Справа № П/811/303/16
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 вересня 2016 рокусправа № П/811/303/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

представників сторін:

прокурора : Шайтанова М.Г. дов. від 08.04.15 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Заступника прокурора Кіровоградської області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 р. у справі № П/811/303/16

за позовом Заступника керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури Горщак М.Л.

до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області

треті особи Державна інспекція сільського господарства в Кіровоградській області, ОСОБА_1

про визнання недійсним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

29.03.2016 заступник керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури Горщак М. Л. звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, треті особи Державна інспекція сільського господарства в Кіровоградській області, ОСОБА_1, в якому просив визнати недійсним та скасувати накази ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області про надання ОСОБА_1 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, розташованих на території Чемерпільської сільської ради Гайворонського району загальною площею 145,9532 га, а саме:

- № 11-4584/21-15-СГ від 25.12.2015;

- № 11-4587/21-15-СГ від 25.12.2015;

- № 11-4586/21-15-СГ від 25.12.2015;

- № 11-4583/21-15-СГ від 25.12.2015;

- № 11-4582/21-15-СГ від 25.12.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю надання відповідного дозволу, оскільки ОСОБА_1 до заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою надано не всі необхідні документи, а також тим, що передані в оренду земельні ділянки розташовані не єдиним масивом, а на значній відстані одна від одної, що є порушенням Закону України «Про фермерське господарство». За твердженням позивача внаслідок таких незаконних дій відповідача порушено інтереси держави, зокрема державу обмежено у праві належного розпорядження землями державної форми власності, використання її за своїм призначенням, одержання відповідної плати за користування землею, порушено встановлений законом порядок надання земель у користування, створено небезпеку збереженню природних якостей землі, створено загрозу заподіянню збитків державному та місцевому бюджетам, що і є було підставою для звернення прокурора з позовом до суду.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016р. у справі № П/811/303/16 у задоволенні вищевказаного адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що аналіз наданих ОСОБА_1 документів свідчить, що підстави для відмови відповідачем у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою вказаній особі були відсутні. При цьому позивачем не доведено формальний характер розгляду відповідачем поданих ОСОБА_1 заяв.

Не погодившись з постановою суду, заступником прокурора Кіровоградської області подано апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016р. у справі №П/811/303/16, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції не врахував, що додані до заяв ОСОБА_1 обґрунтування не містять будь-якого пояснення необхідності отримання таких великих площ земель, можливості їх обробітку (наявності найманих працівників, участі в програмах кредитування фермерських господарств, наявності сільськогосподарської техніки тощо), не вказано конкретні перспективи діяльності фермерського господарства тощо. Надані відповідачем обґрунтування мають формальний характер та містять припущення щодо бажання створення на земельній ділянці фермерського господарства в розумінні вищевказаного Закону.

При цьому скаржник звертає увагу, що відповідно до інформації Територіального сервісного центру № 3545 Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області, у власності ОСОБА_1 значиться лише Lada «Largus» 2013 року випуску, яка не придатна для обробітку землі. Інша техніка у ОСОБА_1 на момент подання заяв щодо відведення спірних земель та прийняття оспорюваного наказу відсутня. Крім того, ОСОБА_1 з 2012 року був директором та засновником (власником) сільськогосподарського підприємства ТОВ «АгроТаужна», яке відповідно до даних Таужненської сільської ради Гайворонського району на момент прийняття спірних наказів вже використовувало на території сільської ради 180,8745 га земель сільськогосподарського призначення на підставі договорів оренди, а також на час звернення із клопотаннями та прийняття спірних наказів матір'ю ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вже створено ФГ «Любагро», у якому ОСОБА_1 є учасником, і відповідно до даних Таужненської сільської ради Гайворонського району вказаним фермерським господарством за договорами оренди від 30.12.2015 використовуються 20,8796 га земель сільськогосподарського призначення.

На думку скаржника, вказані обставини вказують на те, що на момент подання заяв та прийняття на підставі цих заяв спірних наказів, дійсного волевиявлення ОСОБА_1 та наявності в нього бажання створити фермерське господарство не було, і свідчить про присутність у його діях факту зловживання передбаченим ч.2 ст.134 ЗК України правом отримання земельної ділянки поза аукціоном, що є порушенням вимог ст.ст.1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» та підставою для скасування спірних наказів.

Крім того, скаржник вважає, що суд першої інстанції не врахував висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 03.02.2016 у справі № 6-2902цс15 з тотожного спору, а також те, що земельні ділянки, які їх власники або інші особи будуть використовувати єдиним масивом, закріплюються межовими знаками встановленого зразка лише по окружній межі єдиного масиву, а оскільки спірні земельні ділянки знаходяться на значній відстані одна від одної, це унеможливлює утворення єдиної зовнішньої межі для них, що, на думку скаржника, є порушенням вимог ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» та окремою підставою для скасування спірних наказів відповідача.

ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржену постанову суду першої інстанції цілком обґрунтованою та правомірною, зазначаючи, що Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Прокурором в судовому засіданні апеляційної інстанції доводи , викладені в апеляційній скарзі щодо наявності підстав скасування постанови суду першої інстанції , підтримано, надано пояснення по суті спірних питань даної справи.

Матеріали справи свідчать, що 22.12.2015 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області з заявою від 21.12.2015 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду на 49 років для ведення фермерського господарства на території Чемерпільської сільської ради Гайворонського району, орієнтовною площею - 21,0948 га, 45,4306 га, 21,2503 га, 29,7591 га, 24,1516 га, 26,8616 га (а.с.44).

При цьому у даній заяві зазначено, що ані заявником, ані членами фермерського господарства в кількості чотирьох чоловік право на безоплатну приватизацію земельних ділянок відповідного цільового призначення не використано.

У додаток до вказаної заяви ОСОБА_1 надано графічні матеріали, копію паспорта; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду; копію диплому про вищу освіту агронома, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства (а. с.45-59).

25.12.2015 за результатами розгляду даної заяви та доданих до неї документів, ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області винесено накази, якими ОСОБА_1 надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, розташованих на території Гайворонського району Чемерпільської сільської ради (за межами населеного пункту), а саме - рілля, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у резерві, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (код класифікатора видів цільового призначення земель 01.02):

- № 11-4584/21-15-СГр. - 21,2503 га;

- № 11-4587/21-15-СГ - 26,8616 га;

- № 11-4586/21-15-СГ - 29,7591 га;

- № 11-4583/21-15-СГ - 45,4306 га ;

- № 11-4582/21-15-СГ - 22,6516 га (а. с.11-15).

Заступник керівника Новоукраїнської місцевої прокуратури, вважаючи протиправними зазначені накази (далі - спірні накази) ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області з надання третій особі дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, звернувся до адміністративного суду з даним позовом про їх скасування.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора Кіровоградської області не підлягає задоволенню з таких підстав:

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) дій суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 КАС України з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, частиною 4 статті 122 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно п.п.31 п.4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 14.01.2015 № 5, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

В свою чергу, у пункті 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.02.2015 № 14, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2015 за № 177/26622 (далі - Положення), Головне управління Держгеокадастру в області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та йому підпорядковане.

Відповідно до п.п.12 п.4 Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

За приписами п.9 Положення Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Отже, ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області являється територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин з повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського, яке здійснюється шляхом видачі відповідних наказів.

Як вбачається з вищенаведених обставин справи ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства подано до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області заяву про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду.

Стаття 124 ЗК України визначає порядок передачі земельних ділянок в оренду.

Так, згідно частини 1 даної статті передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

За приписами ч.2 ст.134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема: передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

За приписами ч.3 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

За положеннями частин 1-4, 6, 10 статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються:

затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності);

надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Отже, у відповідності до приписів статті 123 ЗК України існує певний порядок отримання громадянином бажаної земельної ділянки в оренду, за яким першим етапом реалізації такого бажання є звернення даного громадянина з заявою до органу виконавчої влади з клопотанням (заявою) про надання таким органом дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки.

Другим етапом є прийняття відповідним виконавчим органом рішення за результатами розгляду вказаної заяви громадянина.

І на останньому етапі (у разі надання уповноваженим органом виконавчої влади дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки та у разі погодження розробленого проекту землеустрою), відповідний орган виконавчої влади приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

При цьому стаття 125 ЗК України визначає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Тобто, приймаючи у формі спірних наказів рішення про надання ОСОБА_1 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення бажаних земельних ділянок в оренду, ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, діяло у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Стосовно наявності законних підстав для винесення спірних наказів колегія суддів зазначає наступне:

Спеціальним нормативно-правовими актом для громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатись її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках шляхом створення фермерського господарства, є Закон України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 № 973-IV (далі - Закон № 973).

Як зазначено у преамбулі даного Закону № 973, даний Закон спрямований на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України.

Так, стаття 5 Закону № 973 (в редакції на момент виникнення спірних відносин) встановлює право кожного дієздатного громадянина України, що досяг 18-річного віку, на створення фермерського господарства у разі виявлення такого бажання.

Стаття 7 Закону № 973 визначає порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, згідно абз.1, 2 ч.1 якої для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Відповідно до абз.1, 3 ч.2 ст.7 Закону № 973 заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону.

Земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури (ч.7 ст.7 Закону № 973).

При цьому у ч.1 ст.8 Закону № 973 встановлено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи і не спростовується позивачем, ОСОБА_1 надавались відповідачу:

- відповідна заява з зазначенням бажаного розміру земельних ділянок, їх місцем розташування, кількістю членів фермерського господарства та місцем розташування ділянко, кількістю членів та наявністю у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність;

- обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства з значенням про наявність відповідної техніки та назви культур, які має намір вирощувати;

- документи, що підтверджують досвід роботи ОСОБА_1 у сільському господарстві та наявність у останнього освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що законні підстави для відмови відповідачем у наданні ОСОБА_1 дозволів на розробку проектів землеустрою бажаних земельних ділянок були відсутні.

При цьому колегія суддів вважає неправомірними доводи скаржника про те, що додане до заяви, ОСОБА_1 обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства (а. с.53, 54) мають формальний характер та містять припущення щодо бажання створення на земельній ділянці фермерського господарства в розумінні Закону № 793, оскільки ці обґрунтування не містять будь-якого мотивування необхідності отримання таких великих площ земель, можливості їх обробітку (наявності найманих працівників, участі в програмах кредитування фермерських господарств, наявності сільськогосподарської техніки тощо), не вказано конкретні перспективи діяльності фермерського господарства тощо.

Зазначаючи про неправомірність цих доводів, колегія суддів звертає увагу, що чинним законодавством не визначена не тільки певна форма такого документу, як обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, а й не встановлені вимоги щодо тих позицій, чинників, які мають бути відображені у такому обґрунтуванні, що свідчить про можливість складання його у вільній формі і про те, що надання оцінки відповідній заяві віднесено до повноважень органу, який розглядає таке обґрунтування, тобто - відповідача.

Отже, відсутність в обґрунтуванні розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, наданому ОСОБА_1, обґрунтування необхідності отримання таких великих площ земель, можливості їх обробітку (наявності найманих працівників, участі в програмах кредитування фермерських господарств, наявності сільськогосподарської техніки тощо), не зазначення конкретних перспектив діяльності фермерського господарства, не являється законною підставою для надання органом Дежгеокадастру відмови у дозволі на розробку проекту землеустрою щодо відведення бажаної громадянином земельної ділянки.

При цьому колегія суддів зауважує, що з вищенаведених положень ст.5 та ст.8 Закону № 793 вбачається, що громадянину достатньо висловити саме намір створити фермерське господарство (що і було зроблено ОСОБА_1 в заяві від 21.12.2015), для чого спочатку таким громадянином отримується у власність чи у користування земельні ділянки для відповідних цілей, а лише потім (після проведення державної реєстрації такого права власності чи користування земельними ділянками) здійснюється державна реєстрація самого фермерського господарства, як юридичної особи.

Також колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві, посилання скаржника на відсутність у власності ОСОБА_1 сільськогосподарської техніки на момент подання заяв щодо відведення спірних земель та прийняття спірних наказів, оскільки такої умови для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Закон № 793 не висуває. Право ж громадянина на залучення такої техніки для провадження сільськогосподарської діяльності на умовах найму вказаний Закон не обмежує.

Щодо доводів скаржника про те, що і ОСОБА_1, і його мати ОСОБА_2 вже були засновниками сільськогосподарських (фермерських) підприємств і мали у користуванні на території сільської ради землі сільськогосподарського призначення на підставі договорів оренди, то колегія суддів зазначає, що самі по собі ці обставини не являються законною підставою для надання органом Дежгеокадастру відмови у дозволі на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Тим більш, що доказів нецільового використання отриманих раніше в оренду земельних ділянок або наявності інших порушень земельного законодавства з боку ОСОБА_1, які б свідчили про зловживання вказаною особою правом користувача, позивачем суду не надано.

Таким чином, колегія суддів, як і суд першої інстанції вважає, що спірні накази про надання ОСОБА_1 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення бажаних земельних ділянок в оренду прийняті відповідачем у відповідності до Закону №793.

Крім того, скаржник посилається на неврахування судом першої інстанції того факту, що спірні земельні ділянки знаходяться на значній відстані одна від одної і це унеможливлює утворення єдиної зовнішньої межі для них, що, на думку скаржника, є порушенням вимог ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» та окремою підставою для скасування спірних наказів відповідача.

Стосовно даних доводів колегія суддів зазначає наступне:

Як вірно встановлено судом першої інстанції, термін «єдиний земельний масив» введений Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-IV (далі - Закон № 899), проте його поняття, як у даному Законі, так і в іншому законодавчому акті не наведено.

Разом з тим, у статті 11 Закону № 899 (в редакції на момент виникнення спірних відносин), зазначено, що встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Земельні ділянки, які будуть використовуватися їх власниками, самостійно закріплюються межовими знаками встановленого зразка кожна окремо.

Земельні ділянки, які їх власники або інші особи будуть використовувати єдиним масивом, закріплюються межовими знаками встановленого зразка лише по окружній межі єдиного масиву.

При цьому у ч.1 ст.4 Закону № 899 передбачено, що особам, які мають право на виділення їм у натурі (на місцевості) двох чи більше земельних часток (паїв) із земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, земельні ділянки за їх бажанням виділяються єдиним масивом.

Отже, аналізуючи вищенаведені положення Законів № 899 та № 973, враховуючи, що згідно преамбул и Закону № 973, даний Закон спрямований на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо ведення сільського (фермерського) господарства, колегія суддів вважає, що законодавцем вимога щодо надання громадянам для ведення фермерського господарства земельної ділянки єдиним масивом обумовлена захистом прав та інтересів безпосередньо громадянина, який виявив намір створити таке господарство, сприянням реалізації такого права, і у даному випадку, мотивована, крім іншого, зручністю оброблення земельної ділянки, наданої єдиним масивом.

При цьому Закон № 973 не містить заборон щодо надання громадянину для створення фермерського господарства кількох окремих земельних ділянок, розташованих у різних місцях.

Тобто, порушення вимог ст.7 Закону України «Про фермерське господарство», яке полягає у наданні ОСОБА_1 дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок не єдиним масивом, не може бути окремою підставою для скасування відповідних наказів відповідача, оскільки сам ОСОБА_1 не вважає порушенням свого права надання йому відповідних дозволів відносно земельних ділянок, як не складають єдиний масив. Більш того, ОСОБА_1 сам просив надати саме ці, бажані ним, земельні ділянки, для ведення фермерського господарства.

Щодо доводів скаржника про неврахування судом першої інстанції постанови Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі № 6-2902цс15 (на яких ґрунтуються майже повністю доводи апеляційної скарги), то колегія суддів звертає увагу, що у даній постанові ВСУ міститься аналіз чинного законодавства зі спірних правовідносин та висновок, який зводиться по суті до того, що суд відмовив у задоволенні позову, помилково застосувавши до спірних правовідносин виключно статтю 123 ЗК України без її поєднання з частиною першої статті 7 Закону № 973.

Переглядаючи постанову суду першої інстанції у відповідності до вимог ч.2 ст.11, ч.1 ст.195 КАС України, колегія суддів зазначає про встановлення судом першої інстанції обставин щодо відповідності наданих ОСОБА_1 відповідачу документів приписам і статті 123 ЗК України, і приписам ч.1 ст.7 Закону № 973, який є спеціальним у спірних правовідносинах.

Стаття 19 Конституції України зобов'язує органи державної влади, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, оцінюючи дії ГУ ДЗА у Кіровоградській області на відповідність критеріям, зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи спірні накази, відповідач діяв у межах наявних повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, і тому відмова у їх скасуванні судом першої інстанції є правомірною.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що подання даного адміністративного позову обумовлено необхідністю захисту інтересів держави, які, на думку позивача, порушені внаслідок незаконних дій відповідача, зокрема державу обмежено у праві належного розпорядження землями державної форми власності, використання її за своїм призначенням, одержання відповідної плати за користування землею, порушено встановлений законом порядок надання земель у користування, створено небезпеку збереженню природних якостей землі, створено загрозу заподіянню збитків державному та місцевому бюджетам, що і є підставою для звернення прокурора з позовом до суду.

Також позивачем зазначено, що відповідно до Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 459/2011 державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, покладено на Державну інспекцію сільського господарства України, однак у вказаного органу відсутні повноваження щодо звернення до адміністративного суду з позовом. До того ж відповідно до Постанови КМУ № 447 від 30.06.2015 розпочато процедуру ліквідації територіальних органів Державної інспекції сільського господарства, в тому числі Державної інспекції сільського господарства у Кіровоградській області.

Так, ч.1 ст.24 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (в редакції на момент звернення позивача до суду) право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Згідно ч.1 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до абз.1, 2 ч.3 вказаної статті прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

В свою чергу в абз.1 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Також у ч.2 ст.60 КАС України передбачено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Отже, прокурор, який звертається з позовом інтересах держави, зобов'язаний у такому позові визначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

І лише у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор може набути статусу позивача.

У відповідності до пункту 5 Положення про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 459/2011 Держсільгоспінспекція України та її посадові особи в межах своїх повноважень мають право, зокрема:

складати акти перевірок, протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, давати обов'язкові для виконання приписи (розпорядження), а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок для притягнення винних осіб до відповідальності;

звертатися до органів прокуратури з клопотанням про подання позову до суду щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився;

передавати до органів прокуратури, органів дізнання та досудового слідства акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів звернення третьої особи - Держінспекції сільського господарства в Кіровоградській області (яка на момент звернення прокурора до суду не була ліквідована, а. с.33, 85) до прокурора з матеріалами проведеної перевірки стосовно спірних наказів відповідача.

Водночас, в матеріалах справи міститься звернення сільського голови Чемерпільської сільради Гайворонського району Кіровоградської області до Гайворонського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури № 34 від 25.01.2016 з проханням «…надати допомогу у вирішенні важливого для жителів…» питання, що стосується надання ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1 на земельні ділянки, що знаходяться на території Чемерпільської сільської ради (накази від 25.12.2015) (а. с.111, 112).

При цьому у даній заяві зазначено, що на даний час вказані земельні ділянки площею 168,54 га знаходяться у землекористувачів «…в добровільному, відкритому і безперервному користуванні з 1991 року» і ці землекористувачі являються жителями трьох сіл, що входять до складу Чемерпільської сільської ради.

Проте, матеріали справи не містять доказів порушення прав будь-яких законних громадян-користувачів або громадян-власників заявлених ОСОБА_1 земельних ділянок.

Таким чином, позивачем не доведено ані порушення інтересів держави (в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах), ані порушення інтересів громадян.

Крім того, доводи позивача про те, що внаслідок незаконних дій відповідача державу обмежено у праві належного розпорядження землями державної форми власності, використання її за своїм призначенням, одержання відповідної плати за користування землею, порушено встановлений законом порядок надання земель у користування, створено небезпеку збереженню природних якостей землі, створено загрозу заподіянню збитків державному та місцевому бюджетам, колегія суддів вважає нікчемними з огляду на ненадання позивачем доказів на їх підтвердження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не може бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.196, ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 р. у справі №П/811/303/16 залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 р. у справі № П/811/303/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст.212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко