Справа № 804/2709/16
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2016 р.Справа №804/2709/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Трест Дніпродорбуд» до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови в частині, -
В обґрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що даний рахунок має спеціальний режим використання, оскільки призначений для здійснення соціальних виплат у звязку із тимчасовою втратою працездатності, виплати допомоги по вагітності та пологах, допомоги на поховання, що підтверджується довідкою банку. Згідно положень Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам, та не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону. Отже, постанова в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, оскільки стягнення коштів з даного рахунку прямо заборонено законом.
Представник позивача клопотав про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач до суду не прибув, причин неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, на пропозицію суду заперечень та/або пояснень на позовну заяву не надав, процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про розгляд справи без участі відповідача за наявними у справі матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
З оскаржуваної постанови вбачається, що до складу ЗВП №42610493 входять виконавчі листи, видані Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, та наказ господарського суду Дніпропетровської області, які обєднані у зведене виконавче провадження постановою державного виконавця від 22 липня 2015 року, у звязку із чим заявлений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства окружним адміністративним судом.
Ухвалою суду від 9 вересня 2016 року причини пропуску позивачем строку звернення до суду визнані поважними.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі Закон №606), яким визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Вирішуючи заявлений спір по суті суд приймає до уваги редакцію нормативно-правового акту, чинну на дату прийняття спірного рішення та вчинення спірних дій 28.08.2015 року, а саме редакцію Закону №606 із змінами від 14.05.2015 року, та виходить із наступного.
Частиною першою статті 1 Закону №606 визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно статті 11 Закону №606 державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
У відповідності до положень статті 25 Закону №606 державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 27 Закону №606 у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Нормами статті 52 Закону №606 визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.
Відповідно до частини сьомої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
В положеннях Бюджетного кодексу України визначено перелік захищених видатків до яких належать, зокрема: заробітна плата; нарахування на заробітну плату; оплата водопостачання та водовідведення; оплата електроенергії; оплата природного газу; оплата інших комунальних послуг.
Відповідно до статті 55 Бюджетного кодексу України захищеними видатками бюджету визнаються видатки загального фонду бюджету, обсяг яких не може змінюватися при здійсненні скорочення затверджених бюджетних призначень. Захищеними видатками Державного бюджету України визначаються видатки загального фонду на: оплату праці працівників бюджетних установ; нарахування на заробітну плату; придбання медикаментів та перевязувальних матеріалів; забезпечення продуктами харчування; оплату комунальних послуг та енергоносіїв; обслуговування державного боргу; поточні трансферти населенню; поточні трансферти місцевим бюджетам; та ін.
Відповідно до абзацу 3 підпункту 1 пункту 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України видатки бюджетних установ, щодо яких прийнято рішення про накладення на них арешту, дозволяється здійснювати в частині видатків, які статтею 55 цього Кодексу визначено як захищені, у разі зазначення про це у судовому рішенні.
Так, згідно пункту 3 Порядку зупинення операцій з бюджетними коштами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.01.2001 року №21, зупиненню підлягають будь-які операції, за винятком: сплати податків, зборів (обовязкових платежів) і єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування; виконання рішень органів, яким відповідно до закону надано право стягнення коштів; здійснення захищених видатків.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у звязку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоровя відповідно до Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування визначає Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування».
Стаття 2 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» визначає, що законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.
Частиною другою статті 34 Закону України «ро загальнообовязкове державне соціальне страхування» передбачено, що страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.
Страхувальник-роботодавець, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку.
Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.
Згідно Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №280 від 17 квітня 2004 року призначення рахунку 2604 визначено як «Цільові кошти на вимогу субєктів господарювання».
Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Таким чином, арешт зазначеного рахунку із спеціальним режимом використання порушує права та охоронювані законом інтереси осіб, які обмежені у праві на отримання коштів з цього рахунку з моменту його арешту.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону №606 державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною другою цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З обставин адміністративної справи вбачається, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови, відтак позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.
У відповідності до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Трест Дніпродорбуд» до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання протиправною та скасування постанови в частині задовольнити повністю.
Присудити на користь Публічного акціонерного товариства «Трест Дніпродорбуд» за рахунок бюджетних асигнувань Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції судовий збір у розмірі 1378 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 19 вересня 2016 року.

Суддя ОСОБА_1