Справа № 465/2262/16-а,2-а/465/232/16
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року Справа № 876/5043/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Кіри Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Франківського районного суду м.Львова від 13 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м.Львова, лейтенанта 1 роти патрульної поліції м.Львова Соловей Тараса Олександровича про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Управління патрульної поліції м. Львова, лейтенанта І роти патрульної поліції м. Львова Соловей Т.О., в якому просив визнати дії протиправними; визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушеннясерії ПС2 № 862255 від 07 квітня 2016 року про накладення на нього адміністративного штрафу в розмірі 255 грн. за порушення ч.1 ст.122 КУпАП.

Постановою Франківського районного суду м.Львова від 13 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не з'ясовано причину вимушеної зупинки належного позивачу транспортного засобу, хоча зупинка була здійснена в місці, де вона дозволяється ПДР, що виключає можливість притягнення його до відповідальності за порушення п.15.9 «ґ» ПДР. Просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача- Колодійчук О.В. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 07 квітня 2016 року, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21114 д.н.з. НОМЕР_1, на вул. Кн. Романа у м. Львові здійснив зупинку ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга, чим порушив вимоги п.15.9 «ґ» Правил дорожнього руху України.

За цим фактом ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП на підставі постанови у справі про адміністративне порушення серії ПС2 №862255, складеної лейтенантом 1 роти патрульної поліції м.Львова Соловей Т.О., згідно з якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що інспектор патрульної поліції діяв на підставі закону та в межах наданих йому повноважень, у діях позивача є ознаки правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому його правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення інспектором патрульної поліції в межах санкції статті, оскільки жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, не здобуто.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з такого.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 07 квітня 2016 року приблизно о 16 год. 15 хв., керуючи транспортним засобом ВАЗ 21114 д.н.з. НОМЕР_1, на вул. Кн. Романа у м. Львові здійснив зупинку ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу.

П.15.1 ПДР України передбачає, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Згідно з п.15.9 «ґ» ПДР України зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції представник відповідача в якості доказів на підтвердження доведення факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та обґрунтованості винесення постанови інспектором поліції до матеріалів справи надав покази з далекоміра марки «BOCH GML 80» №10620018 з замірами відстані та запис з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції Соловей Т.О. та фотоматеріали з вказаного відеореєстратора, з яких вбачається, що позивач порушив вимоги п. 15.9 «ґ» Правил дорожнього руху України, а саме: здійснив зупинку ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга, що мало місце 07 квітня 2016 року приблизно о 16 год. 15 хв. у м.Львові по вул. Кн. Романа.

Доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, позивач не надав, а судом таких обставин не встановлено, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам закону, розмір штрафу відповідає вимогам санкції ч.1 ст.122 КУпАП, постанова складена на місці, що стверджується з оглянутих відеоматеріалів долучених сторонами до матеріалів справи, крім того, інспектор патрульної поліції при винесенні постанови діяв на підставі закону та в межах наданих йому повноважень.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що працівниками поліції не складено протокол, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Франківського районного суду м.Львова від 13 червня 2016 року у справі № 465/2262/16-а, 2-а/465/232/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 19 вересня 2016 року.