Справа № 805/1044/16-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Козаченко А.В.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року справа №805/1044/16-а

84301, Донецька область, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М.

секретар Челахова О.О.

за участю: позивача - не з'явився

представника відповідача - Циря С.М., довіреність № 28/10-10 від 20.01.2016 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у справі № 805/1044/16-а за позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

15 квітня 2016 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - відповідач, управління юстиції), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області (з урахуванням уточнених позовних вимог) про визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо невиплати заробітної плати за період вересень-листопад 2014 року та грошової компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 15 жовтня 2014 року по 28 листопада 2014 року, яка мала місце з 11 березня 2016 року; стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати за період вересень-листопад 2014 року в розмірі 5384,36грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 11 березня 2016 року по 16 червня 2016 року в розмірі 7393,32 грн.; стягнення з відповідача суми індексації заборгованості по заробітній платі за період з 11 березня 2016 року по 16 червня 2016 року в розмірі 193,83грн. та грошової компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 15 жовтня 2014 року по 28 листопада 2014 року в розмірі 407,26 грн. (а.с. 3-4).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року адміністративний позов задоволений частково, стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати за вересень-листопад 2014 року в розмірі 5384,36грн. та суму грошової компенсації за невикористану відпустку за період з 15 жовтня 2014 року по 28 листопада 2014 року в розмірі 407,26 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.99-100).

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на неповність та неправильність дослідження судом першої інстанції доказів і фактичних обставин справи, просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Посилається на безпідставне незастосування вимог статей 116, 117 Кодексу Законів про працю України. Вважає, що судом першої інстанції помилково не застосовані вимоги, викладені у листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 травня 2013 року № 708/0/4-13 «Про індексацію заробітної плати», відповідно до якого індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Наголошує на бездіяльності відповідача з 11 березня 2016 року (а.с.103-106).

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач також подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на сумніви, що рішення винесено на захист прав саме тієї особи, права якої повинно захищати. Вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги доводи відповідача, що відповідно до повноважень, наданих Кабінету Міністрів України законами України, Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» врегульовано порядок та умови виплати заробітної плати, зокрема державним службовцям, за період, коли державна установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території (а.с.114-117).

В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в апеляційній скарзі зазначив про розгляд справи за його відсутністю, наполягав на задоволенні його апеляційної скарги, а апеляційну скаргу відповідача - залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача проти доводів апеляційної скарги позивача заперечував, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача з підстав необґрунтованості, скасувати постанову суду першої інстанції за мотивами, викладеними в апеляційній скарзі відповідача та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Наголошував, що не відмовляли у виплаті позивачу заборгованості, а лише витребували підтвердження його особи.

Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, з заявою про розгляд справи без її участі не зверталась.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг позивача та відповідача, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач працював на посаді старшого державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції та 28 листопада 2014 року його звільнено з посади за угодою сторін, що підтверджується записом в трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с.8-10).

11 березня 2016 року до відповідача надійшла заява від 25 лютого 2016 року ОСОБА_3 про надання йому письмової відповіді про причини несвоєчасного перерахування належних йому грошових коштів, копії наказу Головного управління юстиції у Донецькій області № 3310а/1 від 28.11.2014 року щодо його звільнення і розрахункових листів за вересень - листопад 2014 року. При цьому, адреса заявника визначена: м. Київ, розрахунковий рахунок у ПАТ «Акцент - Банк» (а.с.46).

Листом управління юстиції від 18 березня 2016 року № 3-368-0540 надано відповідь позивачу на заяву від 11.03.2016 року № 3-368-0540, що для виплати заборгованості по заробітній платі останньому необхідно надати заяву та копію довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, завірену належним чином або надати особисто до установи відповідача (а.с.13).

За даними довідки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 31 травня 2016 року № 042-17/73, наявній в матеріалах справи, заборгованість із заробітної плати позивача за період з вересня 2014 року по листопад 2014 року складає 5791,62грн. (а.с.45).

Зі змісту службової записки від 31 травня 2016 року №04.2-17/73, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що при звільненні позивачу в листопаді 2014 року була нарахована компенсація за невикористану відпустку у кількості 6 календарних днів у сумі 487,74грн., але не перерахована на його особистий картковий рахунок. Також повідомлено, що за даними бухгалтерського обліку станом на 31 травня 2016 року обліковується кредиторська заборгованість по заробітній платі позивача в розмірі 5791,62 грн. з вересня 2014 року по листопад 2014 року, тощо.

Із пояснень представника відповідача у судовому засіданні вбачається, що на час звільнення позивача, адреса місця його проживання була у м. Донецьку, а особистий розрахунок у іншій банківській установі

Суть спірних правовідносин у правомірності стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, суми індексації заборгованості по заробітній платі та суми грошової компенсації за невикористану відпустку, що регулюється нормами Конституції України, Кодексу Законів про працю України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

За приписами частини першої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Положеннями частин першої та другої статті 94 Кодексу Законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про оплату праці» джерела коштів на оплату праці для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - це кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Частиною першою статті 116 Кодексу Законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та не оспорюється сторонами, що заборгованість із заробітної плати відповідача перед позивачем за період з вересня 2014 року по листопад 2014 року складає 5791,62грн. (з урахуванням компенсації за невикористану відпустку в розмірі 407,26 грн.), що підтверджується довідкою Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 31 травня 2016 року № 042-17/73.

Враховуючи системний аналіз наведених норм права та фактичну наявність заборгованості колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати за період вересень-листопад 2014 року в розмірі 5384,56 грн. та грошової компенсації за невикористану відпустку в розмірі 407, 26 коп.

Колегія суддів не приймає посилання відповідача на сумніви, що рішення винесено на захист прав саме тієї особи, права якої повинно захищати, оскільки ці сумніви гуртуються на міркуваннях відповідача та в матеріалах справи наявні копія паспорту позивача, його ідентифікаційного номеру, трудової книжці, що дає підстави ідентифікувати позивача.

Разом з тим, погоджується щодо необхідності перевірки особи позивача за заявою від 25 лютого 2016 року, яка надійшла до відповідача 11 березня 2016 року.

Колегія суддів дійшла висновку, що стягнення з відповідача заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку є належним та достатнім способом захисту прав позивача.

Стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 11 березня 2016 року по 16 червня 2016 року в розмірі 7393,32 грн., колегія суддів зазначає наступне.

За вимогами статті 117 Кодексу Законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовується доводами апеляційних скарг, що відповідачем дійсно не виплачена позивачу заробітна плата при звільнені, проте наявними матеріалами справи не підтверджується твердження позивача, що відповідач умисного ухилявся від своїх обов'язків, оскільки невиплата заробітної плати при звільненні зумовлена обставинами непереборної сили, а саме проведенням антитерористичної операції та вимушеним переміщенням з окупованої території.

Судова колегія не погоджується з доводами позивача про відсутність перешкод у відповідача щодо виплати позивачу заборгованості, оскільки проведення на територіях Донецької та Луганської областей антитерористичної операції є загальновідомим фактом, який не потребує будь-якого підтвердження.

Таким чином, обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу Законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, однак матеріалами справи підтверджено, що заборгованість з виплати заробітної плати позивачу виникла не з вини відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у цієї частині.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення суми індексації заборгованості по заробітній платі за період з 11 березня 2016 року по 16 червня 2016 року в розмірі 193,83 грн., на яких наполягає позивач в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною шостою статті 95 Кодексу Законів про працю Україні визначено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 закріплено, що об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Здійснюючи системний аналіз вказаних положень законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що індексація є складовою частиною заробітної плати, а тому сума індексації включена до суми заборгованості із заробітної плати, яка, згідно отриманих вище висновків, підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів не погоджується з посиланням позивача на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 травня 2013 року № 708/0/4-13 «Про індексацію заробітної плати», оскільки зазначений лист не є нормативним документом та лише підтверджує правомірність оскаржуваного судового рішення, оскільки в ньому визначено, що індексація є складовою частиною заробітної плати, а тому сума індексації включена до суми заборгованості із заробітної плати, та безумовно підлягає стягненню на користь позивача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін постанови суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційних скарг.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7-15, 17-24, 69-72, 86, 94, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у справі № 805/1044/16-а - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у справі № 805/1044/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у справі № 805/1044/16-а за позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів - залишити без змін.

Ухвала постановлена 14 вересня 2016 року.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 14 вересня 2016 року. Повний текст ухвали складений та підписаний у нарадчій кімнаті 19 вересня 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова