Справа № 335/6894/16-а(2-а/335/215/2016)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 вересня 2016 рокусправа № 335/6894/16-а(2-а/335/215/2016)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2,

позивача: ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2016 року у справі №335/6894/16-а (2а/335/215/2016) за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

14 червня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення з 01 травня 2016 року виплати ОСОБА_3 пенсії, призначеної відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити з 01 травня 2016 року виплату ОСОБА_3 пенсії, призначеної відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що дії відповідача по припиненню виплати йому пенсії є протиправними та такими, що порушують вимоги чинного законодавства, оскільки відповідач фактично припинив позивачу виплату пенсії на підставі Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», норми якого не регулюють правовідносини щодо призначення, перерахунку та виплати пенсій особам, звільненим з військової служби, в той час як право позивача на довічне отримання пенсії передбачено Конституцією України та ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2016 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення з 01 травня 2016 року виплати ОСОБА_3 пенсії, призначеної відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити з 01 травня 2016 року виплату ОСОБА_3 пенсії, призначеної відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем було правомірно припинено виплату пенсії ОСОБА_3, який є пенсіонером та посадовою особою органу місцевого самоврядування, на виконання вимог ч. 17 Розділу І Закону України від 24.12.2015 року №911-ІІУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», якою ч. 7 ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України не виплачуються».

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач у період з 05.08.1984 року по 18.08.2012 року проходив військову службу у Збройних силах України, був звільнений з військової служби з 18.08.2012 року.

Після звільнення зі служби став на облік у Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

З 13.05.2013 року по теперішній час позивач працює в управлінні з питань попередження надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Запорізької міської ради на посаді головного спеціаліста відділу по координації дій районів міста, має 12 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування.

З 01.01.2016 року позивачу було припинено виплату пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у зв'язку з чим, ОСОБА_3, 10.05.2016 року, звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії.

Листом від 25.05.2016 року за №447/н-9 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомила позивача про те, що йому було припинено виплату пенсію у відповідно до вимог ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», втім, після звільнення з органів місцевого самоврядування позивачу буде невідкладно поновлено виплату пенсії на підстав ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Правомірність та обґрунтованість припинення відповідачем виплат пенсії ОСОБА_3 є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку не підлягають застосуванню до спірних відносин положення ч. 7 ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», оскільки пенсія позивачеві призначалась та виплачувалась на підставі спеціального Закону, яким в даному випадку є ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Крім того, ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також розділ V цього Закону в цілому, містять правові норми, які регулюють пенсійне забезпечення службових осіб органів місцевого самоврядування, а не будь-яких інших осіб, зокрема, військовослужбовців, яким пенсії призначалась та виплачується відповідно до положень іншого Закону.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку. Так, у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач, який має статус ветерана військової служби та працює на посаді в органах місцевого самоврядування, наголошує, що приписи ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є спеціальними щодо нього, відтак з урахуванням того, що для ветеранів військової служби обмеження у виплаті пенсії вказаною нормою не передбачені, а приписи ч. 7 ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» слід застосовувати виключно для осіб, які мають право на призначення спеціальної пенсії для посадових осіб органів місцевого самоврядування, дії відповідача щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_3 є протиправними.

Суд апеляційної інстанції вважає такі доводи позивача необґрунтованими та зазначає наступне.

Так, частинами 1 та 2 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ( редакції п. 2 ч. 5 Розділу І Закону від 24.12.2015 року) передбачено, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 01.04.2015 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-УІІІ, яким частину 7 статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування» доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 квітні 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 2 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціальною захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Пунктом 17 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 від 24.12.2015 року, який набрав чинності з 01.01.2016 року, у частині сьомій статті 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" цифри і слова "1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року" замінено цифрами і словами "1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року".

Згідно п.2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» дія Закону України "Про державну службу" поширювалась на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Отже, у період з 01 січня 2016 року по 01 травня 2016 року існувала колізія між нормами ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», та застосуванню підлягала спеціальна норма права, якою в даному випадку є ст. 54 З» «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби».

Водночас, з 01.05.2016 року набрав законної сили новий Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, у відповідності до прикінцевих положень Закону визнано таким, що стратили чинність: 1) Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу; 2) Постанову Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року "Про введення в дію Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 491); 3) Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 2012 р., № 26, ст. 273; 2014 р., № 1, ст. 2, № 12, ст. 178, № 22, ст. 798; 2015 р., № 4, ст. 17).

Отже, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон, який, у відповідності до п.2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» поширював свою дію на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні».

Більш того, з 01 травня 2016 року Закон України «Про державну службу» не регламентує правовий статус посадової особи органу місцевого самоврядування, а посадові особи державної служби та посадові особи органів місцевого самоврядування є різними за своїм суб'єктним складом та розгалуженими за своїм статусом.

Суд зазначає, що для цілей виокремлення суб'єктного складу посадовців органу місцевого самоврядування слід звернути увагу на ч 1 ст.2 ЗУ "Про службу в органах місцевого самоврядування», якою визначено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Суд звертає увагу, що саме із отриманням статусу посадової особи органу місцевого самоврядування законодавець пов'язує факт припинення виплати пенсії, про що прямо зазначено в п. 7 ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Таким чином, з 01 травня 2016 року єдиною підставою для припинення виплати пенсії є перебування особи на роботі у органах місцевого самоврядування. Таке обмеження щодо виплати пенсії законодавець передбачив на період роботи пенсіонера на відповідній посаді та за відповідних умов, виплата пенсії поновлюється після звільнення з роботи, це є єдиною підставою для поновлення виплати пенсії згідно чинного законодавства.

Відтак, враховуючи те, що з 13 травня 2013 року і до теперішнього часу позивач продовжує працювати в органах місцевого самоврядування на посаді головного спеціаліста відділу по координації дій районів міста, має 12 ранг посадової особи органів місцевого самоврядування, він є посадовою особою (спеціальним суб'єктом) на яку безпосередньо розповсюджується дія ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування». Отже, саме ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» є спеціальним актом, що підлягає застосуванню до позивача в силу його статусу (посади в органі місцевого самоврядування), в свою чергу, законодавцем виключено можливість застосування до нього приписів ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», яка містить в собі застереження щодо виплати пенсії особам, які працюють саме на державній службі.

Більш того, в період стаття 21 зазначеного Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування», в редакції з 02.03.2015 року, містить зобов'язання для органів ПФУ щодо припинення виплати будь-якого виду пенсії особам які працюють в органі місцевого самоврядування та не має жодних виключень, в тому числі стосовно ветеранів військової служби.

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-УІІІ неконституційним не визнавався, він є чинним та підлягає застосуванню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вищезазначене залишилось поза увагою суду першої інстанції та призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду від 04 липня 2016 року у справі №335/6894/16-а (провадження №2а/335/215/2016) - скасувати та прийняти нову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної з моменту проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко