Справа № 812/787/16
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 вересня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/787/16

Луганський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Чиркіна С.М.,

за участю

секретаря судового засідання Михальченко Д.С.,

та

представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про визнання незаконним та зобов'язати прийняти рішення, стягнення одноразової грошової винагороду за безпосередню участі в антитерористичній операції, стягнення моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 (далі - Позивач) до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання незаконним та зобов'язання прийняти рішення, стягнення одноразової грошової винагороди за безпосередню участі в антитерористичній операції, стягнення моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 11.08.2016 замінено відповідача - Головне управління Національної поліції в Луганській області на належного відповідача - Головне управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (далі - Відповідач).

В судовому засіданні 11.08.2016 представник позивача надав уточнення позовних вимог (а.с. 204-207), відповідно до яких просить:

- визнати незаконним та безпідставним рішення, доведене листом ГУМВС України в Луганській області від 22.03.2015 № 6/4-1152, в якому йдеться про те, що на даний час згідно наявних у ГУ МВС України в Луганській області наказів Першого заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ Позивач не є таким, що перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в АТО на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань, на підставі наданих документів, які засвідчують факт безпосередньої участі позивача в АТО на території Луганської області з 25.06.2014 по 19.08.2014 під час перебування на службі в БПС МОП «Луганськ-1»;

- керуючись доказами, поданими для підтвердження факту безпосередньої участі в АТО на території Луганської області з 25.06.2014 по 19.08.2014 під час перебування на службі в БПС МОП «Луганськ-1», зобовязати Відповідача на протязі 10 календарних днів з моменту набрання ухвалою суду законної сили здійснити точний розрахунок сум грошових коштів, що належать сплаті за участь в АТО з 25.06.2014 по 19.08.2014 відповідно до Постанови КМУ від 04.06.2014 № 158;

- зобовязати Відповідача виплатити суми грошових коштів, що належать виплаті та розраховані на виконання пункту 2 позовних вимог адміністративного позову в термін до 25 серпня 2016 року;

- стягнути з Відповідача кошти на відшкодування моральної шкоди за прийняття особливо цинічного, глузливого та принизливого з точки зору героїчного вчинку та патріотизму Позивача рішення, доведеного листом ГУМВС України в Луганській області від 22.03.2015 № 6/4-1152, яким порушено соціально-економічні права Позивача щодо належної виплати одноразової грошової винагороди за безпосередню участь в АТО з 25.06.2014 по 19.08.2014 відповідно до Постанови КМУ від 04.06.2014 № 158, кошти на відшкодування моральної шкоди стягнути у розмірі 30000,00 грн та в термін до 25 серпня 2016 року;

- стягнути з Відповідача кошти на відшкодування витрат на проїзд представника позивача із місця проживання м. Київ, до найближчого міста по відношенню до міста розташування суду м. Лисичанськ, а також у зворотній бік взявши за основу вартість проїзду за поданими до суду двома посадочними документами, вартість яких подвоїти з причин (відсутності) не придбання та як наслідок неможливістю подання до суду проїзних документів у зворотній бік.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що на звернення Позивача від 06.05.2015 б/н про подання звернення щодо надсилання до компетентних підрозділів ГУ УМВС України в Луганській області та на поштову адресу довідки про перебування на військовій службі в ОБППССП «Луганськ-1» запитувача, останнім надіслано лист-відповідь від 22.03.2015 № 6/4-1152.

Відповідно до абзацу 5 листа-відповіді Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області від 22.03.2015 № 6/4-1152 на даний час, згідно наявних у ГУ МВС України в Луганській області наказів Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі Безпеки України. Громадянин України ОСОБА_3 не є таким, що перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань.

На думку Позивача, рішення, прийняте Головним Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області та доведене листами від 22.03.2015 № 6/4-1152 та від 08.08.2015 № 6/4-3845 не відповідає дійсності та задокументованим відповідно до законодавства України фактам.

Зазначає, що з моменту призначення на посаду міліціонера взводу № 3 роти патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України в Луганській області та до моменту звільнення з органів внутрішніх справ України ніс службу на блокпостах Сватівського району Луганської області та безпосередньо перебував у складі сил та засобів, які залучались та брали безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань, на території Луганської області.

На підтвердження участі в АТО в період 25.06.2014 по 19.08.2014 посилається на письмові свідчення осіб, з якими ніс службу в БПСМОП «Луганськ-1» в спірний період, відеозвернення до співвітчизників від 16 травня 2016 року «Історія луганчанина, долю якого круто змінила війна», роздруковані оригінали світлин за червень-серпень 2014 року, на окремих примірниках яких наглядно продемонстровано факт особистих відвідин роти патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» ГУ МВС України в Луганській області, дислокованої на території Луганської області в період часу з червня по серпень 2014 року, теперішнім Генеральним прокурором України ОСОБА_4.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково до обставин зазначених у позовній заяві послався визнання Позивача учасником АТО ще до виникнення спірних правовідносин, та переведення підрозділу в якому проходив службу Позивач з Дніпропетровського УМВС до Луганського. При цьому обсяг обовязків та місце служби фактично не змінилось, фактично продовжив службу на блокпостах де виконував бойові завдання. Стверджував, що зазначений спір виник в наслідок неналежного виконання своїх обовязків керівництвом УМВС в Луганський області. Позивач визнавав, що відсутні обовязкові накази антитерористичного центру, але провину за їх відсутність покладав на Відповідача. Пояснив, що дії уповноважених осіб у звязку з відсутністю наказів не оскаржував.

Представник відповідача позов не визнав, надав заперечення (а.с. 237-239), в обґрунтування яких зазначив, що відповідно до інформації, зазначеній в довідці від 15.08.2016 вих. № 1384/111/30-2016, наданої БПСПОП «Луганськ-1», в теперішній час, відсутні будь-які документи які б підтверджували безпосередню участь ОСОБА_3 у проведенні АТО на території Луганської області під час проходження ним служби у БПСМОП «Луганськ-1» ГУМВСУ у Луганській області. Твердження Позивача, що його, як працівника роти патрульної служби міліції особового призначення «Луганськ-1», залучали до охорони громадського порядку у Сватівському районі Луганської області, а тому він безпосередньо брав участь у проведенні АТО на території Луганської області є хибними, тому що охорона громадського порядку, відповідно до постанови КМУ від 04.06.2014 № 158 не включена як захід проведення АТО. Наказом МВС України від 08.05.2014 № 447, який зареєстрований в Міністерстві юстиції 12.05.2014 за № 490/25267 було затверджено «Положення про підрозділи міліції громадської безпеки особливого призначення». Рота патрульної служби міліції особового призначення «Луганськ-1» ГУМВСУ у Луганській області здійснювала свою діяльність відповідно до вказаного Положення, як підрозділ міліції громадської безпеки особливого призначення. Таким чином, участь Позивача в охороні громадського порядку у Сватівському районі Луганської області, у період часу з 25.06.2014 по 19.08.2014 було не що інакше як виконання своїх функціональних обовязків міліціонера взводу № 3 роти патрульної служби міліції особового призначення «Луганськ-1» ГУМВСУ у Луганській області, за що останньому нараховувалася та сплачувалось грошове забезпечення відповідно постанови КМУ від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та наказу ГУМВСУ у Луганській області від 25.06.2014 №171 о/с.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені в запереченні. Додатково зазначив, що в порядку визначеному Законом України «Про боротьбу з тероризмом керівництвом антитерористичного центру не видавався наказ про залучення Позивача у спірний період до антитерористичної операції, та відповідні рапорти від безпосереднього керівництва Позивача не надходили.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Позивач - ОСОБА_3, відповідно до наказу від 25.06.2014 № 171 о/с призначений на посаду міліціонера взводу № 3 роти патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ - 1» ГУМВС України у Луганській області з 25.06.2016 (а.с. 243).

Відповідно до наказу від 19.08.2014 № 240 о/с Позивача звільнено з органів внутрішніх справ України у запас ЗС України за пунктом 63 «і» у звязку з не проходженням випробування в період іспитового строку (а.с. 244).

Рішенням комісії внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 14.08.2015 № 15/І/ІV/167 на підставі довідки від 08.06.2015 № 8824/Рп про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; наказу АТЦ при СБУ від 19.12.2014 № 104; наказу ГУМВС України в Дніпропетровській області від 29.05.2014 № 150 о/с дск Позивачу надано статус учасника бойових дій (а.с. 17).

Дані обставини не оспорюються та визнаються сторонами.

Спірним є факт залучення Позивача до участі в проведенні і забезпеченні антитерористичної операції в період з 25.06.2014 по 19.08.2014 підчас несення служби на посаді міліціонера взводу № 3 роти патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1».

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 5 Закону України від 02.10.01992 № 2657-ХІІ «Про інформацію» має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон № 2939) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 5 Закону № 2939 доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з положеннями статті 12 Закону № 2939 суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Статтею 13 Закону № 2939 визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що Відповідач та субєкти владних повноважень, до яких звертався Позивач із запитами на інформацію, є розпорядником інформації в розумінні положень статті 13 Закону № 2939.

Згідно статей 19, 20 Закону № 2939 запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

До обов'язків розпорядників інформації, зокрема, віднесено обов'язок надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

06.05.2015 Позивач звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області «Про подання звернення щодо надсилання до компетентних підрозділів ГУ МВС України в Луганській області та на поштову адресу довідки про перебування на військовій службі в ОБППССП «Луганськ - 1» запитувача» (а.с. 30-31).

У відповідь на вищезазначене звернення листом від 22.03.2015 № 6/4-1152 Відповідачем повідомлено Позивача, що винагорода за безпосередню участь в Антитерористичній операції виплачується на підставі наказів Антитерористичного центру при Службі безпеки України. На даний час, згідно наявних у ГУМВС України у Луганській області наказів Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України Позивач не є таким, що перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечені її проведення, з метою виконання службових завдань (а.с. 29).

Листом від 17.06.2015 № 15/2-Ш-287 на звернення Позивача щодо нарахування та виплати у 2014 році винагороди за безпосередню участь в АТО Департаментом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства внутрішніх справ України повідомлено, що нарахування винагороди повинно здійснюватись на підставі наказу начальника ГУМВС України в Луганській області, який видається на підставі витягу з наказу керівництва штабу АТО. За інформацією в УФСБО ГУМВС України в Луганській області відсутні матеріали щодо безпосередньої участі в проведенні антитерористичної операції у 2014 році, тому відсутні підстави для нарахування винагороди (а.с. 32).

На запит на інформацію Позивача від 01.07.2015 б/н «Про відсутність або втрату компетентними територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України» (а.с. 40), листом від 20.07.2015 № 43/2- 347 Департаментом організації діяльності підрозділів міліції особливого призначення Міністерства внутрішніх справ України повідомлено, що для нарахування винагороди за безпосередню участь в Антитерористичній операції осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ громадянину України Позивачу необхідно звернутися до керівництва ГУ МВС України в Луганській області з заявою про надання документів, які необхідно надати до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Луганській області (а.с. 39).

На запит на публічну інформацію Позивача від 28.07.2015 б/н «Про надання засвідчених у встановленому законодавством України порядку копій документів (перелік наведений)» (а.с. 169-170), листом від 08.08.2015 № 6/4-3845 Головним управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області повідомлено, що згідно наявних у ГУМВС України у Луганській області наказів Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України Позивач не значиться таким, що перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечення її проведення, з метою виконання службових завдань (а.с. 78).

Таким чином, на підставі вищевикладених доказів, судом встановлено, що субєктами владних повноважень дотримано процедуру розгляду звернень Позивача у відповідності до норм діючого законодавства, та надано інформацію в межах їх компетенції.

25 вересня 2015 року Позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою, в якій просив зясувати причини ненадання ГУ МВС України в Луганській області необхідних документів, запитуваних у запиті на публічну інформацію, які б могли стати підставою для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди як військовослужбовцю ОБППССП «Луганськ-1» в період з кінця червня по серпень 2014 року; притягнути до відповідальності за бездіяльність винних посадових осіб Міністерства внутрішніх справ України та його компетентних територіальних органів (зокрема ГУ МВС України в Луганській області), в частині недотримання положень Законів України «Про доступ до публічної інформації» та «Про звернення громадян» щодо сприяння в нарахуванні та виплаті додаткової грошової винагороди (а.с. 64-67).

Листом від 05.08.2015 № 83/7-Ш249620.15-1/12-13 представником уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомлено Позивача про відкриття провадження щодо захисту соціально-економічного права та права на належний розгляд звернення (а.с. 41).

Відповідно до інформації, зазначеної в листі від 20.11.2015 № 8.3/7-Ш249620.15-4/12-175, представником уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у відповідь на звернення щодо захисту Ваших соціально-економічних прав повідомлено на підставі додаткового запиту заступник Міністра внутрішніх справ України поінформував, що за період з дня призначення на посаду міліціонера взводу № 3 роти патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» та до дня звільнення з органів внутрішніх справ інформації щодо несення Позивачем служби на блокпостах та безпосередньої участі в проведенні і забезпеченні антитерористичної операції не має. За таких обставин Позивач не набув право на отримання винагороди за безпосередню участь в АТО (а.с. 63).

Відповідно до інформації, зазначеної в листі від 22.12.2015 № 8.3/7-Ш253820.15-2/12-175, представником уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у відповідь на звернення щодо порушення права на доступ до публічної інформації повідомлено, що з аналізу копій наданих Головним управлінням Національної поліції України в Луганській області відповідь на запит надано листом в термін, передбачений, тому підстав для застосування заходів реагування Уповноваженого з прав людини (а.с. 70-78).

Статтею 17 Закону України 23 грудня 1997 року № 776/97-ВР «Про уповноваженого Верховної Ради України з прав» визначено, що Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений: 1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; 2) роз'яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; 3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; 4) відмовляє в розгляді звернення.

Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

Як встановлено судом, Позивача було повідомлено про відкриття провадження за його зверненням від 18.12.2015 № 202/2306.

Механізм здійснення провадження Уповноваженого з прав людини визначений Порядком здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної ради України з прав людини від 12.08.2013 № 18/02-13 (далі - Порядок).

Так, відповідно до пункту 1.1 та пункту 2.1 зазначеного Порядку, провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - це комплекс заходів, які здійснюються з метою парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини, сприяння їх поновленню, запобігання виникненню умов, що створюють можливості порушення прав та свобод людини.

Підставами відкриття провадження можуть бути відомості про порушення прав і свобод людини і громадянина, які містяться, зокрема, у зверненнях громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників (повноваження яких оформлені у встановленому законодавством порядку).

Відповідно до пункту 3.6 Порядку передбачено, що в ході провадження можуть вживатись такі заходи: надання роз'яснень з питань, наведених у зверненні; здійснення перевірки відомостей, викладених у зверненнях або повідомленнях.

Таким чином, Уповноваженим дотримано вищезазначені норми законодавства та надано розяснення Позивачу щодо права оскарження в суді рішення, дії чи бездіяльності органів внутрішніх справ, їх посадових і службових осіб з питань виплати винагороди.

Інформація зазначених органів має суттєве значення для повного та обєктивного розгляду справи по суті.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам щодо визнання невизнання Позивача таким, що не перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть участь в АТО на території Донецької та Луганської областей, в період з 25.06.2014 по 19.08.2014 суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 7 Закону України від 20.12.1990 № 565-XII «Про міліцію» (який був чинний на дату виникнення спірних правовідносин), міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції. Вона складається з підрозділів: кримінальної міліції; міліції громадської безпеки; державної автомобільної інспекції; міліції охорони; судової міліції; спеціальної міліції; внутрішньої безпеки.

Наказом МВС України від 08.05.2014 № 447 «Про затвердження Положення про підрозділи міліції громадської безпеки особливого призначення», зареєстрованим в Міністерстві юстиції 12.05.2014 за № 490/25267 затверджено «Положення про підрозділи міліції громадської безпеки особливого призначення» (далі - Положення).

Пунктом 1.1. Положення визначено, що відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про міліцію» підрозділ міліції громадської безпеки особливого призначення (далі - підрозділ) є структурним підрозділом головних управлінь, управлінь МВС України в областях та місті Києві (далі - ГУМВС, УМВС).

Підрозділ безпосередньо підпорядковується начальнику ГУМВС, УМВС, а в разі його відсутності - заступнику, який організовує діяльність підрозділів міліції громадської безпеки. Під час виконання завдань поза межами регіону постійної дислокації підрозділ переходить в оперативне підпорядкування начальника відповідного ГУМВС, УМВС (пункт 1.4. Положення).

Розділом ІІ Положення серед завдань підрозділу визначено:

- забезпечення особистої безпеки громадян, захист їхніх прав і свобод, законних інтересів (пункт 2.1. Положення);

- запобігання правопорушенням та їх припинення (пункт 2.2. Положення);

- охорона і забезпечення громадського порядку (пункт 2.3. Положення).

Обовязками підрозділу серед іншого є забезпечення безпеки громадян і громадського порядку; на виконання пункту 20 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію» відповідно до своєї компетенції тимчасове обмеження або заборона доступу громадян на окремі ділянки місцевості чи обєкти з метою забезпечення громадського порядку, громадської безпеки, охорони життя і здоровя людей ()пункти 3.1., 3.9. Положення).

Наказом Головного управління МВС України у Луганській області від 25.06.2014 № 171 о/с Позивача - сержанта міліції ОСОБА_3, призначено на посаду міліціонера взводу № 3 роти патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1».

Таким чином, здійснювати забезпечення безпеки громадян і громадського порядку було безпосереднім обовязком в межах виконання своїх трудових обовязків як працівника міліції.

Відповідно до статті 1 Закону України від 20.03.2003 № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (далі - Закон № 638) антитерористична операція (далі АТО) - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Згідно із статтями 5, 13 Закону № 638 працівники органів внутрішніх справ залучаються до антитерористичних операцій лише за рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних субєктів боротьби з тероризмом. В судовому засіданні встановлено та визнано сторонами, що відповідний наказ про залучення Позивача у спірний період до участі в антитерористичній операції не видавався. Таким чином, відсутні належні та допустимі докази про участь Позивача в антитерористичній операції на території Луганської області в період з 25.06.2014 по 19.08.2014 під час перебування на службі в БПС МОП «Луганськ-1».

На підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» військовослужбовцям у 2014 році виплачувалась винагорода за безпосередню участь в антитерористичних операціях.

Вказана постанова регулює розмір та порядок перерозподілу видатків державного бюджету для виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичних операціях.

Відповідно до пункту 2 вказаної постанови (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 р. виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Відповідно до пункту 2 наказу від 23.07.2014 № 719 «Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України» винагорода виплачується за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників), начальників органів внутрішніх справ.

За відсутності наказу керівника Антитерористичного центру про участь Позивача в антитерористичній операції на території Луганської області в період з 25.06.2014 по 19.08.2014 під час перебування на службі в БПС МОП «Луганськ-1» у Відповідача відсутні підстави для нарахування та виплати відповідної винагороди.

Щодо надання Позивачем як доказів безпосередньої участі в АТО в період з 25.06.2014 по 19.08.2014 письмових свідчень осіб, з якими Позивач проходив службу в БПСМОП «Луганськ-1» в спірний період (а.с. 24-26, 28), посилання на відеозвернення до співвітчизників від 16 травня 2016 року «Історія луганчанина, долю якого круто змінила війна», роздрукованих світлин за червень-серпень 2014 року (а.с. 86-97), суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до вимог статті 70 КАС України докази в адміністративному судочинстві повинні відповідати критеріям належності та допустимості.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (частина перша статті 70 КАС України).

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (частина четверта статті 70 КАС України).

В даному випадку законодавець не визначає альтернативного підтвердження обставин безпосередньої участі в АТО окрім виключно внесенням особи до відповідних наказів командирів.

Тому письмові свідчення осіб, з якими Позивач проходив службу в БПСМОП «Луганськ-1» в спірний період, посилання на відеозвернення до співвітчизників від 16 травня 2016 року «Історія луганчанина, долю якого круто змінила війна», роздруковані світлини, в даному випадку не можуть бути визнані судом, у розумінні статті 70 КАС України, належними доказами.

Частиною першою статті 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина 4 статті 11 КАС України).

З метою всебічного, повного, об'єктивного та правильного вирішення справи, а також з метою сприяння Позивачу в реалізації захисту його прав та інтересів, судом вживались заходи щодо витребування доказів, на підставі яких суд повинен встановити наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги Позивача.

На виконання ухвал суду Відповідач надав довідку від 15.08.2016 № 1384/111/30-2016 (а.с. 240). Відповідно до інформації, зазначеній в довідці, будь-які документи які-б підтверджували безпосередню участь Позивача у проведенні Антитерористичної операції на території Луганської області під час проходження ним служби у РПСМОП «Луганськ-1» відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Позивачем не надано жодних належних допустимих доказів на підтвердження його участі в Антитерористичній операції на території Луганської області з 25.06.2014 по 19.08.2014 під час перебування на службі в БПС МОП «Луганськ-1», тому у суду не має жодних обґрунтованих нормативно-правових підстав для задоволення адміністративного позову.

За таких обставин, системно проаналізувавши норми законодавства, надавши оцінку наявним у справі доказам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Стосовно вимог представника позивача щодо стягнення з Відповідача на його користь витрат на проїзд суд зазначає наступне.

У звязку із відмовою у задоволенні позовних вимог та у відповідності до вимог частини другої статті 91, статті 94 КАС України, судові витрати, повязані з витратами на проїзд, понесені представником позивача з Відповідача не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

На підставі частини третьої статті 160 КАС України у судовому засіданні 15 вересня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено, про що згідно вимог частини другої статті 167 КАС України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про визнання незаконним та зобов'язати прийняти рішення, стягнення одноразової грошової винагороду за безпосередню участі в антитерористичній операції, стягнення моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та підписано 20 вересня 2016 року.

Суддя ОСОБА_5