Справа № 182/3388/16-а
Суддя: Кобеляцька-Шаховал І. О.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/3388/16-а
Провадження № 2-а/0182/128/2016
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15.09.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання незаконною бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Нікопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона з 19.12.2012 року перебуває на обліку в Нікопольському обєднаному управлінні Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області та отримувала пенсію по інвалідності 3 групи від загального захворювання. Станом на 01.03.2015 розмір її пенсії складав 949,00 грн. Розпорядженням виконкому Нікопольської міської ради (№ 204к від 08.07.2015 року) вона була призначена на посаду адміністратора відділу „Центр надання адміністративних послуг м.Нікополя та є посадовою особою місцевого самоврядування. В квітні 2015 року Нікопольське обєднане управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області перестало виплачувати належну їй призначену пенсію. Листом № 7254/10/09 від 31.05.2016 року Нікопольським обєднаним управлінням Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області їй було повідомлено, що, згідно із змінами, внесеними з 01.04.2015 року у статтю 47 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (Законом України від 02.03.2015 року № 213-VIII), тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III та учасників бойових дій) на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених зокрема Законом України „Про державну службу, пенсії призначені, відповідно до цього Закону, не виплачуються. Аналогічні зміни внесені у статтю 47 вищевказаного Закону (Закон № 911), але на період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року. В разі її звільнення з посади, яка дає право на призначення пенсії, згідно з Законом України „Про державну службу, виплату пенсії їй буде поновлено. З вказаною бездіяльністю Нікопольського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області вона категорично незгодна. Вважає його незаконним та таким, що порушує її права, закріплені Конституцією України. Зокрема ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України „Про пенсійне забезпечення, Законом України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та іншими нормативно-правовим актами. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частини друга, третя статті 8, частина друга статті 22 Конституції України). Згідно з частинами першою, другою статті 24 Основного Закону України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. За загальним правилом, установленим частиною 1 статті 58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частини 1 статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України. Конституційний суд України неодноразово розглядав проблеми, повязані з реалізацією права на соціальний захист та неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої Конституція України та закони України виокремлюють певні категорії громадян, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. Тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. Рівність та недопустимість дискримінації особи є не тільки конституційними принципами національної правової системи України, а й фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (статтях 14, 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 14), Протоколі № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 1), ратифікованих Україною та у Загальній декларації прав людини 1948 року, статтях 1, 2, 7). Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за містом та обсягом прав і свобод. Відтак невиплата їй належної пенсії через те, що вона є посадовою особою органів місцевого самоврядування порушує принцип рівності усіх осіб перед законом та звужує зміст та обсяг її прав порівняно з іншими громадянами, що прямо порушує норми Конституції як норми прямої дії, що мають найвищу юридичну силу. Також, відповідно до пункту 5 розділу III „Прикінцеві положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213), у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України „Про державну службу, „Про прокуратуру, „Про судоустрій і статус суддів, „Про статус народного депутата України, „Про судову експертизу, „Про Національний банк України, „Про службу в органах місцевого самоврядування, „Про дипломатичну службу, „Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Вказаний в пункті 5 розділу III „Прикінцеві положення Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України „Про державну службу та Закону України „Про судоустрій і статус суддів щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цими Законами не призначаються. На теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України „Про державну службу, пенсія призначається відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій вона працює, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України „Про державну службу, у зв'язку з чим передбачені ч.1 ст.47 ст.54 Закону № 1058 підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати вказаної пенсії відсутні. Згідно ст.2 Кодексу адміністративного судочинства, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4)безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6)розсудливо;

7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, дія.

Згідно Положення про управління Пенсійного фонду в районах, містах, містах у районах а також містах і районах основною з функцій управління є призначення пенсії. Не виплачуючи їй призначену пенсію відповідач - Нікопольське обєднане управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області - діє всупереч наданим повноваженням та законам України, порушуючи при цьому її право на отримання пенсії, закріплене статтею 46 Конституції України. За правилами статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. Нормою статті 5 КАС України передбачено, адміністративне судочинство здійснюється, відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Згідно статті 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно - правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Відповідно до статей 8 та 22 Конституції України, не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно - правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст і обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів повинні керуватись Конституцією України як актом прямої дії. Аналогічну правову позицію займає Пленум Верховного Суду України в постанові від 13.06.2007 року № 8 „Про незалежність судової влади. З огляду на зазначене просить суд визнати протиправною бездіяльність Нікопольського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області щодо невиплати їй пенсії по інвалідності 3 групи. Зобовязати Нікопольське обєднане управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області поновити їй виплату призначеної пенсії з 01.06.2015 року, виплачувати їй призначену пенсію з 01.06.2015 року та виплатити заборгованість, що утворилася з 01.06.2015 року.

В судове засідання позивач не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, в позовних вимогах просила відмовити, згідно наданих заперечень, в яких посилається на те, що, згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року внесено зміни до ст.47 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. З урахуванням внесених змін вказана стаття Закону передбачає, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів 1 та 2 груп, інвалідів війни 3 групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України „Про статус народного депутата України, „Про державну службу, „Про прокуратуру, „Про судоустрій і статус суддів, пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії, відповідно до цього Закону, поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержаної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення. Аналогічні зміни, внесені з 01.01.2016 року у ст.47 вищевказаного закону (Закон № 911), на період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року. Відповідно до п.2 Прикінцевих положень ЗУ „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року, порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії. За документами пенсійної справи ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності 3 групи від загального захворювання з 19.12.2012 року, згідно з ЗУ „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. На сьогодні позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії, згідно з ЗУ „Про державну службу, а саме на посаді адміністратора відділу „Центр надання адміністративних послуг м. Нікополя. Зазначена норма чітко встановлює, що пенсія особам, які працюють на посадах, на умовах, передбачених законами України „Про статус народного депутата України, „Про державну службу, „Про прокуратуру, „Про судоустрій і статус суддів не виплачуються. Позивач, обіймаючи посаду адміністратора відділу „Центр надання адміністративних послуг м.Нікополя, працює посадовою особою місцевого самоврядування, а отже, відповідно до ст.47 ЗУ „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, не має права на виплату призначеної пенсії. У рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежить від соціально-економічних можливостей держави. Також Конституційний Суд України у рішенні від 25.01.2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12.10.2004 року. Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що, згідно з ч.1 ст.17 Конституції України, є найважливішою функцією держави. Беручи до уваги все вищезазначене, можна зробити висновок, що ст.47 ЗУ „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивач не є інвалідом І, II групи, інвалідом війни III групи, учасником бойових дій, не займала посади в органах, перелічених п.3 Прикінцевих положень ЗУ „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення, та обіймає посаду, передбачену ЗУ „Про державну службу, тому Нікопольським обєднаним управлінням ПФУ правомірно не виплачується ОСОБА_1 призначену їй пенсію. Зважаючи на вищезазначене, просять суд відмовити позивачці в задоволені адміністративного позову.

Вивчивши обставини справи, дослідивши подані докази та розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно ст.22 Конституції України, права та свободи людини і громадянина,

закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати нормам Конституції України, що є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ч.2 ст.8, ч.2 ст.22 Конституції України).

Згідно з ч.1, 2 ст.24 Основного Закону України, громадяни мають рівні

конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Рівність та недопустимість дискримінації особи є не тільки конституційними принципами національної правової системи України, а й фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (статях 14, 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 14), Протоколі № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 1), ратифікованих Україною та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статтях 2, 7).

Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах

означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процессуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі, й порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України „Про пенсійне забезпечення, Законом України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та іншими нормативно правовими актами.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-9), з 19.12.2012 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м.Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області як інвалід 3 групи загального захворювання, згідно Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування (а.с.18-20). Пенсія позивачці виплачується у розмірі 949, 00 грн. В квітні 2015 року відповідач перестав виплачувати позивачці призначену пенсію без будь-яких повідомлень та попереджень. Звернувшись за роз'ясненнями до працівників управління, позивачка дізналась, що виплату пенсії їй припинено на підставі ст.47 Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування, згідно якої у період роботи осіб на посадах, які дають право призначення пенсії або помісячного довічного грошового утримання в порядку та на умовах, передбачених Законом України „Про державну службу, пенсії, призначені відповідно до Закону України „Про загальнообов"язкове пенсійне страхування, не виплачуються (а.с.20).

ОСОБА_2 належної їй пенсії через те, що вона є державним

службовцем порушує принцип рівності усіх осіб перед законом та звужує зміст та обсяг її прав порівняно з іншими громадянами, що прямо порушує норми Конституції як норми прямої дії, що мають найвищу юридичну силу.

Крім того, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ „Прикінцевих положень Закону

України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, у разі неприйняття до 01.06.2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України „Про державну службу, „Про прокуратуру, „Про судоустрій і статус суддів, „Про статус народного депутат України, „Про судову експертизу, „Про національний банк України, „Про службу в органах місцевого самоврядування, „Про дипломатичну службу, Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника консультанта народного депутата України.

Вказаний в підпункті 5 розділу ІІІ „Прикінцевих положень Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у звязку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України „Про державну службу та Закону України „Про судоустрій і статус суддів щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячного довічного грошового утримання за цими Законами не призначаються.

На теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України „Про державну службу, пенсія призначається, відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, з 01.06.2015 року посада, на якій працює ОСОБА_1, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України „Про державну службу, у звязку з чим передбачені ч.1 ст.47, ст..54 Закону № 1058 підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати вказаної пенсії відсутні.

Отже, вивчивши обставини справи, суд доходить висновку, що з 01 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної ОСОБА_1 відповідно до Закону № 1058, підлягає відновленню в звязку з відсутністю підстав для її невиплати.

На підставі викладеного, керуючись ст.6,11,71,159-163, КАС України суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Нікопольського обєднаного управління

Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії по інвалідності 3 групи.

Зобов"язати Нікопольське обєднане управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області поновити ОСОБА_1 виплату призначеної пенсію з 01.06.2015 року.

Виплачувати ОСОБА_1 призначену пенсію з 01.06.2015 року

та виплатити заборгованість, що утворилася з 01.06.2015 року.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного

адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: ОСОБА_3