року по справі № 580/174/16-а відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянтів - Будильського сільського голови - ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 4, 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Будильського сільського голови - ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Лебединського районного суду Сумської області від 07.06.2016р. по справі № 580/174/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Зеленський В.В.
Судді Чалий І.С. Пянова Я.В.
Повний текст ухвали виготовлений 27.09.2016 р.