Справа № 319/989/16-а(2-а/319/20/2016)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 вересня 2016 року справа № 319/989/16-а(2-а/319/20/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Семененка Я.В. Добродняк І.Ю

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04 серпня 2016 року у справі №319/989/16-а (2а/319/20/2-16) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Куйбишевської районної адміністрації Запорізької області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

28 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив: визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Куйбишевської районної адміністрації Запорізької області під час проведення виплати одноразової щорічної допомоги до 5 травня по ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Куйбишевської районної адміністрації Запорізької області на користь позивача одноразову щорічну допомогу до 5 травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком за 2016 рік з урахуванням раніше сплачених сум.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно було протягом 2011 - 2016 років не в повному обсязі сплачено позивачу допомогу до 5 травня, а саме в розмірі визначеному Кабінетом Міністрів України, а не Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», що на думку позивача є порушенням його прав та законних інтересів.

Постановою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04 серпня 2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є інвалідом 2 групи має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Куйбишевської районного адміністрації Запорізької області.

13 червня 2016 року вважаючи, що виплати до 5 травня у відповідності до ст. 13 Закону України «Про ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» сплачено йому в неповному обсязі, звернувся до відповідача із вимогою здійснити сплату коштів у визначеному Законом розмірі та поясними яким чином відповідач нараховує вказані виплати за 2016 рік.

23 червня 2016 року Управління праці та соціального захисту населення листом №Н-7-2/07 повідомило позивача, що сума щорічної грошової допомоги до п'ятого травня у 2016 року визначена чинним законодавством для інвалідів 2 групи становить 2600 грн., саме вказана сума була сплачена позивачу в 2016 році із коштів виділених Міністерством соціальної політики.

Вважаючи, що відповідачем порушено право позивача на отримання щорічної допомоги до 5 травня за 2011-2016 роки у розмірі визначеному Законом України «Про ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» (8 мінімальних пенсій), позивач звернувся до суду зі даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством було передбачено розмір щорічної допомоги до 5 травня та цей розмір для інвалідів 2 групи становить 2600 грн., вказану суму виплачено позивачу у 2016 році, відтак відповідачем не було порушено прав та законних інтересів позивача.

Вирішуючи спір між сторонами суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

Щодо вимог позивача за 2011-2015 роки суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з обґрунтування адміністративного позову ОСОБА_1 вважає протиправними дії відповідача з приводу нарахування йому в неповному обсязі щорічної допомоги до 5 травня як інваліду війни другої групи на підстав ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2011 - 2015 роки.

Позивач зазначає, що про порушення своїх прав дізнався з листа відповідача від 23.06.2016 року за №Н-7-2/07.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до ч. 1, 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно із ч. 2 ст. 100 КАС України, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Суд зазначає, що виплати особам до 5 травня є щорічними, в свою чергу, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є належним чином оприлюдненим в офіційних друкованих виданнях, його приписи є загальнодоступними. Таким чином, отримуючи допомогу до п'ятого травня за відповідні роки позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення прав та законних інтересів, які на його думку мали місце з боку відповідача.

Посилання позивача на те, що він дізнався про порушення своїх прав та інтересів, що мали місце в період з 2011 року по 2015 рік лише в червня 2016 року з листа відповідача, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими оскільки у вказаному листі відповідач роз'яснює порядок та розмірі нарахування допомоги позивачу до п'ятого травня лише за 2016 рік. (а.с. 8)

Отже, з урахуванням дати звернення позивача до суду з адміністративним позовом, 28 липня 2016 року, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем порушено шестимісячний строк звернення до суду із позовом за захистом прав на отримання допомоги до п'ятого травня за 2011 -2015 роки, в свою чергу, питання про поновлення процесуального строку позивачем не порушувалось та судом не вирішувалось. Вказане свідчить на користь достатності підстав для залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 в частині вимог за період 2011 - 2015 роки у відповідності до ст. 100 КАС України.

Щодо вимог позивача за 2016 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 до інвалідів війни належать інваліди з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов'язків військової служби, пов'язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Згідно положень статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.93 № 3551-XII (в редакції на момент виникнення спірних відносин) щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України..

Відповідно до ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Згідно з пунктом 26 розділу VІ "Прикінцеві і перехідні положення" Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 02.03.2016р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і «Про жертви нацистських переслідувань».

Так, Постановою КМУ від 02.03.2016 року №141 встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин:

I групи - 2975 гривень;

II групи - 2600 гривень;

III групи - 2310 гривень;

Як вбачається з відповіді Управління праці та соціального захисту населення Куйбишевської районної адміністрації Запорізької області позивачу, як інваліду війни 2 групи, виплачено щорічну допомогу до п'ятого травня у розмірі 2600 грн., тобто у розмірі визначеному чинним законодавством.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу, жодні соціальні права не є абсолютними, вони можуть бути обмежені у визначеному Законом порядку. Так, у відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що пунктами 2 та 3 Рішення Конституційного Суду України від 13.01.2012 року № 3-рп/2012 вирішено, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України».

Отже, з огляду на вищевикладене, оцінивши відповідність дій відповідача критеріям, зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що призначаючи та виплачуючи позивачу грошову допомогу у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2015 № 141, відповідач діяв на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством України, відтак, підстави для задоволення позову про визнання протиправними дій відповідача в частині недоплати позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня за 2016 рік - відсутні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції було вірно вирішено справу в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача та зобов'язання його вчинити певні дії за період 2016 рік, водночас, судом фактично не надано оцінки та не вирішено вимоги позивача щодо визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Куйбишевської районної адміністрації запорізької області за період 2011 - 2015 роки, вказане у відповідності до приписів ст. 203 КАС України є підставою для зміни судового рішення.

З огляду на викладене, керуючись ст. 195, 197, 201, 205, 207 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04 серпня 2016 року у справі №319/989/16-а (2а/319/20/2-16) змінити, доповнивши резолютивну частину абзацом наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Куйбишевської районної адміністрації Запорізької області під час проведення виплати одноразової щорічної допомоги до 5 травня по ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» за період 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 роки - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04 серпня 2016 року у справі №319/989/16-а (2а/319/20/2-16) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Я.В. Семененко

Суддя: І.Ю. Добродняк