Справа № 806/500/16
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року м.Житомир справа № 806/500/16

категорія 8.2.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шуляк Л.А.,

секретар судового засідання Грабський А.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 " Гюльсан ОСОБА_4 Туризм ОСОБА_5 ОСОБА_6 Шіркеті" до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про скасування рішення від 24.03.2016 р. №42/5/06-30-22-06-12,

встановив:

Позивач звернувся до адміністративного суду із позовом про скасування рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області №42/5/06-30-22-06-12 від 24.03.2016 про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 22 березня 2016 року ГУ ДФС у Житомирській області виданий наказ №245 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_3 "Гюльсан ОСОБА_4 Туризм ОСОБА_5 ОСОБА_6 Шіркеті" з питань правильності визначення податку на додану вартість при здійсненні взаємовідносин з ТОВ "Будівельна Компанія "Аксата Моноліт" та ТОВ "Промсхід" за період з 1 січня 2015 року до 31 січня 2015 року. Перевірка підприємства повинна була розпочатися з 23 березня 2016 року, проте не починаючи перевірки та не висуваючи вимоги про необхідність її розпочати, не надавши службових посвідчень, податкові інспектори залишили офіс підприємства та більше жодного разу не з'явилися. Таким чином, вважає, що факту недопуску не існує, а посадові особи відповідача самостійно усунулись від проведення перевірки, а тому оспорюване рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків є неправомірним та підлягає скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Додатково зазначив, що бухгалтер підприємства, який був присутній на момент приходу перевіряючих, мотивував відмову у допуску до перевірки тим, що йому необхідний переклад наказу на турецьку мову та узгодження можливості проведення перевірки із головним підприємством. Також зазначив, що у одного із перевіряючих замість службового посвідчення була довідка від податкового органу.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Пояснив, що рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

22 березня 2016 року, керуючись підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпунктом 78.1.12 пункту 78.1 статті 78, пунктом 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, начальник ГУ ДФС України в Житомирській області видав наказ №245 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ОСОБА_3 "Гюльсан ОСОБА_4 Туризм ОСОБА_5 ОСОБА_6 Шіркеті" з питань правильності визначення податку на додану вартість при здійсненні взаємовідносин з ТОВ "Будівельна Компанія "Аксата Моноліт" та ТОВ "Промсхід" за період з 1 січня 2015 року до 31 січня 2015 року та направлення на перевірку №305-306 від 23 березня 2016 року (а.с.12-14).

Правомірність прийняття податковим органом даного наказу була предметом дослідження у справі №806/501/16 за позовом ОСОБА_3 "Гюльсан ОСОБА_4 Туризм ОСОБА_5 ОСОБА_6 Шіркеті" до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання неправомірним та скасування наказу. Постановою від 10.05.2016, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2016, відмовлено у задоволенні позову.

23 березня 2016 року працівники ГУ ДФС у Житомирській області прибули до позивача для проведення перевірки, проте не були допущені до проведення перевірки, бухгалтер підприємства ОСОБА_7 мотивував відмову у допуску до перевірки тим, що йому необхідний переклад наказу на турецьку мову та погодження від головного підприємства.

У звязку із чим посадовими особами ГУ ДФС у Житомирській області складено акт про не допуск посадовими особами ОСОБА_3 "Гюльсан ОСОБА_4 Туризм ОСОБА_5 ОСОБА_6 Шіркеті" до проведення документальної позапланової виїзної перевірки з питань правильності визначення податку на додану вартість при здійсненні господарських відносин з ТОВ "Будівельна Компанія "Аксата Моноліт" та ТОВ "Промсхід" за період з 1 січня 2015 року до 31 січня 2015 року (а.с.15-16).

Також складено акт №5/06-30-22-06/26607343 від 23.03.2016 про відмову від підпису на направленнях на перевірку та отримання копії наказу. При цьому зазначено, що головний бухгалтер ОСОБА_3 ОСОБА_7 після ознайомлення із завіреною належним чином копією наказу №245 від 11.03.2016 та направленнями на перевірку відмовився від підпису направлень та отримання копії наказу (а.с.17).

Зазначені акти зареєстровано у спеціальному журналі (а.с.29-30).

24.03.2016 заступником начальника ГУ ДФС у Житомирській області ОСОБА_8 на підставі пп.94.2.3 п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України прийнято рішення №642/5/06-30-22-06-12, яким вирішено застосувати умовний адміністративний арешт платника податків ОСОБА_3 "Гюльсан ОСОБА_4 Туризм ОСОБА_5 ОСОБА_6 Шіркеті" (), що перебуває за адресою: м.Житомир,майдан Згоди, буд.6, офіс 5) (а.с.10).

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно пункту 75.1 статті 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування органу державної податкової служби, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу державної податкової служби або його заступника, що скріплений печаткою органу державної податкової служби; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Абзацом 5 п. 81.1 ст. 81 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Пунктом 81.2 статті 81 ПК України встановлено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для недопущення посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної перевірки є непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) визначених абзацами 2-4 п. 81.1 ст. 81 ПК України документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Як вбачається з матеріалів справи, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників основних галузей економіки управління аудиту ГУ ДФС у Житомирській області ОСОБА_9, головним державним ревізором-інспектор відділу позапланових перевірок ризикових платників, моніторингу ризикових операцій управління аудиту ГУ ДФС ОСОБА_10, на підставі наказу ГУ ДФС у Житомирській області ві 22.03.2016 року №245 та направлень від 23.03.2016 року №305, №306, з метою проведення документальної позапланової виїзної перевірки, 23.03.2016 було здійснено виїзд за податковою адресою, а саме: м. Житомир, майдан Згоди, буд.6, офіс 5, для проведення перевірки ОСОБА_3. До перевіряючих зявились головний бухгалтер ОСОБА_3 ОСОБА_7, та інші представники ОСОБА_3. Дані особи ознайомились з завіреною копією наказу, направленнями та повідомили, що їм необхідно погодити допуск до перевірки з засновниками ОСОБА_3 та просив надати переклад вказаних документів на турецьку мову. Згодом, від отримання копії наказу та від підпису у направленні головний бухгалтер ОСОБА_3 ОСОБА_7 відмовився. Перевіряючими попереджено посадових осіб Позивача про застосування до платника адміністративного арешту передбаченого п.81.2 ст.81 ПК України, за відмову у допуску посадових осіб контролюючого органу, однак до проведення перевірки посадових осіб допущено не було.

Надаючи оцінку підставам, з яких було відмовлено у допуску до перевірки, суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено обовязку податкового органу здійснювати переклад документів, які предявляються для проведення перевірки платнику податків.

Також суд враховує, що ОСОБА_3 "Гюльсан ОСОБА_4 Туризм ОСОБА_5 ОСОБА_6 Шіркеті" () зареєстровано на території України (свідоцтво про реєстрацію від 21.05.2008), з 31.05.2008 взято на облік платника податків (довідка №539 від 31.05.2008), є платником податку на додану вартість (свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ №100121660 від 12.06.2008).

Згідно із протоколом зборів ради правління Акціонерної Компанії "Гюльсан ОСОБА_4 Туризм ОСОБА_5 ОСОБА_6 Шіркеті" від 31.12.2015 вирішено ліквідувати ОСОБА_3 та призначено пана ОСОБА_11 та пана ОСОБА_7 уповноваженими представниками для здійснення процедур, повязаних із ліквідацією ОСОБА_3, із наданням їм повноважень повноправно представляти інтереси ОСОБА_3, в тому числі в податкових (фіскальних) органах.

Отже, з травня 2008 року ОСОБА_3 діє на території України, ОСОБА_7 є уповноваженим представником ОСОБА_3 у відносинах із податковими органами, а тому суд критично оцінює посилання позивача на необхідність одержання дозволу на перевірку з засновниками ОСОБА_3. З цих же підстав суд відхиляє посилання позивача про те, що податковий орган взагалі не мав права перевіряти ОСОБА_3, оскільки воно не є юридичною особою.

Щодо тверджень позивача, що посадовими особами ГУ ДФС 23.03.2016 при вході на перевірку не були предявлені службові посвідчення встановленого зразку відповідно до наказу ДФС від 23.10.2014 №207 слід зазначити наступне.

Згідно з поясненнями представника відповідача 23.03.2016 року під час виходу на перевірку головний державний ревізор-інспектор ОСОБА_9.П. мала при собі довідку, головний державний ревізор-інспектор ОСОБА_12 - посвідчення Міністерства доходів і зборів України серії АТ №000133, що не заборонено Наказом ДФС від 23.10.2014 №207 "Про службові посвідчення працівників органів ДФС".

Зокрема, відповідно до пункту 3 вищезазначеного наказу дозволено до отримання посвідчень, зразки яких затверджені цим наказом:

посадовим особам фіскальної служби використовувати посвідчення посадових осіб органі доходів і зборів при незмінності назви посади працівника;

начальникам головних управлінь, митниць, Міжрегіонального головного управління ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників, ДПІ (СДПІ), спеціалізованих департаменті та органів, що утворені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 рок №311, видавати працівникам довідки про їх приналежність до посадових осіб органів ДФС, які використовувати виключно з паспортом громадянина України.

Слід зазначити, що наявність службового посвідчення старого зразка чи такої довідки не може бути обґрунтованою підставою для не допуску посадових осіб органів ДФС до проведення перевірки (ухвала ВАСУ від 29.10.2014 №К/9991/63388/12).

Суд також враховує, що "відмова від перевірки" - комплексне поняття, яке, зокрема, може включати дії зі створення перешкод для проведення податковим органом перевірки, у тому числі шляхом відвертого ігноруванням положень п.16. ст.16 та п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України (ухвала ВАСУ К/9991/43822/12 від 22.07.2012 року).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно не було допущено посадових осіб податкового органу до перевірки, що є порушенням п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України.

У відповідності до статті 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

Таким чином, системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що підставою для застосування адміністративного арешту є вчинене платником податків правопорушення у сфері оподаткування, яке полягає в неправомірному недопуску до перевірки посадових осіб податкового органу за наявності законних підстав для її проведення.

Згідно пункту 94.5 статті 94 ПК України арешт майна може бути повним або умовним. Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону. Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Таким чином, з врахуванням встановлених судом обставин, зокрема, факту безпідставного недопуску позивачем посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, суд дійшов висновку, що ГУ ДФС у Житомирській області правомірно прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ОСОБА_3 "Гюльсан ОСОБА_4 Туризм ОСОБА_5 ОСОБА_6 Шіркеті", а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Керуючись статтями 158-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст постанови виготовлено: 20 вересня 2016 р.