Справа № 805/1500/16-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про розгляд клопотання

про залишення позовної заяви без розгляду

31 серпня 2016 р. Справа №805/1500/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кравченко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Проніна Д.С.

позивача не зявився

представника відповідачів 1 і 2 ОСОБА_1 на підставі довіреностей

під час підготовчого провадження, розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі судових засідань адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

встановила:

31 травня 2016 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 (далі позивач) до Служби безпеки України (далі відповідач 1 або СБУ), в якому позивач просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ голови СБУ від 28 жовтня 2014 року № 10/35 про накладення на підполковника ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення згідно п. «є» ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України звільнення з військової служби за службовою невідповідністю;

- визнати протиправним та скасувати наказ голови СБУ від 27 листопада 2014 року № 10/146-ос про звільнення підполковника ОСОБА_2 з військової служби за пп. «б» п. 61 та пп. «е» (через службову невідповідність) та п. 62 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБ України в запас Збройних Сил України;

- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. начальника Управління СБУ в області від 02 грудня 2014 року № 459-ос про виключення підполковника ОСОБА_2 зі списків особового складу;

- поновити підполковника ОСОБА_2 на посаді;

- стягнути з СБУ на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 02 червня 2016 року відкрито провадження у справі № 805/1500/16-а, розпочата підготовка справи до судового розгляду, призначене попереднє судове засідання.

Ухвалою від 02 червня 2016 року до участі у справі у якості другого відповідача залучене Управління Служби безпеки України в Донецькій області (далі відповідач 2 або Управління СБУ в області).

Про дату, час і місце проведення попереднього судового засідання сторони повідомлені належним чином з дотриманням вимог ст. ст. 33-36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Позивач та його представник до попереднього судового засідання не зявилися.

29 серпня 2016 року через канцелярію суду надійшло клопотання представника позивача про проведення попереднього судового засідання без участі позивача та його представника (а.с. 128-129).

За відсутності передбачених ч. 5 ст. 111 КАС України підстав для відкладення попереднього судового засідання, воно проведене за відсутності незявившихся осіб.

В попередньому судовому засіданні представник відповідачів 1 і 2 подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з причини пропуску позивачем строку для звернення до суду (а.с. 50-53, 59-61).

Клопотання мотивовано тим, що в позовній заяві представник позивача зазначив, що про звільнення зі служби ОСОБА_2 дізнався в грудні 2015 року.

Адвокатським запитом від 23 грудня 2015 року № 311/12-2015-з підтверджується, що станом на 23 грудня 2015 року ОСОБА_2 був обізнаний своє звільнення. Викладене в адвокатському запиті прохання представника позивача надати завірену копію наказу про накладення дисциплінарного стягнення підтверджує обізнаність позивача про факт накладення на нього дисциплінарного стягнення.

На цих підставах представник відповідачів 1 і 2 стверджував, що станом на 23 грудня 2015 року ОСОБА_2 дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Листом від 04 січня 2016 року № 56/9/Р-573а/11/96 Управління СБУ в області повідомило адвокату, що наказом голови СБУ від 28 жовтня 2014 року № 10/35-ос на підполковника ОСОБА_2 накладене дисциплінарне стягнення «звільнити з військової служби за службовою невідповідністю». У цьому ж листі містилися дані, що відповідно до пп. «е» п. 62 (через службову невідповідність) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, наказом голови СБУ від 27 листопада 2014 року № 10/146 підполковник ОСОБА_2 звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України; наказом т.в.о. начальника Управління СБУ в області від 02 грудня 2014 року № 459-ос підполковник ОСОБА_2 виключений зі списків особового складу Управління СБУ в області.

Представник відповідачів 1 і 2 наголошував на тому, що, отримавши згаданий лист, ОСОБА_2 в черговий раз дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Разом з цим, позовна заява підписана представником позивача 19 травня 2016 року, що свідчить про пропуск встановленого ч. 3 ст. 99 КАС України місячного строку для подання позову.

За висновком представника відповідачів 1 і 2, поважних причин пропуску строку звернення до суду ОСОБА_2 не мав, оскільки відсутність у позивача вказаних наказів не перешкоджала поданню позовної заяви, починаючи з 23 грудня 2015 року та додатково після одержання листа Управління СБУ в області від 04 січня 2016 року. Позивач мав можливість у встановлений строк подати позов та в подальшому одержати копії спірних наказів.

В попередньому судовому засіданні представник відповідачів 1 і 2 підтримав заявлене клопотання, просив залишити позов ОСОБА_2 без розгляду.

В клопотанні від 29 серпня 2016 року представник позивача просив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідачів 1 і 2 про залишення позовної заяви без розгляду.

В письмових поясненнях, адресованих суду, ОСОБА_2 зазначив, що в липні 2014 року його мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкала на тимчасово окупованій території, отримала травму перелам ключиці, внаслідок чого потребувала стороннього догляду до вересня 2014 року.

Виїхати з тимчасово окупованої території він не мав можливості, оскільки з липня 2014 року на всіх блокпостах при виїзді з території, контрольованої незаконними збройними формуваннями, його прізвище як співробітника СБУ знаходилось у списках розшукуваних осіб.

Позивач зазначав, що в листопаді 2014 року він був затриманий «МГБ ДНР», де зазнавав тортур та знущання.

Після звільнення з підвалу, яке відбулось наприкінці листопада 2014 року, позивач проходив лікування в лікарні м. Макіївки.

В подальшому, у грудні 2014 року, рятуючи своє життя, ОСОБА_2 виїхав в Російську Федерацію до м. Казань, де знаходились його дружина та її батьки. Там проходив лікування.

Про те, що стосовно нього порушене кримінальне провадження, позивач дізнався від працівників органів внутрішніх справ на початку грудня 2015 року. Після цього вирішив звернутися за захистом своїх прав до адвоката (а.с. 118-119).

На підтвердження цих доводів позивача його представник надав копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 18027/834, виданої КМУ «КРЛ» (м. Макіївка), згідно з якою ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 02 грудня 2014 року по 12 грудня 2014 року (а.с. 121), копію довідки ВКК № 22, виданої 18 грудня 2015 року КМУ «Центральна поліклініка м. Макіївки», відповідно до якої ОСОБА_3 перебувала на лікуванні з 12 липня 2014 року по 25 вересня 2014 року та потребувала стороннього догляду (а.с. 122).

У позовній заяві представник позивача зазначив, що інформація про звільнення ОСОБА_2 зі служби в органах СБУ стала відома останньому в грудні 2015 року. В той же час, копії оскаржуваних наказів позивачу та його представнику вдалося одержати лише 25 квітня 2016 року у відповідь на адвокатський запит, адресований голові СБУ. Ці обставини позивач та його представник вважали поважними причинами пропуску строку для звернення до суду (а.с. 4-7).

Вирішуючи клопотання представника відповідачів 1 і 2 по суті, суддя виходить з наступного.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України затверджений Законом України «Про затвердження Дисциплінарного статуту Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-ХІV (далі Дисциплінарний статут ЗСУ).

Відповідно до ч. 4 преамбули до Дисциплінарного статуту ЗСУ дія цього Статуту поширюється на Службу безпеки України.

Ст. 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Згідно зі ст. 96 Дисциплінарного статуту ЗСУ дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення.

Ст. 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ встановлено, що про накладені дисциплінарні стягнення оголошується офіцерському складу та військовослужбовцям військової служби за контрактом - особисто, у письмовому розпорядженні, на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, що вчинив правопорушення.

Крім того, дисциплінарні стягнення можуть оголошуватися в письмовому наказі.

Відповідно до ст. 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Згідно з абз. 2 п. 68 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007 (далі Положення № 1262) днем звільнення військовослужбовців Служби безпеки України з військової служби в запас вважається день, з якого їх наказом виключено зі списків особового складу Служби безпеки України.

Відповідно до п. 7.15. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 14 жовтня 2008 року № 772, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2008 року за № 1323/16014 (далі Інструкція № 772), виключення військовослужбовців, які звільнені з військової служби, зі списків особового складу проводиться на підставі відповідного наказу з урахуванням часу на здавання посади.

Разом з цим, належні та допустимі докази на підтвердження факту оголошення ОСОБА_2 спірних наказів (ознайомлення позивача з цими наказами під особистий підпис, вручення (надіслання) йому витягів з цих наказів) одразу після їх видання (тобто в жовтні-грудні 2014 року) суду не надані.

У відповідь на адвокатський запит від 23 грудня 2015 року № 311/12-2015-з, Управління СБУ в області листом від 04 січня 2016 року № 56/9/Р-573а/11/06 повідомило, що направити витяги з наказів голови СБУ від 27 листопада 2014 року № 10/146-ос щодо звільнення підполковника ОСОБА_2 з військової служби у запас Збройних Сил України та наказу про накладення дисциплінарного стягнення не є можливим у звязку з тим, що відповідні витяги з наказів знищені у встановленому законодавством порядку.

Разом з цим, Управління СБУ в області повідомило, що наказом т.в.о. начальника Управління СБУ в області від 17 вересня 2014 року № 200/ДСК стосовно можливих неправомірних дій з боку підполковника ОСОБА_2 було призначене службове розслідування. За результатами службового розслідування в діях підполковника ОСОБА_2 встановлені факти ухилення від виконання службових обовязків, порушення вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України і окремих ознак злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 Кримінального кодексу України. Висновок та матеріли службового розслідування стосовно підполковника ОСОБА_2 спрямовані до Донецької прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері для прийняття рішення згідно чинного законодавства України. Наказом голови СБУ від 28 жовтня 2014 року № 10/35-ос на підполковника ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення «звільнити з військової служби за службовою невідповідністю».

Відповідно до пп. «е» п. 62 (через службову невідповідність) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, наказом голови СБУ від 27 листопада 2014 року № 10/146-ос підполковник ОСОБА_2 звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України. Наказом т.в.о. начальника Управління СБУ в області від 02 грудня 2014 року № 459-ос підполковник ОСОБА_2 виключений зі списків особового складу Управління СБУ в області (а.с. 8, 55).

07 квітня 2016 року представник позивача звернувся до голови СБУ з адвокатським запитом № 086/12-2016-з, в якому просив надати накази т.в.о. начальника Управління СБУ в області від 17 вересня 2014 року № 200/ДСК та від 02 грудня 2014 року № 459-ос, а також накази голови СБУ від 28 жовтня 2014 року № 10/35-ос та від 27 листопада 2014 року № 10/146-ос (а.с. 9, 54).

Листом від 19 квітня 2016 року № 11/2-Р-185/64 СБУ повідомило, що наказ т.в.о. начальника Управління СБУ в області від 17 вересня 2014 року № 200/ДСК містить інформацію з обмеженим доступом, а заявнику надані витяги з наказів від 28 жовтня 2014 року № 10/35-ос, від 27 листопада 2014 року № 10/146-ос та від 02 грудня 2014 року № 459-ос (а.с. 10-13).

Лист СБУ від 19 квітня 2016 року надісланий на адресу представника позивача 21 квітня 2016 року, про що свідчить штамп підприємства поштового звязку на конверті, в якому здійснено поштове відправлення (а.с. 109).

На підставі даних сервісу Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» «Відстеження пересилання поштових відправлень» встановлено, що потове відправлення штрих кодовий ідентифікатор 030 вручено адресату 25 квітня 2016 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 3 ст. 99 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спірні правовідносини виникли з приводу звільнення позивача з військової служби, яку останній проходив в СБУ, тобто з публічної служби, отже строк звернення до адміністративного суду становить один місяць.

За загальним правилом, яке міститься у ст. 99 КАС України, початок перебігу строку для звернення до адміністративного суду законодавець повязав з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Винятки з цього правила мають були передбачені законом.

Позивач оспорює своє звільнення за порушення дисципліни, вважаючи його безпідставним та незаконним.

Як було зазначено вище, належні та допустимі докази на підтвердження факту оголошення ОСОБА_2 спірних наказів (ознайомлення позивача з цими наказами під особистий підпис, вручення (надіслання) йому витягів з цих наказів) одразу після їх видання (тобто в жовтні-грудні 2014 року) суду не надані.

Витяги з оспорюваних наказів представник позивача отримав лише 25 квітня 2016 року.

З огляду на це, днем, коли ОСОБА_2 дізнався про порушення своїх прав, слід вважати 25 квітня 2016 року.

Як наслідок, перебіг строку звернення до суду розпочався з 26 квітня 2016 року і сплинув 26 травня 2016 року.

Позовна заява ОСОБА_2 датована 19 травня 2016 року і того ж дня надіслана на адресу суду, про що свідчить штамп підприємства поштового звязку на конверті, в якому здійснено поштове відправлення (а.с. 4, 16).

Таким чином, позивач звернулася до суду 19 травня 2016 року, тобто в межах строку, встановленого ч. 3 ст. 99 КАС України.

Суд критично оцінює доводи представника відповідачів 1 і 2 про те, що про своє звільнення зі служби ОСОБА_2 знав ще у грудні 2015 року.

Так, відповідачі 1 і 2 не надали належних та допустимих доказів на підтвердження факту повідомлення ОСОБА_2 про звільнення зі служби впродовж 2014-2015 років з боку СБУ або Управління СБУ в області.

Доводи про те, що ОСОБА_2 дізнався про своє звільнення в 2015 році від третіх осіб, не приймаються суддею у якості підстави для залишення позовної заяви без розгляду, з тієї причини, що отримання особою інформації про звільнення у невстановлений законодавством спосіб не можна вважати належним повідомленням військовослужбовця про застосування до нього дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби.

Також суддею не приймаються доводи представника відповідачів 1 і 2, що початок перебігу строку для звернення до суду має обчислюватися з часу отримання адвокатом позивача відповіді Управління СБУ в області від 04 січня 2016 року № 56/9/Р-573а/11/06 на адвокатський запит від 23 грудня 2015 року № 311/12-2015-з.

Такий висновок ґрунтується на тому, що відповідачі 1 і 2 не навели належного обґрунтування неможливості надання Управлінням СБУ в області витягів з наказів в частині, що не містить інформації, призначеної для службового користування.

Крім того, право особи на судовий захист гарантується ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

В п. 62 рішення від 19 квітня 2007 року у справі «Vilho Eskelinen and Others v. Finland» Європейський Суд з прав людини зазначив, що в принципі не може бути виправданням виключень з гарантій ст. 6 звичайного трудового спору на підставі специфічного характеру відносин між конкретним державним службовцем і відповідною державою.

Відтак, прийнятним вважатиметься застосування в таких випадках ст. 6. Саме держава-відповідач повинна буде довести, по-перше, що заявник-державний службовець не мав права на розгляд його справи в суді відповідно до національного права, і, по-друге, що виключення права з-під дії статті 6 для державного службовця є виправданим.

У п. 22 рішення від 11 лютого 2008 року у справі «Мітін проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції у «цивільному» аспекті має застосовуватися до всіх спорів, які стосуються державних службовців, якщо національне законодавство не виключає можливості звернення до суду осіб, що обіймають певні посади, чи категорій працівників, про яких йдеться, і таке виключення базується на обєктивних підставах.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини (п.п. 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», п. 63 рішення від 26 липня 2005 року у справі «Podbielski and PPU Polpure v. Poland», п. 36 рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Golder v. the United Kingdom», п. 37 рішення від 29 липня 1998 року у справі «Guerin v. France», п. 45 рішення від 28 жовтня 1998 року у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»), право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

Однак, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність; ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Правила регулювання строків подання скарги мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Керуючись п. 15 ч. 1 ст. 3, ст. 8, ст. 49, ст. 51, ч. ч. 1, 3 ст. 99, ст. 100, ст. 110, ст. 111, п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 121, ст. 160, ст. 165, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, -

ухвалила:

1. У задоволенні клопотання представника відповідачів 1 і 2 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 до Служби безпеки України, Управління Служби безпеки України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу відмовити.

2. Ухвала постановлена у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частина проголошені у попередньому судовому засіданні 31 серпня 2016 року.

3. Повний текст ухвали виготовлений 05 вересня 2016 року.

4. Ухвала окремо не оскаржується і набирає законної сили з моменту постановлення. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення у справі.

Суддя Кравченко Т.О.