Справа № 802/17/16-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 вересня 2016 р. Справа № 802/17/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Бошкової Юлії Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Мельника Віктора Сергійовича,

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Левицького О.В.,

представника третьої особи: Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області

про: визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що 12.08.2015 року він звернувся до відповідача із заявою про надання безоплатної вторинної правової допомоги в адміністративній справі №802/2899/15-а та надав необхідні документи. Однак, визначений адвокат - ОСОБА_5 не надав ОСОБА_1 правової допомоги, а прохання, звернене до директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 щодо заміни призначеного адвоката, залишене без задоволення. Дані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просить: визнати бездіяльність директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 щодо ненадання відповіді на звернення від 12.08.2015 року протиправною; визнати дії директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 щодо відмови у заміні адвоката за скаргою від 10.12.2015 року протиправними; зобов'язати директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 повторно розглянути скаргу від 10.12.2015 року та замінити адвоката; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Ухвалою суду від 15.08.2016 року позовну заяву в частині позовних вимог щодо визнання бездіяльності директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, які полягають у ненаданні відповіді на звернення 12.08.2015 року протиправними - залишено без розгляду.

Крім того, у ході судового засідання 15.08.2016 року протокольною ухвалою суду із занесенням до журналу судового засідання залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області.

Позивач у судовому засіданні адміністративний позов підтримав та просив його задовольнити повністю.

Представник відповідача заперечував проти позову з підстав, наведених у письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи, та просив суд у задоволенні позову відмовити. Крім того, звернув увагу суду, що у провадженні Вінницького міського суду перебувала цивільна справа №127/681/16-ц за позовом ОСОБА_1 до директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 з вимогами визнати бездіяльність директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 щодо ненадання відповіді на звернення від 12.08.2015 року протиправною; визнати рішення директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 щодо відмови у заміні адвоката за скаргою від 10.12.2015 року протиправним; зобов'язати директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 призначити іншого адвоката згідно заяви ОСОБА_1 від 12.08.2015 року; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Рішенням суду від 20.04.2016 року у задоволенні позову відмовлено. Зазначене рішення набрало законної сили.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та просила суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на його безпідставність.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до копії талону про прийняття звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги до реєстраційного номеру звернення від 11.08.2015 року №125, виданого Вінницьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1, місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги було прийнято та зареєстровано звернення ОСОБА_1, до якого позивачем додано документи: 11.08.2016 року - копія паспорта, копія коду, довідка про склад сім'ї, довідка з центру зайнятості, копія заяви про отримання довідки про доходи, які були прийняті центром 11.08.2015 року, 12.08.2016 року - довідка про доходи за 2014 рік, 04.11.2015 року довідка про доходи від 28.10.2015 року №2049/11-01-13/К та роз'яснено права та обов'язки особи як суб'єкта права на безоплатну вторинну правову допомогу, передбачені Законом України «Про безоплатну правову допомогу», а також вручено копію вказаного талону (а.с.152).

12.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із проханням надати безоплатну вторинну правову допомогу, що передбачає повний юридичний супровід та представлення інтересів у судах тощо, у справі щодо оскарження бездіяльності членів управління курортів та охорони здоров'я Вінницької ОДА, справа №802/2899/15-с (а.с.150).

11.11.2015 року позивач звернувся до директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із зверненням, в якому просив надати безоплатну вторинну правову допомогу, що передбачає складання процесуальних документів та представництво у справі за постановою суду про задоволення скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого прокуратури Ленінського району м. Вінниці, повернення матеріалів дослідчої перевірки для проведення додаткової перевірки та за постановою суду у справі №9-ж-30/06 від 05.04.2006 року щодо поновлення знищених матеріалів додаткової перевірки по факту нанесення тілесних ушкоджень військовослужбовцями внутрішньої служби (а.с.151).

Відповідно до наказів директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 13.11.2015 року №157/04 та від 13.11.2015 року №161/04 вирішено надати ОСОБА_1 безоплатну вторинну правову допомогу, призначити адвоката та видати доручення адвокату для надання ОСОБА_1 безоплатної вторинної правової допомоги (а.с.153, 154).

Дорученнями Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 23.11.2015 року №174 та №175 ОСОБА_1 призначено адвоката ОСОБА_5 (а.с.156, 157).

10.12.2015 року ОСОБА_1 звернувся до директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги зі скаргою, де зазначив, що станом на 08.12.2015 року призначений адвокат ОСОБА_5 участі у судових засіданнях по справах не приймав та не надав правового висновку, у зв'язку із чим просить призначити по справах іншого адвоката та прийняти окреме рішення щодо бездіяльності адвоката ОСОБА_5 у межах повноважень.

У відповідь на скаргу позивача від 10.12.2015 року Вінницький місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги листом від 21.12.2015 року №189/03-20 повідомив, що підстав для заміни адвоката немає.

Однак, на думку позивача відповідач, відмовляючи в задоволенні його скарги, діяла всупереч його інтересам та порушила вимоги Положення про центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги та Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Окрім того, ОСОБА_1 зауважив, що такими діями директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги йому завдана моральна шкода, що є безмежною, оскільки позивач переживає стрес від неможливості реалізувати своє право на вторинну безоплатну правову допомогу, додатково змушений хвилюватися та подавати позовну заяву на захист свого права, в той час як його позиція в адміністративній справі №802/2899/15-а не була належно представлена адвокатом через недбальство відповідача. У цей час позивач захворів (з 17.12.2015 року по 30.12.2015 року), адже хвилювання підірвали його імунітет.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» , безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.

Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг:

1) захист;

2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами;

3) складення документів процесуального характеру.

Згідно п.1 ч.1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають такі категорії осіб:

- особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо середньомісячний сукупний дохід їхньої сім'ї нижчий суми прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, інваліди, які отримують пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, у розмірі менше двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 цього Закону.

Пунктами 1 та 4 ст. 18 Закону передбачено, що звернення про надання одного з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги або до територіального органу юстиції за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Разом із зверненням про надання безоплатної вторинної правової допомоги особа або законний представник особи повинні подати документи, що підтверджують належність особи або осіб, стосовно яких звертається законний представник, до однієї з вразливих категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» суб'єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в України є центри надання безоплатної вторинної правової допомоги.

За змістом ч.ч.1, 5 ст.16 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські) та місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Повноваження та порядок діяльності центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги встановлюються Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що затверджується Міністерством юстиції України.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» у разі звернення особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов'язаний протягом десяти днів з дня надходження звернення прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги.

В свою чергу, ст. 24 вищезазначеного Закону визначені підстави та порядок заміни адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, якою передбачено, що адвоката, який надає безоплатну вторинну правову допомогу, може бути замінено у разі: 1) хвороби адвоката; 2) неналежного виконання адвокатом своїх зобов'язань за умовами договору; 3) недотримання ним порядку надання безоплатної вторинної правової допомоги; 4) виключення адвоката з Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу. Заміна одного адвоката іншим проводиться відповідно до вимог, передбачених статтями 21 і 22 цього Закону. Під час заміни одного адвоката іншим забезпечується безперервність надання безоплатної вторинної правової допомоги. Адвокат, який призначається на заміну іншого адвоката, зобов'язаний вжити заходів для усунення недоліків у наданні безоплатної вторинної правової допомоги, які мали місце до його призначення. Якщо рішення про заміну адвоката прийнято відповідно до пунктів 2 і 3 частини першої цієї статті, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги може внести пропозицію до Координаційного центру з надання правової допомоги щодо виключення такого адвоката з Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

Відповідно до пунктів 4, 5 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі Положення) центри є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства.

У своїй діяльності центри керуються Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, наказами Міністерства юстиції та Координаційного центру, цим Положенням, а також своїми положеннями.

Пунктом 7 Положення передбачено, що основним завданням центрів є створення рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя шляхом організації надання безоплатної вторинної правової допомоги, а саме забезпечення надання таких видів правових послуг:

1) захист;

2) здійснення представництва інтересів осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами;

3) складання документів процесуального характеру.

Згідно з пунктом 12 Положення місцеві центри відповідно до покладених на них завдань:

1) розглядають звернення суб'єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу та приймають рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в її наданні;

2) перевіряють належність особи до категорії осіб, які мають право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, у встановленому порядку;

3) здійснюють попереднє консультування осіб, які звертаються до центру, і надають роз'яснення щодо отримання безоплатної вторинної правової допомоги;

4) забезпечують складання документів процесуального характеру за зверненням суб'єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу після прийняття рішення про надання такої допомоги;

5) відповідно до довіреності, виданої відповідним регіональним центром, видають доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги суб'єктам відповідного права, визначеним пунктами 1, 2, 8 - 12 частини першої статті 14 Закону, у разі необхідності скасовують такі доручення в установленому порядку;

6) забезпечують посвідчення довіреностей, виданих адвокатам суб'єктами права на безоплатну вторинну правову допомогу, за зверненнями яких прийнято рішення про надання такої допомоги;

7) відповідно до довіреності, виданої відповідним регіональним центром, приймають рішення про заміну адвоката, припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги у випадках, передбачених Законом;

8) взаємодіють із суб'єктами надання безоплатної первинної правової допомоги, здійснюють їх координацію на відповідній території, надають органам місцевого самоврядування консультаційно-методичну допомогу з питань утворення спеціалізованих установ, які надають безоплатну первинну правову допомогу, залучення до її надання юридичних осіб приватного права та фізичних осіб;

9) організовують підвищення кваліфікації адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу;

10) узагальнюють, аналізують та поширюють практику надання безоплатної вторинної правової допомоги;

11) приймають подані адвокатами акти надання безоплатної вторинної правової допомоги з відповідними додатками, перевіряють їх комплектність, правильність розрахунку розміру винагороди та відшкодування витрат адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, у разі необхідності спільно з адвокатами приводять їх у відповідність до встановлених вимог, забезпечують підписання зазначених актів та надсилають/передають їх відповідному регіональному центру;

12) збирають, узагальнюють та аналізують статистичні дані про надання безоплатної вторинної правової допомоги;

13) забезпечують вивчення потреб та рівня задоволеності осіб, які звертаються щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги та/або отримали таку допомогу;

14) забезпечують організацію і проведення інформаційно-роз'яснювальної роботи з питань надання безоплатної правової допомоги.

Згідно п.п.2, 9 ч.14 Положення, директор місцевого центру видає в межах компетенції накази організаційно-розпорядчого характеру, контролює їх виконання, здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Таким чином, вищезазначеними нормами чинного законодавства визначено, що у зв'язку з неналежним виконанням адвокатом своїх обов'язків за умовами договору його може бути замінено.

Так, судом встановлено, що за наслідками розгляду звернень позивача наказом директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 від 13.11.2015 року №157/04 та наказом №161/04 від 13.11.2015 року, відповідно до п.1 ч.1 ст.17, ч.3 ст.19 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» та на підставі звернень ОСОБА_1 від 12.08.2015 року та від 11.11.2015 року призначено адвоката для надання безоплатної вторинної правової допомоги.

На виконання наказів від 13.11.2015 року №157/04 та №161/04 дорученнями Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 23.11.2015 року №174 та №175 ОСОБА_1 призначено адвоката ОСОБА_5 для здійснення представництва його інтересів.

10.12.2015 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою щодо бездіяльності адвоката ОСОБА_5, у якій просив його замінити, оскільки не приймав участі в судових засіданнях та не зустрівся з ним, не надав правової допомоги по іншій справі, та просив щодо бездіяльності адвоката прийняти окреме рішення в межах повноважень.

На скаргу позивача від 10.12.2015 року директором Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 була надана відповідь від 21.12.2015 року №189/03-20, відповідно до якої ОСОБА_1 повідомлено, що згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» підстав для заміни адвоката немає та відповідно до наказу Координаційного центру з надання правової допомоги від 30.03.2015 року №36 «Про затвердження Положення про Вінницький місцевий центр з надання БВПД» місцевий центр не містить повноважень щодо розгляду скарг на якість, повноту та вчасність надання адвокатами безоплатної правової допомоги. Також роз'яснено, що відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат здійснює адвокатську діяльність, яка є незалежною професійною діяльністю адвоката.

Крім того, на підтвердження обґрунтованості винесеного рішення, представником відповідача долучено до матеріалів справи копію листа адвоката ОСОБА_5 №б/н від 14.12.2015 року та правовий висновок №б/н від 08.12.2015 року.

У листі адвоката ОСОБА_5, який адресований Вінницькому місцевому центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, зазначено, що відповідно до доручення №174 він надав правову допомогу ОСОБА_1 та склав правовий висновок з приводу поставлених на консультацію питань, а відповідно до доручення №175 - можливості надати правову допомогу не було, оскільки ОСОБА_1 не надав жодних документів по суті справи та довіреності на ведення справи (а.с.188).

Також, правовим висновком гр. ОСОБА_1 повідомлено, що повторне звернення до правоохоронних органів за захистом прав з тих же самих підстав, що були наявні під час попереднього звернення є безперспективним та згідно норм чинного законодавства сплили строки давності (а.с.189).

Таким чином, здійснивши системний аналіз вимог чинного законодавства та наданих у справу доказів, суд дійшов висновку, що директор Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4, відмовляючи позивачу у заміні адвоката, діяла в межах повноважень та у відповідності до Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Слід також зазначити, що позивачем не зазначено, які саме дії вчинилися відповідачем при прийнятті рішення і в чому полягає їх протиправність, та фактично ототожнено предмет оскарження у виді дій та рішення директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4, так як правові наслідки породжує рішення щодо відмови у заміні адвоката, а не дії щодо його винесення.

Більш того, судом встановлено та не заперечується сторонами, що рішенням Вінницького міського суду від 20.04.2016 року у цивільній справі №127/681/16-ц за позовом ОСОБА_1 до директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 про визнання бездіяльності директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 щодо ненадання відповіді на звернення від 12.08.2015 року протиправною; визнання рішення директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 щодо відмови у заміні адвоката за скаргою від 10.12.2015 року протиправними; зобов'язання директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4 призначити іншого адвоката згідно заяви ОСОБА_1 від 12.08.2015 року; стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 5000 грн. у задоволенні позову відмовлено. Зазначене рішення набрало законної сили.

Так, приймаючи рішення у вищезазначеній справі та надаючи оцінку відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 10.12.2015 року щодо заміни адвоката Вінницький міський суд зазначив, що директор Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги діяла в межах повноважень та відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу», тому вимоги позовної заяви в частині визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання вчинити дій є необґрунтованими, а відтак в їх задоволенні слід відмовити.

Таким чином, станом на день розгляду даної справи є таким, що набрало законної сили рішення суду у цивільній справі, яким відмовлено позивачу у задоволенні позову до директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_4, у якому, зокрема, досліджено правомірність дій останньої щодо відмови у заміні адвоката ОСОБА_1

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Європейський суд з прав людини у справі «Brumarescu v. Romania» від 28.11.1999 року наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів». «Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі» (справа «Ryabykh v. Russia» від 24.07.2003).

З урахуванням викладеного, суд погоджується із доводами представника відповідача щодо наявності підстав для відмови ОСОБА_1 у задоволенні даного позову.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача за рахунок Державного бюджету України моральної шкоди у розмірі 5000 грн., суд зазначає, що відповідно до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров'я у зв'язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров'я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

Так, в обґрунтування зазначеної вимоги позивач зазначив, довідки про його стан здоров'я надавались під час розгляду адміністративної справи разом з клопотаннями про відкладення розгляду справи та неможливістю прибути в судове засідання.

Однак, суд не може визнати відповідні довідки як доказ моральних страждань позивача, оскільки з їх змісту неможливо встановити вид захворювання, в результаті чого воно настало, а підтверджують лише обставину, яка позбавляє позивача прибути в судове засідання, тому суд позбавлений можливості задовольнити вказану вимогу.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 належить відмовити у повному обсязі.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом не встановлено факту їх понесення сторонами у справі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна