Справа № 748/1912/16-а
Суддя: Криворученко Д. П.
Дата ухвалення: 2016-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/748/56/16
Єдиний унікальний № 748/1912/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року місто Чернігів

Суддя Чернігівського районного суду Чернігівської області Криворученко Д.П., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дії неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, діючи на підставі довіреності та в інтересах ОСОБА_1, поштовим відправленням від 05.09.2016 року, звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про: - визнання незаконними дій відповідача щодо обчислення позивачу розміру пенсії за віком в супереч ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» без застосування показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії на підставі заяви про призначення пенсії від 17.09.2015 року №256; - зобов'язання відповідача обчислити ОСОБА_1 розмір пенсії за віком згідно ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії на підставі заяви про призначення пенсії від 17.09.2015 року №256 та виплачувати йому пенсію за віком в обрахованому розмірі починаючи з вересня 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач по вересень 2015 року отримував пенсію за вислугою років, як особа військової служби за контрактом, відповідно до п. «а» ст.12 Закону України №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсію було призначено у порядку ч.3 ст.43 Закону №2262-ХІІ, якою встановлено, що пенсії особам військової служби за контрактом обчислюється з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням. При цьому позивач продовжував працювати. Після досягнення відповідного пенсійного віку, з урахуванням загального наявного у нього стажу роботи на посадах та за професією в особливо шкідливих умовах праці, в тому числі по Списку №1, що дають право на зниження пенсійного віку, він 17 вересня 2015 року звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Прикінцевих положень Закону України №1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та надав відповідний пакет документів для її призначення. Після огляду пенсійної справи йому стало відомо, що відповідач здійснив обчислення йому розміру пенсії за віком із застосуванням положень ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV, а не із застосуванням порядку встановленому ч.2 ст.40 Закону №1058-ІV, мотивуючи це тим, що позивач на дату звернення про призначення пенсії за віком вже отримував пенсію за Законом №2262-ХІІ. Даний перерахунок відповідачем проведений неправомірно, оскільки посилання відповідача на норму ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є незаконним, так як в даному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного закону.

Ухвалою судді від 08 вересня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дії неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за період з вересня 2015 року до 29 лютого 2016 року - залишено без розгляду, а в частині позовних вимог з 01 березня 2016 року - відкрито скорочене провадження.

Справа розглядається, відповідно до приписів ст.1832 КАС України, в порядку скороченого провадження без виклику осіб, які беруть участь у справі та без проведення судового засідання.

22.09.2016 р. від сторони відповідача надійшли заперечення, які зводяться до того, що з 12.04.2012 р. позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримував пенсію за вислугою років відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З 17.09.2015 він отримує пільгову пенсію по Списку №1 відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Так як позивач був отримувачем пенсії з 12.04.2012 р., то з 17.09.2015 р. він набув право на здійснення переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено повторне призначення пенсії. Таким чином, у відповідності до норм діючого законодавства, з 17.09.2015 р. здійснено переведення позивача з пенсії за вислугу років на пенсію по Списку №1, та застосовано середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (яка позивачу призначалась в 2012 році) - за 2011, 2010, 2009 роки, що становить 2001,20 грн. Крім того, позивач необґрунтовано просить стягнути судові витрати, оскільки вони компенсуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, а в Управлінні відсутні бюджетні асигнування на відшкодування судових витрат.

Виходячи з встановлених по справі обставин та оцінюючи обґрунтування вимог і заперечень сторін, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до приписів ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Відносини, що склалися між позивачем та відповідачем є публічно-правовими відносинами, виходячи із змісту статті 3 та пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, судом було встановлено, що позивач з 12 квітня 2012 року перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримував пенсію відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 17 вересня 2015 року ОСОБА_1 в Чернігівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України отримує пільгову пенсію по Списку №1 відповідно до норм Закону України ««Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії, яка призначалась в 2012 році - за 2011, 2010, 2009 року, що становить 2001,20 грн, оскільки з 17.09.2015 року здійснено переведення позивача з одного виду пенсії на інший.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Згідно до положень ст.9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання, пенсія у зв'язку із втратою годувальника.

На підставі приписів ст.10 цього ж Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу при обчисленні розміру пільгової пенсії по Списку №1 за віком на підставі п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Прикінцевих положень Закону України №1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Управління застосувало показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії, відповідно до ч.4 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який становить 2001,20 грн за 2011, 2010, 2009 роки, що передували року призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням змін, внесених Законом України «Про заходи по законодавчому забезпеченню реформування пенсійної системи», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

У відповідності до ч.4 ст. 40Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено застосування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

У той же час, в даному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим Законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки вище зазначені Закони України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначають різні підходи (формули) обчислення розміру пенсії, зокрема обчислення пенсії за вислугу років взагалі не передбачає застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, а обчислюється в процентному співвідношенні відповідних сум грошового забезпечення.

Таким чином, дії відповідача в частині застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії, яка призначалась в 2012 році - за 2011, 2010, 2009 року, що становить 2001,20 грн, при призначенні пенсії за віком є неправомірними, оскільки позивачу фактично було призначено пенсію за іншим Законом, а не здійснено переведення з одного виду пенсії на інший в рамках одного закону.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 3.03.2015 року №21-612а14 та від 09.06.2015 року у справі № 21-550а14.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи зазначені вище норми чинного законодавства та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, з наведених вище підстав та міркувань.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.46 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст.9,45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст.ст. 9, 11, 69-71, 86, 94, 97, 158-163, 167, 1832 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дії неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо обчислення ОСОБА_1 розміру пенсії за віком, без застосування показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії на підставі заяви про призначення пенсії від 17.09.2015 року - незаконними.

Зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України обрахувати ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії на підставі заяви про призначення пенсії від 17.09.2015 №256 та виплачувати йому пенсію за віком в обрахованому розмірі починаючи з 01 березня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фронду України на користь ОСОБА_1 551,20 грн у відшкодування сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмову провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Криворученко Д.П.