Справа № 806/640/16
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року Житомир справа № 806/640/16

категорія 12.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Черноліхова С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Господарського суду Житомирської області, Державної судової адміністрації України, третя особа на стороні відповідачів - Міністерство фінансів України про визнання незаконною бездіяльність, зобов'язання виділити кошти на додаткове фінансування для здійснення виплат та провести перерахунок і виплату заборгованості із заробітної плати,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у якому просить:

- визнати незаконною бездіяльність господарського суду Житомирської області щодо не проведення їй перерахунку заробітної плати з 26.10.2014 по 28.03.2015 у відповідності до статті 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції від 26.10.2014 р., а з 29.03.2015 по 31.12.2015 відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" в редакції від 28.03.2015.

- визнати незаконною бездіяльність господарського суду Житомирської області щодо неподання Державній судовій адміністрації України змін до її посадового окладу із зазначенням розміру посадового окладу, встановленого згідно зі статтею 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції від 26.10.2014 р. за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 та згідно зі статтею 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" в редакції від 28.03.2015 за період з 29.03.2015 по 31.12.2015 включно;

- зобов'язати Державну судову адміністрацію України виділити господарському суду Житомирської області грошові кошти на додаткове фінансування для здійснення їй виплати заборгованості по заробітній платі за період з 26.10.2014 по 31.12.2015;

- зобов'язати господарський суд Житомирської області провести перерахунок та виплату заборгованості з її заробітної плати з 26.10.2014 по 28.03.2015 у відповідності до статті 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" у редакції від 26.10.2014 р., а з 29.03.2015 по 31.12.2015 відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" в редакції від 28.03.2015, з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу та утриманням обов'язкових платежів і зборів з одночасним поданням до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 11 травня 2011 р. року працює в господарському суді Житомирської області, а з 26.10.2012 р. на посаді помічника судді цього ж суду. У період з січня 2014 року по серпень 2015 року її посадовий оклад складав 1218,00 грн., з 1 по 8 вересня 2015 року - 1378 грн., а з 9 вересня по 31 грудня 2015 року - 2756,00 грн. Однак, у період з 26 жовтня 2014 року до 31 серпня 2015 року посадовий оклад повинен був виплачений у розмірі, визначеному абзацом другим частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції від 26.10.2014 р. в розмірі 4872,00 грн. , а з 1 вересня до 31 грудня 2015 року посадовий оклад повинен був складати 5512,00 грн., тобто у розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" (зокрема до постанови КМ України № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006). Вказала, що звернулася до господарського суду Житомирської області з вимогою про здійснення перерахунку заробітної плати за вказані вище періоди та виплати такої суми, проте відповідачем відмовлено їй в здійсненні перерахунку та виплаті належних сум. Позивач вважає, що відсутність бюджетного фінансування не може звільнити державу від обов'язку виплачувати працівникам апарату судів посадові оклади у підвищених розмірах і не може бути обставиною, яка виключає відповідальність суб'єкта владних повноважень перед особою.

Позивач в судове засідання не прибула, подала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача - господарського суду Житомирської області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. В матеріалах справи містяться заперечення, в яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки він не наділений правом самостійно, без правового регулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

Представник відповідача - Державної судової адміністрації України в судове засідання не також не з'явився, на адресу суду надіслав заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову. Згідно поданих письмових заперечень просить у позові відмовити з урахуванням позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 12.07.2016 (Справа №21-1726а16). В обґрунтування письмових заперечень зазначено, що позивачу оплата праці здійснюється виключно на підставі актів Кабінету Міністрів України, прийнятих із врахуванням положень ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та в межах бюджетних асигнувань тобто відповідно до вимог чинного законодавства. Тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, повідомлений про розгляд справи належним чином. Згідно поданих письмових пояснень просить у позові відмовити та справу розглянути без участі представника. В обґрунтування пояснень зазначив, що умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат, визначаються Кабінетом Міністрів України, а з згідно Положення про Міністерство фінансів України, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 20.08.2014 р. №375, Міністерство фінансів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що усі особи, які беруть участь у справі, подали клопотання про розгляд справи без участі уповноважених представників, судовий розгляд справи, відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 11 травня 2011 року працює в господарському суді Житомирської області, про що свідчить довідка господарського суду Житомирської області від 18.04.2016 р. №13. ( а.с.10)

Із довідки господарського суду Житомирської області від 18.04.2016 р. №13 видно, що посадовий оклад ОСОБА_1 в період з 01.01.2014 по 31.08.2015 складав 1218 грн., з 01.09.2015 по 08.09.2015 - 1378,00 грн., а з 09.09.2015 по 31.12.2015 - 2756,00 грн.

Позивачка 11 квітня 2016 року звернулася за місцем роботи з вимогою про здійснення перерахунку заробітної плати, на що листом від 13.04.2016 № 2636/16 господарський суд Житомирської області повідомив, що не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, а саме без збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснити перерахунок.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

Згідно зі частиною п'ятою статті 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України "Про державну службу". Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади.

Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців судів та інших органів державної влади, а також розміри надбавок за ранг державного службовця, дипломатичний ранг, спеціальне звання та окладів осіб рядового і начальницького складу податкової міліції за спеціальні звання та класний чин затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів".

Так, схема посадових окладів працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів наведена у Додатку 47 до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. N 268 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 р. N 700) (у відповідних редакціях до 09.09.2015).

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII в частині внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема частину першу статті 144 цього Закону доповнено абзацом другим такого змісту:

"При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців".

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону України "Про прокуратуру" Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

У свою чергу, пунктом 9 розділу 1 Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VIII, який набрав чинності 29 березня 2015 року, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" викладено в новій редакції.

У частині першій статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції з 29.03.2015) закріплено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Водночас, підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із зазначеним Законом.

Судом з'ясовано, що Кабінетом Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Законом України "Про прокуратуру" та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк виконано не було.

Разом з цим, суд ураховує, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР, умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Положеннями статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції до 29.03.2015) визначено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема, Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації.

Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (стаття 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції до 29.03.2015).

Аналогічні засади та порядок фінансування судів закріплено в статтях 145, 146 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції з 29.03.2015).

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року визначено, що норми і положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У частинах першій та другій статті 23 Бюджетного кодексу України закріплено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що з 26 жовтня 2014 року до 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а Законами України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та "Про Державний бюджет України на 2015 рік" видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та частини першої статті 147 цього ж Закону, у редакції з 29 березня 2015 року, не передбачено, суд приходить до висновку, що ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів, не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 12 та 13 липня 2016 року у справах №№ 820/4648/15, 820/4653/15.

Висновки цих постанов Верховного Суду України, згідно із приписами статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковими для застосування до спірних правовідносин, що є предметом цього позову.

За наведених обставин суд вважає, що дії відповідачів при обчисленні й виплаті заробітної плати ОСОБА_1 у період з 26.10.2014 до 09.09.2015 ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Щодо нарахування позивачу заробітної плати в період з 9 вересня до 31 грудня 2015 року суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. N 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України", яка набрала чинності 09 вересня 2015 року внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. N 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів". Зокрема, Додаток 47 до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. N 268 викладено у новій редакції.

У відповідності до Додатку 47 "Схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів" (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. N 644), місячний посадовий оклад помічника судді складає 0,4 від місячного посадового окладу судді місцевого суду.

При цьому, примітка до вказаного Додатку встановлює, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Матеріалами справи підтверджено, що з 9 вересня до 31 грудня 2015 року обрахування та виплата позивачу посадового окладу проведено із дотриманням приписів постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. N 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (зі змінами від 09.09.2015).

Отже, під час нарахування позивачу заробітної плати у вказаний період відповідачем норми і положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" були застосовані у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що відповідачі не мали юридично обґрунтованих підстав для нараховування та виплати посадового окладу ОСОБА_1, у розмірах інших, ніж це передбачено Додатком 47 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (зі змінами та доповненнями).

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність з боку відповідачів протиправної бездіяльності щодо неперерахування заробітної плати позивачу за період з 26.10.2014 по 28.03.2015, згідно статей 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції від 26.10.2014 р., та з 29.03.2015 р. по 31.12.2015 р.ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції від 28.03.2015 р., щодо неподання до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу позивача та, відповідно, відсутність підстав для проведення перерахунку і виплати заборгованості із заробітної плати.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 122, 158-163, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.В. Черноліхов