Справа № 809/2296/15
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року Справа № 876/8406/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження за №5670353 від 01.04.2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

09.06.2015 року ОСОБА_2 звернулася з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби України та просила визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Селезньова Максима Олександровича відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про закінчення виконавчого провадження за №5670353 від 01.04.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Подільського районного суду міста Києва за №758/13941/13-ц від 26.02.2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва за №22-ц/796/6031/2015 від 27.05.2015 року, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №1253, вчинений 12.11.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М.

Вважає, що виконавче провадження підлягало закінченню на підставі пункту 4 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», тому оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження за № 5670353 від 01.04.2015 року вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.ст. 6, 47,49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно і виконавче провадження було закінчено неправомірно на підставі статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертає увагу суду на те, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року по справі № 758/13941/13-ц було визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис BKA №738094, вчинений 12 листопада 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1253.

Ухвалою №22-ц/796/6031/2015 Апеляційного суду міста Києва від 27 травня 2015 року було залишено без змін рішення Подільського районного суду міста Києва від 26 лютого 2015 року по справі № 758/13941/13-ц.

Відтак апелянт вважає, що у відповідності до п. 4 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає завершенню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 14.12.2007 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №5670353 з примусового виконання виконавчого напису від 12.11.2007 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петрової Світлани Миколаївни, зареєстрованого в реєстрі за №1253, про звернення стягнення на заставне майно, згідно Кредитного договору за №002-177/2006 від 11.12.2006 року, за рахунок коштів, отриманих від реалізації нежитлової будівлі (готель «ІНФОРМАЦІЯ_1»), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

05.03.2008 року державним виконавцем складено акт опису й арешту майна, а саме: нежитлової будівлі (готель «ІНФОРМАЦІЯ_1»), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 4628,70 кв. м. та житлового будинку (літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

27.08.2014 року нежитлову будівлю (готель «ІНФОРМАЦІЯ_1»), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 4628,70 кв. м. реалізовано за результатами проведених торгів, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів за №2276.

17.09.2014 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, яку після закінчення виконавчого провадження виділено в окреме провадження.

01.04.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Селезньовим М.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за №5670353, згідно пункту 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції зазначив, що обґрунтуванням для підстави скасування постанови про закінчення виконавчого провадження за №5670353 від 01.04.2015 року позивач вважає набрання законної сили згідно ухвали Апеляційного суду міста Києва за №22-ц/796/6031/2015 від 27.05.2015 року рішенням Подільського районного суду міста Києва за №758/13941/13-ц від 26.02.2015 року, яким визнано, що не підлягає виконанню виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №1253, вчинений 12.11.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою С.М..

Суд першої інстанції зазначив, що рішення суду Подільського районного суду міста Києва за №758/13941/13-ц від 26.02.2015 року набрало законної сили після перегляду 27.05.2015 року Апеляційним судом міста Києва апеляційної скарги ПАТ «Неос Банк» - з моменту проголошення ухвали суду апеляційної інстанції, тобто після закінчення, 01.04.2015 року державним виконавцем виконавчого провадження за №5670353 з виконання вказаного виконавчого напису.

Відтак дійшов висновку, що постанова головного державного виконавця Селезньова Максима Олександровича відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про закінчення виконавчого провадження за №5670353 від 01.04.2015 року є такою, що прийнята правомірно у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Законодавство визначає, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, зокрема виконавчих написів нотаріусів.

Вимоги до оформлення виконавчого напису та строк пред'явлення виконавчого документа (виконавчого напису) до виконання викладені у ст.89 Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на майно боржника.

Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що вимоги державного виконавця щодо виконання виконавчих документів є обов'язковими для усіх органів, організацій, посадових осіб, громадян і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно з законом.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

В силу вимог ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки, рішенням Подільського районного суду міста Києва за №2607/5743/12 від 08.11.2013 року, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04.03.2014 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договором за №002-177/2006 від 11.12.2006 року в розмірі 18 315 265, 79 гривень, шляхом визнання за ПАТ «Банк Кіпру» права власності на житловий будинок (літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а державними виконавцем реалізовано за результатами проведених торгів нежитлову будівлю (готель «ІНФОРМАЦІЯ_1»), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 4628,70 кв. м., тобто державним виконавцем виконавчий напис фактично виконано в повному обсязі, що є підставою для закінчення виконавчого провадження згідно пункту 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів також звертає увагу апелянта на те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.07.2015 року, касаційну скаргу ПАТ «Неос Банк» задоволено частково, рішення Подільського районного суду м. Києва від 26.02.2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27.05.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.05.2016 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Неос Банк» про визнання виконавчого напису ВКА №738094, вчиненого 12.11.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі №1253, таким, що не підлягає виконанню, залишено без розгляду.

Відповідно частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки вирішуючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.07.2015 року у справі № 809/2296/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.М. Судова-Хомюк

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст

виготовлено 19.09.2016 року.