Справа № 804/2124/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2016 р. Справа № 804/2124/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, -
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що ОСОБА_1 має 20 років 03 місяці 05 днів стажу роботи в органах внутрішніх справ, а тому при звільненні у зв'язку із скороченням штатів їй має бути виплачено одноразову грошову допомогу відповідно до вимог статті 9 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №2262-XII) та постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - постанова №393). Посилаючись на відмову відповідача у виплаті такої допомоги, позивачка просила про задоволення позову.
У судовому засіданні 21.06.2016р. позивачка та її представник підтримали адміністративний позов у повному обсязі та, посилаючись на викладені у ньому доводи, просили повністю його задовольнити.
У судове засідання 01.07.2016р. позивачка та її представник не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідач пред'явлений позов не визнав, подав на нього письмові заперечення, в яких просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскільки на момент звільнення позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною без збереження грошового забезпечення і до несення служби не приступила, грошового забезпечення не отримувала, одноразова грошова допомога при звільненні їй нарахована бути не може, тому що норми спеціального законодавства, що врегульовують правовідносини у сфері виплати одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу ОВС, а саме: ст.9 Закону №2262-ХІІ та п.10 Порядку №393, не містять порядку (механізму) виплати одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу ОВС, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною без збереження заробітної плати (грошового забезпечення). Також відповідач зазначав, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ).
У судовому засіданні 21.06.2016р. представник відповідача також заперечував проти задоволення позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на нього.
У судове засідання 01.07.2016р. представник відповідача не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Зважаючи на приписи ч.4 ст.122, ч.4, ч.6 ст.128 та ст.181 КАС України, суд розглянув дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами, оскільки не вбачає потреби заслуховувати свідків та експертів.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.1995р. по 06.11.2015р. перебувала на службі в органах внутрішніх справ на різних посадах, що підтверджується наказом ГУ МВС України у Дніпропетровській області від 14.07.1995р. №32о/с та записами в трудовій книжці позивачки.
При цьому відповідно до наказу ГУ МВС України у Дніпропетровській області від10.06.2013р. №135о/с ОСОБА_1 займала посаду старшого слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Павлоградського МВ ГУ МВС України у Дніпропетровській області.
Наказом ГУ МВС України у Дніпропетровській області від 27.11.2012р. №248о/с ОСОБА_1 надано додаткову неоплачувану відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
Наказом ГУ МВС України у Дніпропетровській області від 11.08.2015р. №336о/с відповідно до п.3 ст.25 Закону України «Про відпустки» ОСОБА_1 надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею віку 4-ох років.
Відповідно до наказу ГУ МВС України у Дніпропетровській області від 06.11.2015р. №485о/с майора міліції ОСОБА_1 старшого слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Павлоградського МВ ГУ МВС України у Дніпропетровській області (з обслуговування м. Павлоград та Павлоградського району) згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 06.11.2015 року звільнено у запас Збройних Сил (з поставленням на військовий облік) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).
Також у вказаному наказі зазначено, що вислуга років на день звільнення складає 20 років 03 місяці 05 днів.
Таким чином, на час звільнення ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 4-ох років без збереження заробітної плати на підставі наказу ГУ МВС України у Дніпропетровській області від 11.08.2015р. №336о/с.
06.11.2015р. ОСОБА_1 ознайомилася з наказом про звільнення.
Не погодившись з цим наказом та звільненням зі служби, ОСОБА_1 оскаржила його у судовому порядку, проте, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2016р. у справі №804/1315/16, що набрала законної сили 05.05.2016р., у задоволенні позовних вимог було відмовлено.
Отже, правомірність звільнення позивачки зі служби є встановленою.
У зв'язку із звільненням зі служби через скорочення штатів та за наявністю вислуги років на день звільнення 20 років 03 місяці 05 днів, ОСОБА_1 звернулась до відповідача з приводу нарахування та виплати їй одноразової грошової допомоги відповідно до ст.9 Закону №2262-ХІІ та п.10 Порядку №393.
Проте, листом від 08.12.2015р. за №9/Л-5 відповідач відмовив ОСОБА_1 у виплаті такої допомоги, посилаючись на те, що на момент звільнення позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною без збереження грошового забезпечення і до несення служби не приступила, грошового забезпечення не отримувала, одноразова грошова допомога при звільненні їй нарахована бути не може, тому що норми спеціального законодавства, що врегульовують правовідносини у сфері виплати одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу ОВС, а саме: ст.9 Закону №2262-ХІІ та п.10 Порядку №393, не містять порядку (механізму) виплати одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу ОВС, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною без збереження заробітної плати (грошового забезпечення).
При вирішені даного спору, суд враховує наступні нормативні положення.
Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби передбачена ч.1 ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Положення вказаної норми також узгоджуються з приписами п. 10 Постанови КМУ від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" відповідно до якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Враховуючи, що ОСОБА_1 прослужила в органах внутрішніх справ 20 років 03 місяці 05 днів, то при звільненні мала право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
07.11.2015р. набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію".
Пунктом 8 прикінцевих та перехідних положень цього Закону визначено, що з дня опублікування Закону всі працівники міліції вважаються такими, що попереджені про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України, згідно якої власник або уповноважений ним орган (роботодавець) зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку й провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП. У разі звільнення працівника з ініціативи роботодавця він зобов'язаний також у день звільнення видати працівникові копію наказу про звільнення з роботи.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного для після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець має письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що на час звільнення позивачки з нею не було проведено остаточного та в повному обсязі розрахунку.
Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем не виконано вимоги ст.116 КЗпП України в частині здійснення остаточного розрахунку та виплати вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1, у зв'язку із чим така допомога повинна бути стягнута.
Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства не врегульовано питання здійснення остаточного розрахунку при звільненні працівників органів внутрішніх справ, тому при вирішенні цього спору підлягають застосуванню правові норми трудового законодавства.
Можливість застосування положень Кодексу законів про працю в Україні у правовідносинах, які врегульовані спеціальними законами, роз'яснена Конституційним Судом України (рішення від 07.05.2002 р. №8-рп/202).
Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Таким нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року N 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».
Відповідно до п.2 вищезазначеного порядку у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Відповідно до п.8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
В довідці про доходи позивачки, виданій Павлоградським МВ ГУМВС в Дніпропетровській області зазначено, що грошове забезпечення ОСОБА_1 за останні два місяці роботи складає в вересні 2012 року 2878.50грн.,у жовтні 2012 року - 3160.59грн.
Відповідно до ч.1 ст.50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від № 8515/0/14-11/13 від 23 серпня 2011 р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік» кількість робочих днів в вересні 2012 року склала 20 робочих дня, в жовтні 2012 року 23 робочих дня.
Враховуючи, що в листопаді 2012 року позивачем відпрацьований неповний календарний місяць. Із розрахунку він виключається. Середньомісячна заробітна плата позивача складає 3019.54 грн.: (2878.50 грн. + 3160.59 грн.):43р.дня х (43р.дня : 2)=3019.54грн.
Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Таким чином, в даному випадку Головне управління МВС України в Дніпропетровській області, як суб'єкт владних повноважень, який здійснював звільнення позивача, не дотримав вимоги закону про захист охоронюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому його відмова у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги про звільнення є протиправною, що дає суду підстави для задоволення адміністративного позову та стягнення з відповідача сум невиплаченої позивачу допомоги.
При цьому суд вважає за необхідне на підставі ч.2 ст.11 КАС України вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, а спосіб захисту, обраний позивачем, є недостатнім для позову, та визнати протиправною відмову відповідача щодо не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби - задовольнити.
Визнати відмову Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні - противоправною.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Турова