Справа № 215/3115/16-а(2-а/215/103/16)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

"15" вересня 2016 р.Дніпропетровськсправа № 215/3115/16-а(2-а/215/103/16)

Суддя Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду Дадим Ю.М. перевіривши відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 29 липня 2016 року у справі №215/3115/16-а(2-а/215/103/16) за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Виконавчого комітету Криворізької міської ради про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 29 липня 2016 року адміністративний позов було залишено без руху.

Позивач, не погодившись з рішенням суду, звернувся до суду з апеляційною скаргою у даній справі.

Вказана апеляційна скарга подана без додержання вимог, встановлених ст.187 КАС України.

Згідно п.4 ст.160 КАС України, окремим документом викладаються ухвали зокрема з питань залишення позовної заяви без руху.

Приписами п.2 ст.185 КАС України, ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від постанови суду повністю або частково у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.187 КАС України, апеляційна скарга подається у письмовій формі. В апеляційній скарзі зазначаються: найменування адміністративного суду апеляційної інстанції, до якого подається скарга; ім'я (найменування), поштова адреса особи, яка подає апеляційну скаргу, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, до суду апеляційної інстанції; обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права; у разі необхідності - клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про витребування нових доказів, про виклик свідків тощо; перелік матеріалів, які додаються.

Отже, ухвала суду про залишення адміністративного позову без руху може бути оскаржена шляхом подання на неї окремої апеляційної скарги.

В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, в своїй апеляційній скарзі апелянт оскаржує одночасно дві ухвали суду першої інстанції, а саме від 01.09.2016 року та від 29.07.2016 року, що не відповідає приписам процесуального законодавства.

У зв'язку з зазначеним, суд надає можливість апелянту усунути недоліки апеляційної скарги шляхом надання її уточненого варіанту.

Також, відповідно до ч. 6 ст. 187 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до п.п.3 п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду, судовий збір встановлюється у розмірі 1 мінімальної заробітної плати.

Згідно із ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2016 року розмір мінімальної заробітної плати складає 1378,00 грн.

Як вбачається з апеляційної скарги, її вимогами є скасування ухвали суду першої інстанції про залишення адміністративного позову без руху.

Отже, розмір судового збору, який підлягає сплатити заявник апеляційної скарги складає 1378.00 грн.

При цьому, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, апелянт просить звільнити його від сплати судового збору згідно ст.172 СК України, п.13 ч.2 ст.3, п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" з додержанням норми ч.1 ст.11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права держави.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відстрочення та розстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати особи, яка через важкий майновий стан не може його сплатити, направлено на забезпечення доступності до правосуддя та реалізацію права таких осіб на судовий захист.

Відповідно до статті 8 Закону про судовий збір враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у ч. 1 ст.8 Закону.

Ця норма кореспондується з нормою частини першої статті 88 КАС України.

Єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є майновий стан заявника. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на цю особу.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. ( Вказана позиція неодноразово висловлювалась в Постановах Пленуму ВАСУ щодо практики застосування приписів ЗУ "Про судовий збір").

Отже, на час вирішення питання про відкриття провадження у справі суд має самостійно вирішити питання й про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору за умови існування належних та допустимих доказів на підтвердження скрутного матеріального становища позивача.

Суд наголошує, що обов'язок доведення існування обставин, що свідчать про скрутний матеріальний стан заявника для цілей відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони покладається саме на заявника, відтак клопотання позивача про самостійне витребування судом доказів на підтвердження скрутного матеріального становища заявника не підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підтвердження свого скрутного матеріального становища надано до суду копію повідомлення від 02.12.2014 року про те, що йому як непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи або за престарілим, який досяг 80-річного віку здійснюється випалата допомоги у розмірі 4.80 грн. з 01.12.2014 року по 23.07.2023 рік.

Суд зазначає, що надана позивачем копія повідомлення від 02.12.2014 року містить лише інформацію стосовно сум допомоги, призначеної позивачу як особі, що наглядає за інвалідом І групи, та не може свідчити про те, що позивач не має інших джерел для існування та забезпечення своїх потреб - зокрема для сплати судового збору (вклади, нерухоме та рухоме майно, компенсації, сукупний дохід родини, тощо).

Більш того, надана копія повідомлення датована 02.12.2014 року, та відповідно містить інформацію актуальну на період часу його надання, при цьому, позивачем не надано суду жодних документів на підвтердження його скрутного матеріального становища станом на час звернення з апеляційною скаргою - 05.09.2016 року.

Вказане унеможливлює вирішення судом питання щодо дійсної наявності у позивача скрутного матеріального становища для цілей звільнення від сплати судового збору.

Щодо доводів позивача про те, що він має пільги по сплаті судового збору в силу приписів п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ "Про судовий збір", суд зазначає наступне.

Так, згідно п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" звільняється від сплати судового збору позивача при поданні позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Стаття 56 Конституції України визначає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Водночас, відповідно до частини другої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зміст цієї норми вказує на те, що вимозі про відшкодування шкоди передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача. За такого правового врегулювання вимога про відшкодування шкоди не є об'єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка їй передує, такий платіж сплачується.

Відтак, приписи п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ "Про судовий збір" не містять в собі безумовної підстави для звільненні особи від сплати судового збору, зокрема за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, а свідчать лише про звільнення особи від сплати судового збору за вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок протиправних дій державного органу при одночасному оскарженні дій або рішень суб'єкту владних повноважень, за які судовий збір підлягає сплаті.

Таким чином, приписи п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ "Про судовий збір" можуть бути застосовані при зверненні до апеляційного суду за оскарженням постанови суду, в частині вимоги про відшкодування шкоди, а не при оскрженні процесуальної ухвали, судовий збір за подання якої обраховується не від заявлених позовних вимог а має визначений розмір - 1 мінімальна заробітна плата.

Щодо доводів позивачача, що він є звільненим від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Отже, за диспозицією п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" пільги по сплаті суждового збору мають: 1) інваліди I та II груп, 2) законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

Проте, позивачем до суду не надано документів на підтвердження того, що він є інвалідом І або II групи чи є законним представником дитини - інваліда чи недієздатного інваліда І групи.

Суд зазначає, що копія повідомлення про призначення позивачу допомоги від 02.12.2014 року містить зазначення, що ОСОБА_1 призначено компенсацію як непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І групи або за престарілим, який досяг 80-річного віку. Тобто, із зазначеного документу не вбачається, що позивач є саме законним представником недієздадного інваліда І групи, водночас, інших документів на підтвердження наявності у позивача пільг по сплаті судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачем не надано.

Стосовно доводів позивача про те, що він є законним представником інваліда І групи в силу приписів ст. 172 СК України, у зв'язку з чим звільнений від сплати судового збору у даній справі, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до приписів. ст. 172 СК України, врегульовано обов'зок дитини, повнолітніх дочки та сина піклуватися про батьків, водночас, вказана стаття не регламентує порядок представництва батьків їх повнолітніми дітьми, також вказана стаття не регулює об'єкту та пільг по сплаті судового збору.

Водночас, відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка, їй призначається опікун, який є її законним представником.

Тобто, в розумінні Закону, "законним представником інваліда І групи" є фізична особа - опікун, який здійснює представництво такої особи на підставі відповідно нормативного акту при встановлення опікунства на недієздадтною особою.

Позивачем не надано суду будь-яких доказів на користь того, що він є опікуном та здійснює законне представництво недієздатного інваліда І групи, як-то рішення суду або органу виконавчої влади, водночас, сам обов'язок позивача по догляду та утриманню батьків похилого віку, закріплений ст. 172 СК України, не є підставою вважати його законним представником недієздадтного інваліда І групи та звільняти від сплати судового збору.

Щодо доводів позивача про звільнення його від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, суд зазначає, що вказаною нормою публічного права визначено право особи на достатній життєвий рівень для нього і його сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг і житло, і на неухильне

поліпшення умов життя та визначено обов'язок держави виживати заходів для забезпечення вказаних прав, між тим, зазначеною нормою права не врегульовано питання стосовно можливості звільнення особи від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Приписи Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права носять декларативний характер, та покликані забезпечити впровадження стандартів та соціальних гарантій дотримання невід'ємних прав особи майнового (належний рівень заробітної плати) та особистого немайнового характеру (право на сім'ю), водночас, вказаний пакт не підлягає практичному застосвуванню при вирішенні питання про можливість звільнення особи від сплати судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної скарги.

В даному випадку підлягає застосуванню Закону України "Про судовий збір" який є спеціальним нормативним актом по відношенню до інших.

Таким чином, апелянту слід доплатити несплачену суму судового збору за реквізитами:

Отримувач коштів: УДКСУ у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37989274

Банк отримувача: ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області м.Дніпропетровськ

Код банку отримувача (МФО): 805012

Рахунок отримувача: 1004

Код класифікації доходів бюджету: 22030101

Призначення платежу: *; 101; __________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд.

Згідно з ч. 3 ст. 189 Кодексу адміністративного судочинства України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 цього Кодексу, застосовуються правила статті 108 цього Кодексу, тобто суддя, встановивши, невідповідність матеріалів поданої скарги вимогам, встановленим статтею 187 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху.

З огляду на вищевикладене, суд дає можливість у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме надати суду оригінал документу про сплату судового збору та уточнений варіант апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 108, 187, 189 КАС України суддя, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 29 липня 2016 року у справі №215/3115/16-а(2-а/215/103/16) залишити без руху та надати п'ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вищезазначених недоліків.

Копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху направити заявнику.

У випадку неусунення недоліків у вказаний строк апеляційна скарга вважається неподаною та повертається заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого адміністративного суду України.

Суддя: Ю.М. Дадим