Справа № 804/14164/15
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2016 рокусправа № 804/14164/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Фірсік Д.Ю.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року

у справі № 804/14164/15

за позовом ОСОБА_1

до Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про стягнення заробітної плати та середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.54) просив:

- стягнути з Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - Верхньодніпровська ОДПІ) на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 31.01.2015 по 16.07.2015 у розмірі 14674,52 грн.;

- стягнути з Верхньодніпровської ОДПІ на користь ОСОБА_1 суму індексації заробітної плати за період з 31.01.2015 по 16.07.2015 у розмірі 3030,65 грн.;

- стягнути з Верхньодніпровської ОДПІ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 17.07.2015 по 31.10.2015 у розмірі 9714,23 грн. і з 01.11.2015 та по день остаточного розрахунку у розмірі 2911,35 грн. щомісячно;

- стягнути з Верхньодніпровської ОДПІ на користь ОСОБА_1 суму індексації середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17.07.2015 по 31.10.2015 у розмірі 2602,75 грн. і з 01.11.2015 та по день остаточного розрахунку у розмірі 629,78 грн. щомісячно;

- стягнути з Верхньодніпровської ОДПІ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.;

- зобов'язати Верхньодніпровську ОДПІ здійснити перерахунок сум компенсації за невикористані дні щорічних відпусток та вихідної допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07.10.2014 № 201/12713/14-к щодо позивача було застосовано захід забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади строком на 2 місяці. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04.12.2014 строк відсторонення продовжено до 30.01.2015 і в подальшому цей строк не продовжувався. Отже 31.01.2015 позивач мав приступити до службових обов'язків, проте отримав безпідставну відмову у дозволі виходу на роботу та у продовженні виконання службових обов'язків на посаді, внаслідок чого позивач має право на отримання заробітної плати за період відсторонення від роботи по день звільнення із займаної посади за наказом начальника Верхньодніпровської ОДПІ від 16.07.2015 № 46-о та середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні у відповідності до ст.117 КЗпП України. Позивач також вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди у грошовому виразі, оскільки формально перебуваючи на державній службі та маючи двох неповнолітніх дітей на утриманні, у позивача, у зв'язку з безпідставним відстороненням від роботи, не було можливості ні працевлаштуватись, ні займатись підприємницькою чи іншою діяльністю, тобто отримувати хоча б якийсь дохід.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано відсутністю у позивача права на одержання заявленої до стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і їх індексації, а також відсутністю підстав для здійснення перерахунку сум компенсації за невикористані дні щорічних відпусток та вихідної допомоги, оскільки виплата заробітної плати під час відсторонення від виконання повноважень на посаді службовою особою діючим законодавством не передбачена.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди постанову суду мотивовано відсутністю доведення позивачем фактів наявності втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю іншими особами.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність законодавчих підстав для задоволення позовних вимог, оскільки після 30.01.2015 всі обмеження по відсторонення позивача від посади були зняті, його повинні були допустити на робоче місце та повинні були виплачувати заробітну плату.

Будь яких документів про відсторонення від роботи після 31.01.2015 позивачу не вручались. Жодних повідомлень про те, що з 31.01.2015 заробітна плата нараховуватись не буде, позивач не отримував.

На думку позивача зазначені обставини дають підстави для отримання у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Стосовно наявності підстав для відшкодування моральної шкоди згідно ст. 237-1 КЗпП України позивач зазначає, що не допуск позивача до роботи та не виплата йому заробітної плати гостро відобразились як на позивачі, так і на його членах сім'ї.

Верхньодніпровська ОДПІ проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції обґрунтованою та правомірною, зазначає про відсутність підстав для виплати позивачу заробітної плати за період з 31.01.2015 по день звільнення та її індексації, оскільки 10.02.2015 Криничанським районним судом Дніпропетровської області було проведено підготовче судове засідання кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення, на якому клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжного заходу не надійшло, тому у відповідності до ч.3 ст.315 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Також відповідач заперечує, що у позивача наявне право на отримання середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні у відповідності до ст.117 КЗпП України, оскільки відповідно до наказу від 16.07.2015 ОСОБА_1 звільнено з посади у зв'язку з відмовою працівників продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці згідно ч.6 ст.36 КзпП України і вихідна допомога при звільненні позивачу вже була виплачена, у т. ч. компенсація за невикористану відпустку (208 днів).

Стосовно відшкодування моральної шкоди відповідач зазначив, що підстави для її виплати відсутні, оскільки набрав законної сили вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29.10.2015 по справі № 178/143/15-к, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлені судом належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Виходячи з наведеної норми, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення поданого відповідачем клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з призначенням декількох судових справ, в тому числі цієї справи, на один день. Крім того, суд зазначає, що кожна сторона на власний розсуд користується своїми правами та визначає необхідність участь її представника у судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 працював на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податкового аудиту окремих платників управління податкового аудиту Верхньодніпровської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області з робочим місцем у Криничанському відділенні.

25.07.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000520 внесено відомості про вчинення ОСОБА_1 кримінального злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, 30.09.2014 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07.10.2014 №201/12713/14-к стосовно головного державного ревізора-інспектора відділу податкового аудиту окремих платників управління податкового аудиту Верхньодніпровської ОДПІ ОСОБА_1 застосовано захід забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади строком на 2 місяці (а. с.9).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04.12.2014 №201/15461/14-к строк відсторонення від посади продовжено до 30.01.2015 (а. с.10).

31.01.2015 Верхньодніпровською ОДПІ отримано обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно головного державного ревізора-інспектора відділу податкового аудиту окремих платників управління податкового аудиту Верхньодніпровської ОДПІ ОСОБА_1 за ч.3 ст.368 КК України, яким визнано умисні злочинні дії ОСОБА_1, передбачені ч.3 ст.368 КК України, - одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади і службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди (а. с.31, 32).

10.02.2015 ухвалою Криничанського районного суд Дніпропетровської області у справі № 178/143/15-к призначено кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.02.2015 (а. с.33), що також підтверджується даними ЄДРСР.

У даній ухвалі встановлено, що 30.01.2015 до Криничанського районного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному правопорушенню № 0000520 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України; ухвалою суду від 03.02.2015 по вказаному провадженню призначено підготовче судове засідання; у підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження проти призначення справи до судового розгляду не заперечували, клопотань не заявили; клопотань про зміну, скасування обвинуваченому запобіжного заходу не надійшло.

12.05.2015 ОСОБА_1 з'явився до приміщення Криничанського відділення, де йому було вручено попередження про наступне вивільнення, а саме: попереджено про переведення на іншу посаду у зв'язку із реорганізацією Верхньодніпровської ОДПІ ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області або наступне звільнення із займаної посади 15.07.2015 на підставі п.6 ст.36 КЗпП України (а. с.7).

ОСОБА_1 не заперечує, що 16.07.2015 для подальшого працевлаштування йому запропоновано посаду головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту Верхньодніпровської ОДПІ з робочим місцем у Жовтоводському відділенні, але, зважаючи на незручне розташування запропонованого робочого місця, позивач відмовився від запропонованої йому посади.

16.07.2015 наказом начальника Верхньодніпровської ОДПІ № 46-о ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за п.6 ст.36 КЗпП України у зв'язку із зміною істотних умов праці (а. с.6).

Згідно розрахунку від 09.10.2015 ОСОБА_1 виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку згідно ст.44 КЗпП України та компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток (а. с.36).

Таким чином, з 31.01.2015 до 16.07.2015 (дати винесення наказу про звільнення позивача), ОСОБА_1 на займаній посаді не працював, що також підтверджується табелями обліку робочого часу (а. с.37-42) і не заперечується сторонами.

ОСОБА_1, вважаючи наявним у себе право на отримання заробітної плати за період з 31.01.2015 по 16.07.2015 (день звільнення із займаної посади), середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні, на відшкодування моральної шкоди у грошовому виразі, та перерахунок сум компенсації за невикористані дні щорічних відпусток та вихідної допомоги, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, проте вважає за необхідне зазначити наступне.

Стосовно позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за період з 31.01.2015 по 16.07.2015 у розмірі 14674,52 грн. та суми індексації заробітної плати за цей же період у розмірі 3030,65 грн., позивач, посилаючись на ст.203 КПК України, зазначає, що 31.01.2015 (після закінчення строку, встановленого для відсторонення позивача від роботи в ухвалі Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04.12.2014 № 201/15461/14-к) всі обмеження по відстороненню ОСОБА_1 від посади були зняті і він мав приступити до службових обов'язків, у зв'язку з чим неодноразово звертався, телефонував і з'являвся до Верхньодніпровської ОДПІ, але ним було отримано відмову у дозволі виходу на роботу та у продовженні виконання службових обов'язків на посаді.

Отже через недопущення його на робоче місце позивач не отримав заробітну плату з 31.01.2015 по 16.07.2015 (по день звільнення), яку у добровільному порядку відповідач відмовляється виплачувати.

Відповідач, зі свого боку, посилаючись на розділ ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, а також те, що кримінальне провадження тривало і не було на момент звільнення ОСОБА_1 винесено судового рішення, у Верхньодніпровської ОДПІ не було жодних підстав для допуску ОСОБА_1 до виконання ним своїх функціональних обов'язків. При цьому заробітна плата за час відсторонення від посади не виплачується.

Спірні правовідносини врегульовано, зокрема, нормами Кодексу законів про працю України, Кримінального процесуального кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну службу» 16.12.1993 № 3723-XII.

Статтею 46 КЗпП передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння, відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках, передбачених законодавством.

На час виникнення спірних правовідносин загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначені в Законі № 3723-XII.

Згідно ст. 22 Закону № 3723-XII невиконання службових обов'язків, що заподіяло значної матеріальної чи моральної шкоди громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян, є підставою для відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою із збереженням заробітної плати. Рішення про відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою приймається керівником державного органу, в якому працює цей службовець.

Відсторонення державного службовця від виконання повноважень за посадою у разі вчинення ним корупційного правопорушення здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

В абз.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 № 3206-VI (в редакції на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 154 КПК України відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.157 КПК України, копія ухвали надсилається особі, яка звернулася з відповідним клопотанням, підозрюваному чи обвинуваченому, іншим заінтересованим особам не пізніше дня, наступного за днем її постановлення, та підлягає негайному виконанню в порядку, передбаченому для виконання судових рішень.

Таким чином, у випадку надходження до організації рішення про відсторонення, а також у інших законодавчо встановлених випадках роботодавець зобов'язаний видати відповідний наказ (розпорядження) про відсторонення працівника від роботи.

В даному випадку, відповідачем не приймалось жодного розпорядчого документу про відсторонення позивача від посади ні на підставі ухвал слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07.10.2014 №201/12713/14-к, від 04.12.2014 №201/15461/14-к на строк до 30.01.2015, ні після 30.01.2015, що сторонами не заперечується.

Також апеляційний суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази вважає, що позивачем в установленому порядку не доведено і фактичне відсторонення його від роботи після 30.01.2015, тобто здійснення відповідачем певних дій, направлених на недопущення позивача до робочого місця, кабінету, на територію офісу тощо, недопущення до виконання певних обов'язків.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виходячи з наведеної норми, працівнику, незаконно відстороненому від роботи за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, виплачується заробітна плата за весь час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 10 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд має задовольнити позов працівника про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якщо буде встановлено, що роботодавець із власної ініціативи відсторонив працівника від роботи без законних підстав із зупиненням виплати заробітної плати.

Проте в межах даної справи відповідні дії або бездіяльність відповідача щодо відсторонення позивача від роботи не оскаржуються, позовні вимоги про виплату заробітної плати за період з 31.01.2015 по 16.07.2015 позивач не пов'язує з вимогами про встановлення вини та протиправності певних дій, бездіяльності або рішення відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Позовні вимоги позивач змінює в порядку, передбаченому ст. 137 КАС України, подавши про це відповідну письмову заяву.

Відповідно до ч.4 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Крім того, з приводу виплати позивачеві саме заробітної плати за період з 31.01.2015 по 16.07.2015 апеляційний суд зазначає, що ні наведеними вище, ні іншими нормами законодавства не встановлено обов'язку роботодавця виплачувати заробітну плату за період, коли працівник фактично не працював і не виконував своїх трудових обов'язків.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» 24.03.95 № 108/95-ВР (в редакції на момент виникнення спірних відносин) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 у період з 31.01.2015 по 16.07.2015 ніякої роботи у Верхньодніпровській ОДПІ не виконував, апеляційний суд дійшов висновку, що звертаючись до суду з вимогою зобов'язати відповідача виплатити за вказаний період заробітну плату, позивач невірно обрав спосіб захисту своїх прав, про порушення яких він зазначає.

Отже правові підстави для стягнення з Верхньодніпровської ОДПІ заробітної плати за період з 31.01.2015 по 16.07.2015 у розмірі 14674,52 грн. відсутні.

Відповідно, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача суми індексації заробітної плати за період з 31.01.2015 по 16.07.2015 у розмірі 3030,65 грн., а також решта позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17.07.2015 по 31.10.2015 у розмірі 9714,23 грн. і з 01.11.2015 та по день остаточного розрахунку у розмірі 2911,35 грн. щомісячно та стягнення з відповідача суми індексації середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17.07.2015 по 31.10.2015 у розмірі 2602,75 грн. і з 01.11.2015 та по день остаточного розрахунку у розмірі 629,78 грн. щомісячно.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В свою чергу у частині 1 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, відповідальність за затримку розрахунку при звільненні працівника наступає для роботодавця у вигляді необхідності сплатити на користь такого працівника його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки, як встановлено вище, підстави для виплати заробітної плати позивачу за період з31.01.2015 по 16.07.2015 відсутні, є відсутнім і факт затримки розрахунку при звільненні позивача 16.07.2015.

Враховуючи викладене вище, відсутні також підстави і для задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок сум компенсації за невикористані дні щорічних відпусток та вихідної допомоги.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що позивач, вимагаючи зобов'язати відповідача здійснити перерахунок сум компенсації за невикористані дні щорічних відпусток та вихідної допомоги, насамперед не вказує правову підставу для проведення такого перерахунку, а також не визначає, у чому саме полягає неправильність вже проведеного податковим органом розрахунку сум компенсації за невикористані дні щорічних відпусток та вихідної допомоги, яким чином повинен бути здійснений такий перерахунок і в яких сумах.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50000 грн., то, колегія суддів вважає правомірною відмову суду першої інстанції у задоволенні цієї вимоги, оскільки, як вбачається з положень у ст.23 ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.05.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральної шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ завданих незаконними діями.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В даному випадку доказів наявності втрат немайнового характеру та причинно-наслідкового зв'язку між незаконними діями відповідача та негативними наслідками, позивачем суду не надано.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив правильне за своєю суттю рішення.

Передбачені ст..202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2015 року у справі № 804/14164/15 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко