Справа № 819/720/16
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2016-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/720/16

12 вересня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Білоус І.О.

при секретарі судового засідання Габрилецькій С. Є.

за участю позивача ОСОБА_1, представників відповідачів: ОСОБА_2 сільської ради - ОСОБА_3, ОСОБА_4 Держгеокадастру у Тернопільському районі Тернопільської області ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_4 Держгеокадастру у Тернопільському районі про визнання неправомірним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся із адміністративним позовом до ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_4 Держгеокадастру у Тернопільському районі, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача - ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 24.03.2016 р. № 74 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 Б.» яким відмовлено у наданні земельної ділянки для ведення сільського господарства площею 0,25 га. по вул. Надрічній, зобов'язати відповідача ОСОБА_2 сільську раду Тернопільського району Тернопільської області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки для ведення сільського господарства площею 0,25 га. по вул. Надрічній, Відповідача - ОСОБА_4 Держгеокадастру у Тернопільському районі Тернопільської області, в установленому законом порядку, після виготовлення та затвердження документації із землеустрою щодо земельної ділянки для ведення сільського господарства площею 0,25 га. по вул. Надрічній та її безоплатної передачі Позивачу, вчинити дії з державної реєстрації цієї ділянки.

В обґрунтування заявленого позову зазначив, що неодноразово звертався із заявами до ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки для ведення сільського господарства по вул. Надрічній. Однак неодноразово, 11.09.2016 р., 17.02.2016 р. та 18.02.2016 р. отримував рішення із різною мотивацією про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою такої земельної ділянки.

В судовому засіданні поданий позов підтримав. Вважає отримані відмови необґрунтованими та безпідставними. Просить захистити його право та задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області проти позову заперечувала, посилаючись на відсутність вільних земельних ділянок за вказаною позивачем адресою. Стверджувала, що при наданні земель в тому місці, про яке вказував позивач, переважне право надавалося учасникам АТО. Вважає позов безпідставним і необґрунтованим, просила у його задоволенні відмовити.

Представник відповідача - ОСОБА_4 Держгеокадастру у Тернопільському районі Тернопільської області, проти позову заперечувала. Вважає, що ОСОБА_4 Держземагенства у Тернопільському районі права позивача не порушувались. За умови наявності передбачених законом підстав та при зверненні позивача до ОСОБА_4 Держгеокадастру у Тернопільському районі Тернопільської області із відповідною заявою її буде розглянуто в установленому законом порядку.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти позову, заслухавши пояснення позивача представників відповідачів, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Позивач, ОСОБА_1, до моменту звернення із даним позовом до суду, правом на безоплатну приватизацію земельних ділянок громадянами не користувався.

Данний факт не заперечувався сторонами у справі, а відтак, не підлягає доказуванню у відповідності до ч. 3 ст. 72 КАС України.

Рішенням сорок третьої сесії, шостого скликання ОСОБА_2 сільської ради від 11.09.2016 р. за № 61 «Про розгляд заяви ОСОБА_1» позивачеві відмовлено у наданні земельної ділянки під будівництво та обслуговування житлового будинку. У преамбулі прийнятого рішення зазначено, що відповідач керувався ст. 12,40 ЗК України та ст. 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Вмотивуванням такого рішення зазначено врахування того, що немає розробленого генплану забудови на новий житловий квартал на території ОСОБА_2 сільської ради.

Заявою від 11.01.2016 р. позивач звернувся до ОСОБА_2 сільської ради із проханням про виділення земельної ділянки для ведення сільського господарства площею 0,15 га. по вул. Надрічній.

Рішенням пятої сесії, сьомого скликання ОСОБА_2 сільської ради від 17.02.2016 р. за № 61 «Про розгляд заяви ОСОБА_1» йому відмовлено у наданні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. У преамбулі цього рішення відповідач посилається на ст. 12 ЗК України та ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», та посилається на Меморандум «Про співробітництво при вирішенні питань щодо забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» від 13.01.2013 р.

18.02.2016 р. позивач знову звернувся із заявою до ОСОБА_2 сільської ради із проханням про виділення земельної ділянки для ведення сільського господарства площею 0,25 га. по вул. Надрічній.

Рішенням шостої сесії, сьомого скликання ОСОБА_2 сільської ради від 24.03.2016 р. за № 61 «Про розгляд заяви ОСОБА_1» ОСОБА_1 знову відмовлено у наданні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із посиланням на ст. 12 ЗК України та ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та враховуючи те, що приміщення поліклініки являється комунальною власністю ОСОБА_2 сільської ради.

Не погодившись із наведеними рішеннями субєкта владний повноважень - Відповідача ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області позивач оскаржив його до суду.

Відповідно до положень статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особа зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, усі передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, крім інших, належать розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність та користування громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу.

Крім того, цією ж статтею до повноваження сільської ради віднесено організація землеустрою; координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Ст. 122 ЗК України встановлено повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. А саме. ч. 1 передбачено, що

сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Ст. 83 ЗК України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

П. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування від 21.05.1997 р. № 280/97 (далі - Закон № 280/97) встановлено, що, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної міської ради належить вирішення відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Статтею 118 ЗК України встановлено Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно із приписами ч. 7 цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як пояснив суду позивач, та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, усі рішення про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки для ведення сільського господарства по вул. Надрічній, вмотивовані різними підставами, а саме, відсутністю розробленого генплану забудови на новий житловий квартал на території ОСОБА_2 сільської ради, посиланням на Меморандум «Про співробітництво при вирішенні питань щодо забезпечення учасників антитерористичної операції та сімей загиблих учасників антитерористичної операції земельними ділянками» від 13.01.2013 р., та те, що приміщення поліклініки являється комунальною власністю ОСОБА_2 сільської ради.

При зясуванні спірних обставин щодо наявності або відсутності належних підстав оскарженого рішення від 24.03.2016 р. № 74, судом встановлено наступне.

З викопіювання земельних ділянок по вул. Надрічній, наданої представником відповідача - ОСОБА_2 сільської ради та дослідженої в судовому засіданні, вбачається, що земельна ділянка для обслуговування будівлі поліклініки ( вул. Надрічна 22) знаходиться на відстані від місця розташування тієї ділянки, про надання якої просив позивач. Ближче до її місця розташування знаходяться земельні ділянки земельні ділянки, надані ОСОБА_6, (площею 0,0950 га, кадастровий номер , вул. 26, надана рішенням від 29.01.2015 р.), ОСОБА_7 (площею 0,1090 га, кадастровий номер , вул. Надрічна 28, надана рішенням від 02.04.2016 р.), ОСОБА_8, (площею 0,1050 га, кадастровий номер , вул. Надрічна 30, надана рішенням від 22.05.2015 р.), ОСОБА_9, (площею 0,1000 га, кадастровий номер , вул. Надрічна 32, надана рішенням від 11.09.2015 р.) та дві земельні ділянки орієнтовно розміром кожна по 0,1000 га зарезервовані учасникам АТО для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Надрічній ( а. с. 46).

Разом з тим, судом встановлено, що земельна ділянка, розміром 0,12 га по вул. Надрічній, у місці розташування про яке вказував позивач, станом на час розгляду даної справи є вільною (а. с. 46), що підтверджується експлікацією земель ( а. с. 47), визнано сторонами у справі, відтак в силу ч. 3 ст. 72 КАС України не підлягає доказуванню.

В той же час, судом не приймаються заперечення представників відповідачів, надані в судовому засіданні щодо непридатності цієї земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки ними не надано суду жодних належних та допустимих доказів його обґрунтованості. Також суд зазначає, що таке обґрунтування не зазначено відповідачем в обґрунтуванні спірного рішення.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність на час винесення оспореного позивачем рішення підстав, зазначених в його обґрунтуванні та підстав для відмови, визначених ч. 7 ст. 118 ЗК України. Також судом встановлено, що відповідачами не надано належних і беззаперечних доказів відсутності вільних земельних ділянок на території ОСОБА_2 сільської ради (в межах населеного пункту) по вул. Надрічній. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для винесення оскарженого позивачем рішення.

Щодо доводів відповідачів, що надання вказаного дозволу є виключною компетенцією та дискреційними повноваженнями відповідача ОСОБА_2 сільської ради, слід зазначити наступне.

У своєму рішенні від 16.09. 2015 р. у справі № 21-1465а15, Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням тієї обставини, що позивач неодноразово звертався до ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області з одного і того ж питання щодо надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою про відведення земельної ділянки для ведення селянського господарства та отримував відмови в його виданні, та з урахуванням того, що обставини, якими обґрунтовувалися підстави наданих йому відмов спростовано судом, суд приходить до висновку, що належним та дієвим способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах є зобов'язання відповідача ОСОБА_2 сільську раду Тернопільського району Тернопільської області - видати зазначений дозвіл.

Аналогічної правової позиції дотримувався Вищий адміністративний суд України, ухвалюючи рішення від 19.05.2016 р. за результатами розгляду адміністративної справи № К/800/32729/15.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи доведену відсутність підстав для винесення відповідачем ОСОБА_2 сільською радою, оспореного позивачем рішення, суд приходить до висновку, що прийняте рішення, що є предметом оскарження у даній справі, не відповідає вимогам законодавства, у зв'язку з чим підлягає до визнання протиправним та підлягає до скасування.

При цьому суд не бере до уваги посилання представника відповідача - ОСОБА_4 Держгеокадастру у Тернопільському районі, як на підставу для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою позивачу, посилання на відсутність відповідних додатків до поданої позивачем заяви, з огляду на відсутність серед підстав відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, зазначених у ч. 7 ст.116 ЗК України, такої підстави.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача до відповідача ОСОБА_4 Держгеокадастру у Тернопільському районі, оскільки його діями права позивача жодним чином не порушені.

На підставі вищевикладеного, та за результатами оцінки судом наданих сторонами доказів стосовно дій відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення, зважаючи на встановлену невідповідність правової поведінки відповідача - ОСОБА_2 сільської ради у спірних правовідносинах вимогам законодавства, що їх врегульовує, та недотримання ним вимог п. 1 - 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, при прийнятті оскаржуваного рішення - суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача шляхом визнання протиправним та скасування прийнятого відповідачем рішення та Зобов'язання Відповідача ОСОБА_2 сільську раду Тернопільського району Тернопільської області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки для ведення сільського господарства площею 0,12 га. по вул. Надрічній, з урахуванням наявності вільної земельної ділянки вказаного розміру за визначеним позивачем місцем розташування.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 24.03.2016 р. № 74 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 Б.».

3. Зобов'язати ОСОБА_2 сільську раду Тернопільського району Тернопільської області надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки для ведення сільського господарства площею 0,12 га по вул. Надрічній.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 16.08.2016 р.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.