Справа № 824/240/16-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/240/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Левицький В.К.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

15 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Загороднюка А.Г. Драчук Т. О.

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

Представника відповідача: Клименка Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та Прокуратури Чернівецької області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Вінницької області про визнання рішення протиправним, скасування наказу, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду адміністративним позовом до прокуратури Вінницької області, в якому просила: визнати протиправним рішення комісії прокуратури Чернівецької області по встановленню переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників від 18.07.2015 р. в частині визначення її, як особи, яка підлягає попередженню про наступне вивільнення, у зв'язку із скороченням штату працівників органів прокуратури та скасувати його в цій частині; визнати протиправним та скасувати п. 2 наказу прокурора Чернівецької області № 85-К від 25.01.2016 р. про звільнення її з посади начальника відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Чернівецької області (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", п. 1. ч. 2 ст. 40 КЗпП України); визнати незаконним звільнення її з посади начальника відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Чернівецької області, яке відбулось 09.03.2016 р. на підставі п. 2 наказу прокурора Чернівецької області № 85-К від 25.01.2016 р.; зобов'язати прокуратуру Чернівецької області поновити її на посаді начальника відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Чернівецької області; зобов'язати прокуратуру Чернівецької області провести нарахування на її користь та виплатити їй середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 10.03.2016р. по 25.07.2016 р.; стягнути з прокуратури Чернівецької області на її користь понесені витрати на правову допомогу в розмірі 25500,00 грн.

Відповідно до постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано п. 2 наказу прокурора Чернівецької області №85-К від 25.01.2016 р. про звільнення ОСОБА_3 з посади начальника відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді та органів прокуратури Чернівецької області у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", п. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України). Поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Чернівецької області. Стягнено з прокуратури Чернівецької області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 10.03.2016 р. по 25.07.2016 р. у сумі 63111,66 грн. Постанова в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Чернівецької області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає до негайного виконання. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, просить суд апеляційної інстанції оскаржену постанову скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач також оскаржив постанову суду І інстанції та просив суд апеляційної інстанції оскаржену постанову скасувати в частині задоволення вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача доводи своєї скарги підтримав у повному обсязі з підстав і мотивів, викладених в ній та заперечив проти задоволенні апеляційної скарги позивача.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилась . Про причини своєї неявки суд не повідомила .

У відповідності до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Вінницького апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи та підтвердилось при апеляційному розгляді, звертаючись до суду та на аргументацію позовних вимог, позивач вказала на те, що наказом прокурора Чернівецької області № 85-К від 25.01.2016 р. її звільнено з посади начальника відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді та органів прокуратури Чернівецької області з 09.03.2016 р. у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури. Таке рішення позивач вважає прийнятим із порушенням вимог чинного законодавства та таким, що підлягає скасуванню. Зміни в організації виробництва і праці, у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників мали місце. Проте, на думку позивача, такі зміни торкнулися лише посади заступника начальника відділу, а не керівника. В той же час, ОСОБА_4, яка обіймала посаду заступника начальника відділу не була скорочена, а перепризначена на іншу посаду в апараті прокуратури. На думку позивача, наказ Генерального прокурора України №60-Ш від 15.07.2015 р. є юридичним фактом, який зумовив зміни в організації праці у прокуратурі Чернівецької області, проте, виходячи із змісту таких змін вбачається, що вони не призвели до скорочення посади начальника відділу, яку обіймала позивач, оскільки у новоутвореному відділі така посада також існує. Також позивач зазначає, що при скороченні чисельності штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а відтак, вважаючи її звільнення з посади є безпідставним, позивач і звернулась до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

За результатом розгляду справи, суд І інстанції дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судова колегія апеляційної інстанції частково погоджується з даним рішенням суду першої інстанції та надаючи правову оцінку публічно - правовому спору в межах апеляційних скарг, зазначає наступне.

Як підтверджується матеріалами справи та трудовою книжкою серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 з 18.10.2001 р. працювала в органах прокуратури на різних посадах, а з 03.06.2014 р. по 09.03.2016 р. на посаді начальника відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні у суді прокуратури області (т.1 а.с. 46-49).

Наказом прокурора Чернівецької області № 384-к від 03.06.2014 р. ОСОБА_3 призначено на посаду начальника відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Чернівецької області з 03.06.2014 р. (т.1 а.с. 15).

Наказом прокурора Чернівецької області № 386-к від 05.06.2014 р. призначено ОСОБА_4 на посаду заступника начальника відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Чернівецької області з 05.06.2014 р. (т.1 а.с. 17).

Наказом Генерального прокурора України № 60-ш від 15.07.2015 р., у зв'язку із набранням чинності з 15.07.2015 р. Закону України від 14.10.2014 р. №1697-VII "Про прокуратуру", наказано: 1. ліквідувати у структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області управління та відділи, в т.ч.: відділ організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді. Їх загальну чисельність 78 одиниць зарахувати до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати; 2. скоротити у структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області 58 посад та зарахувати їх до резерву Генеральної прокуратури України з відповідним фондом заробітної плати; 6. утворити у структурі прокуратури Чернівецької області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України відділ підтримання державного обвинувачення в суді; 6.1. встановити у штатному розписі новоутвореного відділу за рахунок резерву генеральної прокуратури України 3 одиниці з відповідним фондом заробітної плати, у тому числі: начальник відділу - 1, прокурор - 2 (т.1 а.с. 16-19).

Пунктом 2 наказу Генерального прокурора України № 64-ш від 15.07.2015 р. зазначено: скоротити у штатних розписах усіх прокуратур міст, районів, районів у містах, міжрайонних прокуратур посади старших прокурорів відділів, старших прокурорів прокуратур та старших прокурорів прокуратур з питань нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших примусових заходів, замість яких встановити у цих же прокуратурах таку ж кількість посад відповідно прокурорів відділів, прокурорів прокуратур та прокурорів прокуратур з питань нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших примусових заходів.

На виконання наказів Генерального прокурора України № 60-ш від 15.07.2015 р. та № 64-ш від 15.07.2015 р., а також з метою неупередженого вирішення питання про переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників, наказом прокурора Чернівецької області №657-к від 16.07.2015 р. утворено відповідну комісію (т.1 а.с. 74).

18.07.2015 р. на засіданні вказаної комісії, при обговоренні питання визначення переважного права на залишення на роботі працівників органів прокуратури області, які підлягаю наступному вивільненню у зв'язку із скороченням штату працівників, вирішено зважаючи на неможливість переведення на даний час на будь-яку іншу посаду попередити ОСОБА_3 про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням штату працівників. Зазначене підтверджується протоколом засідання комісії (т. 1 а.с. 104-121).

Наказом прокурора Чернівецької області №756-к від 28.07.2015 р., у зв'язку із зміною в структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області на посаду начальника відділу підтримання державного обвинувачення в суді прокуратури Чернівецької області з 28.07.2015 р. призначено ОСОБА_5 (т.2 а.с. 15). Наказом прокурора Чернівецької області №809-к від 05.08.2015 р., з 05.08.2015 р. на вказану посаду начальника призначено ОСОБА_6 (т.2 а.с. 16).

24.07.2015 р. прокуратурою Чернівецької області винесено попередження за №11/1721вн15, яким у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, позивача попереджено про звільнення. Із вказаним попередженням позивач ознайомився 05.10.2015 р. Також позивачу роз'яснено, що ураховуючи суттєве скорочення штатної чисельності працівників органів прокуратури Чернівецької області, на теперішній час вакантні посади, які б могли бути їй запропоновані - відсутні (т. 1 а.с. 20).

Надалі, 09.10.2015 р. позивачу запропоновано вакантну посаду спеціаліста І категорії прокуратури Путильського району на період з 05 жовтня до 14 грудня 2015 р. відповідно до наказу Генерального прокурора України № 96-ш у зв'язку з припиненням діяльності міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур (т.1, а.с. 45).

Відповідно до листків непрацездатності, позивач був звільнений від роботи в періоди з 28.07.2015 р. по 06.08.2015 р., з 06.08.2015 р. по 07.09.2015 р., з 08.09.2015 р. по 02.10.2015 р., з 04.12.2015 р. по 25.12.2015 р., з 28.12.2015 р. по 06.01.2016 р., з 10.01.2016 р. по 26.01.2016 р. (т. 1 а.с. 204-207).

25.01.2016 р. прокурором Чернівецької області видано наказ № 85-к, яким: 1. начальнику відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури області старшому раднику юстиції ОСОБА_3 надано 03 календарних дні невикористаної відпустки за період роботи 18.10.2013 р. - 18.10.2014 р., 27 календарних днів невикористаної відпустки за період роботи 18.10.2014 р. - 18.10.2015 р. та 12 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи 18.10.2015 р. - 18.10.2016 р., а всього терміном на 42 календарних днів з 27 січня по 09 березня 2016 р. включно. Зобов'язано виплатити позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових потреб в розмірі місячної заробітної плати; 2. звільнено ОСОБА_3 з посади начальника відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді та органів прокуратури Чернівецької області з 09.03.2016 р. у зв'язку із скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України) (т.1 а.с. 14).

При звільненні, відповідно до довідки від 18.04.2016 р. №18/180вих-16, позивачу була нарахована вихідні допомога в розмірі 14929,64 грн. Сума виплаченої вихідної допомоги склала 12018,36 грн. (т.1 а.с. 208).

Відповідно до довідки від 18.04.2016 р. №18/181вих-16, виданої прокуратурою Чернівецької області, нарахована сума середньоденної заробітної плати станом на 09.03.2016 р. становила 678,62 грн. (т. 1 а.с. 209).

Що стосується позовної вимоги про поновлення позивача на посаді начальника відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Чернівецької області, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 16 Закону України "Про прокуратуру" визначені гарантії незалежності прокурорів, зокрема у п.1 ч.1 цієї статті передбачено, що незалежність прокурора забезпечується особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади. Частина 3 вказаної статті передбачає, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених Законом України «Про прокуратуру».

Аналізуючи структуру та штатний розпис ліквідованого Наказом № 60- Ш від 15.07.2015 відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді та утвореного цим же наказом у структурі прокуратури Чернівецької області відділ підтримання державного обвинувачення слід зробити висновок, що зміни в організації виробництва і праці, у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників мали місце.

Водночас, посада - це визначена структурою і штатним розкладом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

При цьому, згідно наказу ГПУ №60-ш від 15.07.2015 формування нової структури органу прокуратури передбачало утворення нових управлінь та відділів, за рахунок посад з резерву Генеральної прокуратури, а не шляхом процедури скорочення конкретних штатних одиниць в регіональних прокуратурах.

Ліквідація очолюваного позивачем відділу та утворення у структурі та штатному розписі прокуратури Чернівецької області відділу підтримання державного обвинувачення в судах згідно наказу ГПУ №60-111 від 15.07.2015 року, свідчать лише про зміну внутрішньої структури юридичної особи, а не її реорганізацію.

Крім того, судом апеляційної інстанції було витребувано у прокуратури Чернівецької області інформацію про співвідношення структури, штатного розпису та посадових обов'язків ліквідованого відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні у суді та новоутвореного відділу в структурі прокуратури Чернівецької області відповідно до Наказу №60-Ш від 15.07.2015 року, згідно з якою, прокуратурою було надано відповідь, що під час розроблення положення про новостворений відділ підтримання державного обвинувачення в суді, були збереженні основні завдання, функції та напрями діяльності ліквідованого відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації працівників перевага в залишенні на роботі надається тим, хто має більше (за своєю посадою чи професією) переваг, визначених ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

З огляду на зазначене вище, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що при ліквідації державної установи публічного права на іншу державну установу, якій передані функції ліквідованої установи і яка є фактичним правонаступником цієї установи, переходять усі обов'язки ліквідованої установи щодо працевлаштування звільнених працівників ліквідованої установи та відшкодування усіх витрат, пов'язаних з незаконним звільненням працівника.

Нормами КАС України передбачено, що суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб захисту, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, коли ці порушення ще не припинені (статті 7, 8, 11, 162 КАС України), що повністю спростовує доводи апеляційної скарги прокуратури в цій частині.

Водночас, частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Таким чином, звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переводу працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які може претендувати особа з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення.

Так, з матеріалів справи слідує, що посада, яку займала позивач до звільнення, не виключалась зі штатного розпису прокуратури Чернівецької області, однак, як свідчать матеріали справи, позивачу даної посади не було запропоновано.

Разом з тим представниками відповідачів у судовому засіданні зазначено, що посада, яку займала позивач (начальник відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Чернівецької області), реорганізована в посаду начальника відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Чернівецької області, однак зазначену посаду позивачу не запропоновано.

З огляду на зазначене вище, судова колегія дійшла висновку про задоволення вимог позивача в цій частині, шляхом поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника відділу підтримання державного обвинувачення в суді прокуратури Чернівецької області .

Що стосується вимоги апелянта в частині відшкодування витрат на правову допомогу розміром 25500 грн, судова колегія повністю погоджується з рішення суду і інстанції з огляду на наступне.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Так, ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (далі - Закон № 4191-VI) визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При цьому, виходячи з приписів норм глави 6 розділу II та глави 3 розділу III КАС України, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, звіту про надання правової допомоги представником позивача не надано, як не надано і розрахунків (калькуляції вартості правової допомоги), акту виконаних робіт відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 р. "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" та ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Наявна в матеріалах справи виписка з особового рахунку адвоката за 25.04.2016 р. про зарахування на рахунок адвоката Маркідонова О.В. 25500,00 грн. не є розрахунком (калькуляцією) виконаних робіт за договором про надання правової допомоги №12 від 20.04.2016 р. чи звітом про виконану роботу, а відтак, суд І інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні даної вимоги, що не спростовано в апеляційній скарзі позивача.

Що стосується задоволення позовних вимог про зобов'язання прокуратуру області виплати позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу, що обчислений судом І інстанції, в розмірі 63111, 66 грн., судова колегія частково погоджується з даним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року, при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час, то судом безпідставно не враховано при розрахунку сум вимушеного прогулу здійснену відповідачем виплату вихідної допомоги позивачці, чим порушено вищенаведені рекомендації Верховного Суду України та інтереси відповідача щодо зайвих витрат коштів з фонду оплати праці.

При обрахунку цих виплат, суд не взяв до уваги лист прокуратури області №18/180 від 18.04.2016 (том №1 а.с.208) про виплату позивачці у зв'язку зі скороченням вихідної допомоги, згідно з якою позивачці було нараховано 14929, 64 грн. та фактично виплачено 12018,36 грн. вихідної допомоги, а відтак, стягненню підлягає сума 48182,02 грн. (63111,66-14929,64) без врахування обов'язкових податків та зборів.

Крім того, при визначенні суми вимушеного прогулу судом не зазначено, чи ця сума визначена без передбачених законодавством відповідних утримань з заробітної плати (податків та зборів), або з ними, що зумовлює складнощі при виконанні судового рішення.

Також, згідно абзацу 10 п. 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов'язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.

Згідно із пунктом 24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Отже, за приписами наведених норм, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13).

Зміст наведених правових актів дає підстави для висновку про те, що у випадках стягнення середньої заробітної плати (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, судом має бути визначений період вимушеного прогулу, останнім днем якого завжди є день ухвалення постанови суду як акту правосуддя, з яким відбулося врегулювання публічно-правового спору, про який зазначено в адміністративному позові, і вирішено завдання адміністративного судочинства.

В мотивувальній частині судового рішення повинні міститись встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридична оцінка, а також оцінка доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні вимог про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, однак в оскаржуваному рішення суду І інстанції такі обставини та їх оцінка відсутні.

Отже, при стягненні суми середньої заробітної плати за один місяць, яка допущена до негайного виконання, необхідно вказати конкретну суму, що підлягає стягненню, а саме: 14251,02 грн. (середньоденний заробіток 678,62 * 21 робочий день )

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну постанови суду І інстанції .

Згідно з п.2 ч.1 ст.198 та п.1 ч.1 ст.201 КАС України, суд апеляційної інстанції може змінити постанову суду, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги ОСОБА_3 та Прокуратури Чернівецької області задовольнити частково.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Прокуратура Чернівецької області про визнання рішення протиправним, скасування наказу, поновлення на роботі, зобов'язання вчинити певні дії змінити .

Абзац третій постанови викласти у такій редакції:" Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника відділу підтримання державного обвинувачення в суді прокуратури Чернівецької області ".

Абзац четвертий постанови змінити:"у сумі 63111,66" на "у сумі 48182,02".

Абзац п'ятий постанови змінити:" в межах стягнення суми за один місяць" на "в межах стягнення суми за один місяць в сумі 14251,02".

В іншій частині постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі протягом п'яти днів.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Загороднюк А.Г. Драчук Т. О.