Справа № 464/5088/15-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" вересня 2016 р. м. Київ К/800/12086/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Сороки М. О., Чумаченко Т. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський науково-практичний центр "Біомед"" до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, за участю третьої особи - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Поступ", про визнання незаконним та скасування розпорядження, касаційне провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 25 вересня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівський науково-практичний центр "Біомед"" (далі - ТОВ "Львівський НПЦ "Біомед"") звернулось до суду з адміністративним позовом до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради (далі - Сихівська РА) про визнання незаконним та скасування розпорядження суб'єкта владних повноважень від 10 червня 2015 року № 268 "Про демонтаж самочинно встановленого збірно-розбірного металевого гаража на земельній ділянці між будинками по вулиці М. Драгана, 4 - 4б".

В адміністративному позові зазначено, що суб'єктом владних повноважень всупереч вимог чинного законодавства прийнято розпорядження від 10 червня 2015 року № 268, яким зобов'язано позивача демонтувати самочинно встановлений металевий гараж між будинками по вулиці М. Драгана, 4 - 4б і привести благоустрій земельної ділянки до попереднього стану.

На думку позивача, Сихівська РА, приймаючи оскаржуване розпорядження вийшла за межі повноважень, визначених статтею 376 Цивільного кодексу України, оскільки рішення стосовно демонтажу самочинно спорудженого об'єкта може прийматися лише судом за позовом органу державної влади або органу місцевого самоврядування, лише з підстав істотного порушення будівельних норм і правил та прав інших осіб щодо будівництва.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування вищезазначеного розпорядження.

10 липня 2015 року, розглянувши під час судового засідання клопотання, Сихівським районним судом міста Львова залучено в якості третьої особи до участі в адміністративній справі Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Поступ" (далі - ОСББ "Поступ").

Постановою Сихівського районного суду міста Львова від 25 вересня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 268 від 10 червня 2015 року.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2016 року постанову Сихівського районного суду міста Львова від 25 вересня 2015 року скасовано, та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 2 розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 268 від 10 червня 2015 року "Про демонтаж самочинно встановленого збірно-розбірного металевого гаража на земельній ділянці між будинками по вулиці М. Драгана, 4 - 4б" в частині зобов'язання ТОВ "Львівський НПЦ "Біомед"" демонтувати самочинно встановлений збірно-розбірний металевий гараж між будинками по вулиці М. Драгана, 4 - 4б і привести благоустрій земельної ділянки до попереднього стану.

В решті позовних вимог - відмовлено.

У своїй касаційній скарзі Сихівська РА, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким відмовити у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого за № 3374 від 10 серпня 2012 року ТОВ "Львівський НПЦ "Біомед"" є власником земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. М. Драгана, 4б.

Однак 10 червня 2015 року, розглянувши звернення позивача, представлені документи, керуючись статтею 376 Цивільного кодексу України, Положенням про Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 07 від 06 січня 2012 року, враховуючи заяву ОСББ "Поступ" та мешканців житлового будинку по вулиці М. Драгана, 4 за № 2-18960 від 20 жовтня 2014 року, а також постанову адміністративної комісії при Личаківській районній адміністрації № 35 від 09 квітня 2015 року, Сихівською РА прийнято розпорядження № 268, пунктом 2 якого зобов'язано ТОВ "Львівський НПЦ "Біомед"" демонтувати самочинно встановлений збірно-розбірний металевий гараж між будинками по вулиці М. Драгана, 4 - 4б і привести благоустрій земельної ділянки до попереднього стану у термін до 01 липня 2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржуваним розпорядженням було зобов'язано позивача демонтувати самочинно встановлений збірно-розбірний металевий гараж, однак знесення самочинного будівництва можливе лише за рішенням суду, зокрема, ухваленим за позовом відповідного органу місцевого самоврядування.

Львівський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції, частково погодився з наведеними висновками, проте виходив з того, що пунктом 1 оскаржуваного відповідачем затверджено висновок міжвідомчої комісії при Сихівській районній адміністрації, а саме протокол № 11 від 03 червня 2015 року, параграф № 1, тому, приймаючи оскаржуване розпорядження в частині пункту 1, Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради діяла на підставі та в межах повноважень, що передбачені чинним законодавством.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що виконавчі органи рад - це органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Нормами статті 31 України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать надання відповідно до законодавства дозволу на спорудження об'єктів містобудування незалежно від форм власності, а також державного контролю дотримання законодавства, затвердження містобудівної документації при плануванні і забудові відповідних територій зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів.

Згідно зі статтею 73 вищевказаного Закону, акти ради, сільського, селищного, міського голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та іншими організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

В силу пункту 5 статті 16 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Львівський НПЦ "Біомед"" є власником земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. М. Драгана, 4б.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Види категорії земель містяться у статті 19 Земельного кодексу України, які за основним цільовим призначенням поділяються на: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Приписами частини першої статті 78 Земельного кодексу України обумовлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ № 351756, який міститься в матеріалах справи, ТОВ "Львівський НПЦ "Біомед"" здійснює свою діяльність на земельній ділянці, площею 0,1539 га, цільове призначення якої є обслуговування будівлі медичного закладу.

У відповідності до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як зазначає представник Сихівської РА в своїй касаційній скарзі, на адресу Департаменту містобудування Львівської міської ради надійшло колективне звернення ОСББ "Поступ" мешканців будинку № 4 по вулиці М. Драгана у місті Львові щодо законності будівництва гаража позивачем на прибудинковій території, будівництво якого, на їх думку, порушує санітарні та протипожежні норми.

Відповідно до пункту 3.1 Положення про врегулювання питань самочинного будівництва у місті Львові розгляд та вирішення питань щодо самочинного будівництва відноситься до повноважень районних адміністрацій.

Згідно з пунктом 5.1.3 Положення про врегулювання питань самочинного будівництва у місті Львові міжвідомчі комісії при районних адміністраціях можуть приймати у кожному конкретному випадку самочинного будівництва, зокрема рішення про знесення у терміни, визначені розпорядчими документами, самочинного будівництва особою, яка його здійснила (здійснює самочинне будівництво), за її кошти.

В касаційній скарзі зазначено, що позивач звернувся до Сихівської РА із заявою про узаконення самочинно встановленого металевого гаража між будинками по вулиці М. Драгана, 4 - 4б, визнаючи тим самим, що для його встановлення необхідно отримати відповідний дозвіл.

У зв'язку з тим, що Департаментом містобудування Львівської міської ради позивачу не надавались містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, будівельного паспорта на будівництво капітального гаража, а також висновку про можливість розміщення металевого збірно-розбірного гаража, 10 червня 2015 року Сихівською РА прийнято оскаржуване розпорядження № 268, пунктом 2 якого зобов'язано ТОВ "Львівський НПЦ "Біомед"" демонтувати самочинно встановлений збірно-розбірний металевий гараж між будинками по вулиці М. Драгана, 4 - 4б і привести благоустрій земельної ділянки до попереднього стану у термін до 01 липня 2015 року.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що судами попередніх інстанцій не було досліджено вищенаведені обставини справи.

Разом з цим, слід зауважити, що в матеріалах справи містяться документи, які вказують на вчинення позивачем адміністративного правопорушення та, як наслідок, притягнення його до адміністративної відповідальності, однак судами попередніх інстанцій взагалі не було враховано матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно директора ТОВ "Львівський НПЦ "Біомед"" за самовільне встановлення збірно-розбірного металевого гаража, який в свою чергу, розміщено між будинками по вулиці М. Драгана, 4 - 4б у місті Львові, незважаючи на те, що позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка по вул. М. Драгана, 4б, цільове призначення якої є обслуговування будівлі медичного закладу, що чітко визначено Державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ЯМ № 351756.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на доводи касаційної скарги стосовно розгляду справи № 914/397/16 про демонтаж самочинно встановленого металевого гаражу, а отже суб'єктом владних повноважень вчинено всі необхідні дії для відновлення суспільних інтересів та захисту прав інших осіб.

За змістом частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України орган державної влади або орган місцевого самоврядування може звернутися до суду про знесення самочинної будови, якщо особа, яка здійснила будівництво, відмовляється зробити це добровільно. З такого випливає, що орган державної влади або орган місцевого самоврядування до звернення до суду може також приймати подібні рішення для добровільного усунення порушень законодавства у сфері земельних відносин та будівництва.

Разом з цим, судами попередніх інстанцій не перевірено обставини та не дано належну правову оцінку оскаржуваному рішенню в частині його виконання, зокрема, чи є таке рішення обов'язковим виконанню для позивача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди попередніх інстанцій передчасно прийшли до висновку про задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, судами першої та апеляційної інстанцій не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, що є порушенням статей 159, 195 КАС України.

При встановленні наведених фактів судами першої та апеляційної інстанцій порушені норми матеріального та процесуального права, які призвели до прийняття необґрунтованого судового рішення і не можуть бути перевірені та усунуті судом касаційної інстанції.

За встановленим частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України правилом, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки для вирішення цього спору необхідно встановлювати нові обставини, чого відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України не може робити суд касаційної інстанції, справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 159, 167, 222, 223, 227, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Постанову Сихівського районного суду міста Львова від 25 вересня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2016 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді М. О. Сорока

Т. А. Чумаченко