Справа № 161/3764/16-а,2-а/161/239/16
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року Справа № 876/3465/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Сапіги В.П., Попка Я.С.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2016 року у справі № 161/3764/16-а за позовом ОСОБА_1 до Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання протиправним рішення, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

22.03.2016 року Позивач звернулась в суд із позовом до Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання протиправним рішення, зобовязання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 13.12.2010 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного Фонду України в Луцькому районі, як отримувач пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка ОСОБА_2, який на час виходу на пенсію працював на посаді старшого прокурора відділу прокуратури Волинської області. Дана пенсія призначена відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру»від 05.11.1991 року №1789-ХІІ у розмірі 60% від середнього місячного заробітку ОСОБА_2 Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» вона набула право на підвищення пенсії у звязку із втратою годувальника на підставі того, що з 01.12.2015 року працівникам прокуратури збільшено посадові оклади. З урахуванням цього у березні поточного року вона звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, долучивши довідку про середньо-місячний заробіток годувальника за посадою, яку він обіймав перед виходом на пенсію.

Однак 17.03.2016 року вона (позивач) отримала письмову відповідь про відсутність підстав для проведення такого перерахунку. Свою відмову відповідач мотивував тим, що з 01.06.2015року відповідно до ч.5 Розділу ІІІ Закону України від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» України»скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначалась, зокрема, згідно ЗУ «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну роботу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Стаття 86 ЗУ «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014 року, яка регулює питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, мала набрати чинності з 25.04.2015 року (через шість місяців після публікації цього Закону). Водночас, Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» щодо відтермінування набрання чинності» № 335- VІІІ від 21.04.2015 року змінив дату набрання чинності з 25.04.2015 року на 15.07.2015 року. Відтак, законних підстав для проведення перерахунку пенсії по заяві від 16.03.2016 року немає. Вважає таку відмову надуманою та незаконною і просить задоволити її позовні вимоги.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2016 року позов задоволено, а саме визнати протиправним рішення Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області від 17.03.2016 року щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії на випадок втрати годувальника відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діяла на час призначення пенсії) у розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Волинської області №18-132 вих. від 26.02.2016 та зобовязано Луцьке обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області провести ОСОБА_1 з 01.01.2016 року перерахунок та виплату пенсії на випадок втрати годувальника відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції, що діяла на час призначення пенсії) у розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Волинської області №18-132 вих. від 26.02.2016.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки дане рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та таке, що неповно відображає обставини, які мають істотне значення для даної справи а саме, що з 01.06.2015 року згідно пункту 5 Прикінцевих положень «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року у звязку з неприйнятям закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про кабінет міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», «Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України втратили чинність.

Просить скасувати постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Луцькому районі Волинської області та отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_2, який працював на посаді прокурора, відповідно доЗакону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ у розмірі 60% від середнього місячного заробітку.

16.03.2016 року позивачка звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Луцькому районі Волинської області (на теперішній час Луцьке обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області) з письмовою заявою про перерахунок пенсії по втраті годувальника, відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» у звязку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам з 01.12.2015 року.

Управління Пенсійного фонду України у Луцькому районі Волинської області рішенням від 16.03.2016 року відмовило позивачці у здійсненні зазначеного перерахунку, мотивуючи свою відмову тим, що з 01.06.2015року відповідно до ч.5 Розділу ІІІ Закону України від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» України»скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначалась, зокрема, згідно ЗУ «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну роботу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Стаття 86 ЗУ «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014 року, яка регулює питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, мала набрати чинності з 25.04.2015 року (через шість місяців після публікації цього Закону). Водночас, Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» щодо відтермінування набрання чинності» № 335- VІІІ від 21.04.2015 року змінив дату набрання чинності з 25.04.2015 року на 15.07.2015 року. Тобто, законних підстав для проведення перерахунку пенсії по заяві від 16.03.2016 року немає.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а тим більше відсутністю механізму, який не спромігся виробити Кабінет Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Підстави та порядок перерахунку пенсій, на час виникнення спірних правовідносин були врегульовані ч. 17 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах установ, закладів та організацій, у тому числі за рахунок виплат, повязаних з індексацією, надбавок, доплат, премій, посадові оклади (тарифні ставки, ставки заробітної плати) працівників підвищуються відповідно до збільшення розміру посадового окладу працівника 1 тарифного розряду Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 р. № 1298, з встановленням з 1 грудня 2015 р. у штатному розписі посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери.

Тобто, у звязку із збільшенням посадових окладів, зокрема працівників прокуратури позивач набула право на підвищення пенсії у звязку із втратою годувальника.

Відповідно до ч.17 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Положення цієї статті поширюються також на пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким до набрання чинності цим Законом призначена пенсія за віком, вислугою років або за інвалідністю безпосередньо з прокурорсько-слідчих посад і посад у науково-навчальних закладах, незалежно від часу виходу на пенсію, за умови наявності у них стажу роботи, передбаченого цією статтею.

Згідно ч. 13 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, слід виходити із того, що згідно зі статтею 22 Конституції Українизакріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 усправі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Враховуючи висновки висловлених в рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а тим більше відсутністю механізму, який не спромігся виробити Кабінет Міністрів України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо необхідності зобов'язати відповідача провести позивачці перерахунок її пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення пенсії) на підставі довідки прокуратури Волинської області від 26.02.2016 року № 18-132 вих. про заробітну плату годувальника ОСОБА_3

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Луцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області - залишити без задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.04.2016 року у справі № 161/3764/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Р.П. Сеник

Судді : В.П. Сапіга

ОСОБА_4

Повний текст рішення виготовлено 14.09.2016 року.