Справа № 2а/0270/4455/11
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/0270/4455/11

Головуючий у 1-й інстанції: Слободянюк М.О.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

13 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Мельник-Томенко Ж. М. ,

секретар судового засідання: Томашук А.В.,

за участю:

представника позивача:Тишківського Сергія Леонідовича

представника відповідача: Маковія Сергія В'ячеславовича

Мавроді Рімми Федорівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької митниці Державної фіскальної служби на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства "Фарвуд" до Вінницької митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

приватне підприємство "Фарвуд" звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вінницької митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року, та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники відповідача апеляційну скаргу підтримали, просили суд вимоги викладені в ній задовольнити в повному обсязі.

Під час розгляду справи представником відповідача було заявлено клопотання про долучення до матеріалів додаткових доказів.

Представник позивача щодо заявленого клопотання заперечував.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 2 вказаної норми КАС передбачено, що суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувались в суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справ, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції.

Оскільки відповідачами не надано належного та обґрунтованого підтвердження не можливості надання доказів по справі, ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 25 лютого 2009 року між ПП "Фарвуд" та Приватною компанією "Програмпром ПТИ ЛТД" (Сингапур) був укладений договір про міжнародний лізинг №1, у відповідності до змісту пункту 1.1 якого Лізингодавець передає Лізингоотримувачу обладнання (комплекс для сушіння і зберігання зерна з елементами зернотранспорту), а Лізингоотримувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та оплатити лізингові платежі у порядку визначеному даним договором. Сума контракту склала 750000 доларів США. Крім того, наявне додаткове погодження до договору про міжнародний лізинг №1 від 25 лютого 2009 року про графік лізингових платежів на загальну суму 835313 доларів США.

Товар ввозився на територію України за ВМД №401010000/9/000606 від 10 травня 2009 року, у графі 31 якої зазначались відомості про товар згідно з описом товарів у специфікаціях, а у графі 33 - визначався код товару (зернозберігаючого комплексу) згідно з УКТЗЕД - 84193100 „Сушарки для сільськогосподарських продуктів", що відповідно до Закону України „Про Єдиний митний тариф" класифікується за ставкою мита - 0%.

Дана операція з імпорту на територію України зерносушильного обладнання обкладалася податком на додану вартість за ставкою 20 % від митної вартості товару (відповідно до Закону України „Про податок на додану вартість" чинного на час виникнення даних відносин). Позивачем сплачено суму податку на додану вартість від митної вартості товару, який ввозився на територію України за ВМД, що підтверджується штампами "Сплачено", проставленими відповідачем у відповідній графі ВМД.

В період з 12.05.2011 року по 08.06.2011 року відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку стану дотримання законодавства країни з питань митної справи при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності ПП "Фарвуд" за період з 01 травня 2008 року по 01 травня 2011 року, за результатами якої був складений акт № К0006/11/401000000/ від 08 червня 2011 року.

Згідно висновків акту перевірки позивач порушив вимоги статті 81 Митного кодексу України, Закону України "Про Митний тариф України", що, в свою чергу, спричинило несплату до бюджету належних платежів і податків в сумі 304976,94 грн., з них: ввізне мито - 254147,45 грн., податок на додану вартість - 50829,49 грн.

Зокрема, у акті перевірки вказано, що під час митного оформлення вантажів за вантажною митною декларацією № 401010000/9/000606 від 10 травня 2009 року ПП "Фарвуд" було невірно заявлено код товару 841931000 (ставка мита 0%) згідно УКТЗЕД "бункери для зберігання зерна" у кількості 7-ми штук, як окремих складових зерносушильного комплексу з елементами транспортування та вентиляції в комплекті з баштовою зерносушаркою (модель GSI3500), оскільки кваліфікуючого ознакою для класифікації спірного зерносушильного комплексу є його основна функції (забезпечення умов для тривалого зберігання зерна без змін якісних характеристик), у зв'язку з чим ввезений товар належить до товарної під категорії (ставка мита 7%).

16 червня 2011 року на підставі вказаного акта перевірки Вінницькою митницею прийнято податкове повідомлення форми "Р" № 20, яким згідно з підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 ПК України визначено ПП "Фарвуд" суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем: мито за товари, що ввозяться на територію України суб'єктами підприємницької діяльності, у розмірі 317684,31 грн., у тому числі: 254147,45 грн. - за основним платежем, 63536,86 грн. - за штрафними санкціями.

Також 16 червня 2011 року відповідачем прийнято податкове повідомлення форми "Р" № 21, яким згідно з підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54, пунктом 190.1 статті 190, пунктом 123.1 статті 123 ПК України визначила ПП "Фарвуд" суму податкового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій) за платежем: податок на додану вартість у розмірі 63536,86 грн., у тому числі: 50829,49 грн. - за основним платежем, 12707,37 грн. - за штрафними санкціями.

Не погоджуючись з вищенаведеними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених справ.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду 30 травня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно пункту 35 статті 1 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пропуск товарів і транспортних засобів через митний кордон України - дозвіл митного органу на переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України з урахуванням заявленої мети такого переміщення після проведення митних процедур.

У пункті 19 статті 1 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) наведено визначення терміна "митні процедури" - це операції, пов'язані із здійсненням митного контролю за переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України, митного оформлення цих товарів і транспортних засобів, а також із справлянням передбачених законом податків і зборів.

Отже, митні процедури охоплюють митний контроль, митне оформлення та справляння податків і зборів. При цьому виконання митним органом дій (процедур), які пов'язані із закріпленням результатів митного контролю товарів і транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України, та мають юридичне значення для подальшого використання цих товарів і транспортних засобів, є митним оформленням.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання митним органом митних процедур, визначених ним на підставі Митного кодексу України відповідно до заявленого митного режиму.

Відповідно до статті 69 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи. Такий контроль здійснюється на підставі письмового розпорядження керівника митного органу або особи, яка його заміщує.

Аналіз наведених норм свідчить про можливість митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Як встановлено з матеріалів справи, обґрунтовуючи свою позицію щодо правомірності прийнятих податкових повідомлень, представник відповідача зазначає, що відповідно до акту про проведення митного огляду від 10.05.2009 року було встановлено, що товар (зерносушильний комплекс) має вигляд технологічного обладнання, який складається з різних за габаритами, формою, матеріалом деталей, якій містяться в картонних, дерев'яних ящиках та обгорнуті поліетиленовою плівкою, та який надійшов в розібраному стані одночасно в 24 -х морських контейнерах. А тому враховуючи обмежений час на проведення митного контролю було неможливо зробити висновок, що бункери, які ввозились разом із зерносушильним комплексом, не є його невід'ємною складовою частиною. Натомість, в подальшому, коли бункери були вже змонтовані, з'ясувалось, що вони являють собою окремі незалежні конструкції і повинні класифікуватись за іншим кодом згідно з УКТЗЕД.

Щодо такої позиції відповідача колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 265 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу, після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості. Якщо митний орган дійшов висновку, що визначена декларантом митна вартість нижча, ніж прямі витрати на виробництво цього товару, в тому числі сировини, матеріалів та/або комплектуючих, які входять до складу товару, митний орган має право зобов'язати декларанта визначити митну вартість іншим способом, ніж він використав для її визначення.

Згідно з пунктом 6.1 розділу 1 Інструкції про порядок заповнення вантажної митної декларації, затвердженої наказом Державної митної служби України від 09 липня 1997 року № 307 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якщо в полі будь-якої графи вантажної митної декларації не вистачає місця для внесення обов'язкових відомостей або для проставлення посадовою особою митного органу службових відміток (унесення відомостей), то відомості зазначаються у доповненні форми МД-6 (далі - доповнення), що є невід'ємною частиною вантажної митної декларації. При цьому, у відповідній графі вантажної митної декларації після внесених відомостей вчиняється запис "Див. доп.".

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з вантажно митної декларації № 401010000/9/000606, у графі 31 позивач вказав опис товару із приміткою "Див. доп.", а у графі 44 - вказав про наявність додаткової інформації /подані документи/ сертифікати і дозволи (т.1 арк. справи 121). У формі МД-6 до цієї декларації позивач вказав чіткий опис ввезеного товару в розрізі його складових, а також вказав перелік документів (розшифровка графи 44), які були додані до цієї декларації, у тому числі, сертифікати якості, звіт про оцінку майна, лист ВО санепідемстанції тощо (т.1 арк. справи 122-126).

У розділі 3 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 квітня 2005 року № 314 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що на стадії прийняття вантажної митної декларації до оформлення здійснюється перевірка комплектності отриманих від декларанта документів і їх відповідності даним, зазначеним у графах 40 і 44 вантажної митної декларації (пункт 7). У рамках проведення митного контролю здійснюється: перевірка правильності класифікації та кодування товарів (згідно з поданими документами) (пункт 17); перевірка правильності нарахування податків і зборів (обов'язкових платежів) за вантажною митною декларацією та застосування пільг у їх сплаті відповідно до законодавства (пункт 21); ініціювання проведення митного огляду, якщо документів, поданих декларантом, недостатньо для прийняття рішення про повноту та/або достовірність відомостей, що перевіряються, або результати перевірки правильності класифікації та кодування товарів, визначення країни походження тощо потребують проведення такого огляду (пункт 25).

Згідно з пунктом 25 розділу 3 Порядку здійснення митного контролю й митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 квітня 2005 року № 314 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), 10 травня 2009 року митним органом був проведений митний огляд товарів, що переміщуються за вантажною митною декларацією № 401010000/9/000606, за результатами якого був складений акт, у пункті 7 якого "результати проведення митного огляду" митним органом було вказано - "відповідає заявленому" (т.1 арк. справи 79).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що використовуючи свої повноваження в рамках заходів з митного контролю у процедурі митного оформлення товару відповідач мав об'єктивну можливість достеменно перевірити опис та функціональне призначення усіх складових спірного обладнання, здійснивши його митний огляд (у разі недостатності поданих декларантом документів).

Натомість обґрунтовуючи правомірність оскаржуваних рішень відповідач не вказує яких саме документів (із поданих позивачем) не було достатньо для перевірки правильності визначення декларантом коду товарної номенклатури; чи витребовувались при перевірці вантажної митної декларації, а також при здійсненні митного огляду у травні 2009 року у позивача інші додаткові документи (зокрема: технічний опис зерносушильного комплексу, складальне креслення (схема) зерносушильного комплексу, вартість складових зерносушильного комплексу); у чому виразилась протиправність дій імпортера, яка слугувала підставою для здійснення відповідачем митного контролю після завершення митного контролю; чи існувала обґрунтована підозра, що на час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства.

При цьому Вищий адміністративний суд України скасовуючи попередні судові рішення суду першої та апеляційної інстанції по даній справі та направляючи її на новий розгляд вказав на обов'язковість дослідження вищезазначених обставин, оскільки у випадку, якщо митний орган приймаючи вантажні митні декларації відніс товар до певного коду товарної номенклатури та пропустив товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки стосовно класифікації товару, за виключенням випадку коли така помилка була наслідком протиправних дій імпортера, зокрема, зазначення у вантажних митних деклараціях недостовірних відомостей.

Враховуючи, що вказані висновки згідно ч. 5 ст. 227 КАС України є обов'язковими для врахування при новому розгляді справи, суд апеляційної інстанції, повно та всебічно перевіривши зазначені обставини, вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, 10 травня 2009 року митним органом був проведений митний огляд товарів, що переміщуються за вантажною митною декларацією № 401010000/9/000606.

У графі 31 ВМД № 401010000/9/000606, позивач вказав опис "Зерносушильного комплексу з елементами транспортування та вентиляції в комплекті", із приміткою "Див. доп.". При цьому, із форми МД-6 до цієї декларації вбачається, що позивач вказав чіткий опис ввезеного товару в розрізі його складових, в тому числі бункерів для зберігання зерна у кількості 7 шт. В свою чергу, у графі 44 - вказав про наявність додаткової інформації /подані документи/ сертифікати і дозволи (т.1 арк. справи 121).

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем було надано достатню кількість документів, наявність яких дозволяла відповідачу під час митного огляду встановити чіткий перелік усіх складових частин зерносушильного комплексу, що необхідно для визначення його коду за УКТЗЕД.

Крім того, в разі виникнення будь-яких сумнівів щодо правильності визначення коду за УКТЗЕД, відповідач не був позбавлений можливості прийняти рішення про витребовування додаткових документів, зокрема: технічного опису зерносушильного комплексу, складального креслення (схеми), тощо, на яких вказаний комплекс зображений у зібраному вигляді та просліджується цільове призначення кожного із його складових.

Також слід звернути увагу і на те, що перевірка у 2011 році, за результатами якої винесенні оскаржувані податкові повідомлення рішення, була проведена на підставі тих самих документів, що були додані до ВМД № 401010000/9/000606 при проходженні митного контролю у 2009 році. При цьому представник відповідача у судовому засіданні не надав жодної інформації про взяття до уваги будь-яких інших матеріалів, які були відсутні на момент митного контролю. А перевірити дану інформацію на даний час є неможливим у зв'язку зі знищенням за закінченням термінів зберігання відповідних документів.

Колегія суддів погоджується з правовою позицією суду першої інстанції, про те, що надані позивачем на момент митного контролю документи в повній мірі дозволяли відповідачу встановити чіткий перелік усіх складових зерносушильного комплексу, при цьому останній був вправі, в разі виникнення сумнів, вжити заходів за для об'єктивного з'ясування усіх обставин, які б дозволили йому визначити інший код "зерносушильного комплексу" за УКТЗЕД, в частині окремих його складових елементів, а саме: "бункерів для зберігання зерна".

Натомість за результатами митного огляду відповідачем було складено акт від 10.05.2009р., у пункті 7 якого "результати проведення митного огляду" митним органом було вказано - відповідає заявленому (т.1 арк. справи 79), що свідчить про відсутність будь-яких зауважень щодо порушення позивачем законодавства України, а також сумнівів щодо визначення коду товару. Прославлянням відбитка печатки у відповідній графі вантажної митної декларації, відповідач підтвердив правильність та достовірність заповнення ВМД, що є завершальною стадією митного оформлення.

Таким чином, судом першої інстанції було вірно встановлено, якщо митний орган, приймаючи ВМД, відніс товар до певного коду товарної номенклатури та пропустив його на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому він не мав правових підстав для прийняття податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки у класифікації товару, за виключенням випадку коли така помилка була наслідком протиправних дій імпортера, зокрема, зазначення у вантажних митних деклараціях недостовірних відомостей.

При аналізі вищезазначених правових норм норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено, що неправильне встановлення кодів товарної номенклатури було здійснено у зв'язку з недостовірною інформацією, поданою суб'єктом господарювання, чи іншими протиправними його діями. З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що у Вінницької митниці не існувало правових підстав для прийняття оспорюваних податкових повідомлень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки у класифікації товару.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У зв'язку з вищезазначеним, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про неправомірність заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вінницької митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 19 вересня 2016 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Мельник-Томенко Ж. М.