Справа № 808/1656/16
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2016-07-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року Справа № 808/1656/16 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нестеренко Л.О., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи

за позовною заявою: ОСОБА_1, ОСОБА_2

до: Державного реєстратора прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3,

до: Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради

про: визнання протиправним та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

25.05.2016 ОСОБА_1, ОСОБА_2 (далі позивач) звернулись до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 (далі відповідач -1), Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (далі відповідач -2) про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 22.03.2016 № 13960320 та № 13960337. Згідно позовної заяви просять скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 від 22.03.2016 № 13960320 та № 13960337. На обґрунтування позову зазначають, що рішення про відмову у реєстрації прав та їх обтяжень є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач мав перевірити наявність записів в реєстрах прав власності щодо реєстрації прав власності щодо реєстрації права власності на житловий будинок № 14 по вул. Москворецькій у м. Запоріжжя.

Позивачі у судове засідання не зявились, їх представник направив суду клопотання про розгляд справи без його участі. На позовних вимогах наполягають. Представник надав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідач -1 у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідач-2 у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.33 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються, юридичним особам та фізичним особам підприємцям за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

За приписами ч.11 ст.35 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

З аналізу наведених норм КАС України, суд вважає, що судова повістка вручена відповідачу належним чином.

Відповідно до ст.41 КАС України, у звязку із неявкою у судове засідання сторін фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи у відсутність відповідачів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов позивачів таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 листопада 2014 року померла ОСОБА_4.

За життя ОСОБА_4 заповіту не залишила. Особи, які могли б претендувати на обов'язкову частку спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4, відсутні.

Спадкоємцями першої черги ОСОБА_4 є позивачі, сини ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Ми хайлович.

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового буди нку N° 14 по вул. Москворецькій у м. Запоріжжя.

Після смерті ОСОБА_4 позивачі звернулися до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Москворецька буд. 14.

28 січня 2016 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 винесла Постанову про від мову у вчиненні нотаріальної дії за № 16/02-14.

Відповідно до вказаної Постанови позивачам було відмовлено в видачі свідоцтва про право власності на спадщину, через відсут ність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно.

З метою оформлення спадщини, позивачі, 22 лютого 2016 року отримали в Запорізькому обласному державному нотаріальному архіві дублікат Свідоцтва про право власності по закону від 27 бе резня 1982 року та подали вказане свідоцтво державному реє стратору для реєстрації права власності.

22 березня 2016 року державним реєстратором Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 за позивачем ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 1/6 частку житлового будинку № 14 по вул. Москворецькій у м. Запоріжжя, номер запису про право власності 13960320 та за позивачем ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 1/6 частку житлового будинку № 14 по вул. Москворецькій у м. Запоріжжя, номер запису про право власності 13960337.

Суд вважає Рішення державного реєстратора Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 від 22 березня 2016 року про реєстрацію права власності за позивачами по 1/6 частці житлового будинку № 14 по вул. Москворецькій у м. Запоріжжя протиправним, з огляду на наступне.

Позивачі, через юридичну необізнаність не повідомили державного реєстратора про те, що 30 квітня 1991 року між ними та ОСОБА_4 був укладений договір дарування 1/3 частини житлового будинку № 14 по вул. Москворецькій у м. Запоріжжя.

Вказаний договір дарування був посвідчений державним нотарі усом 5-ої Запорізької державної нотаріальної контори 30 квітня 1991 року за реєстровим № 2-664.

Право власності ОСОБА_4 на 1/3 частину житлового будинку № 14 по вул. Москворецькій у м. Запоріжжя було зареєстровано в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 23 травня 1991 року за реєстровим № 10814.

Отже, на момент відкриття спадщині, після смерті ОСОБА_4, останній, за даними реєстрів прав власності на нерухоме майно, належав в цілому житловий будинок № 14 по вул. Москворецькій у м. Запоріжжя.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реє страції прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими ре човими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Наказ Міністерства юсти ції України від 14.12.2012 №1844/5 «Про затвердження Порядку ви користання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдино го реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухо мого майна».

Згідно з частиною 2 пункту 4 даного Порядку №1844/5 було забезпечено вільний доступ державним реєстраторам прав на неру хоме майно, нотаріусам як спеціальним суб'єктам, на яких покла даються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, до даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реє стру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та користування даними зазначених реєстрів.

Відповідно до пунктів 6,7 Порядку №1844/5, перенесення запи сів з Реєстрів до державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень. Державний реєстратор переносить до відповідно го розділу Державного реєстру прав, відкритого на об'єкт нерухомо го майна, відомості записів, наявні у Реєстрах, у частині, що стосує ться такого об'єкта.

Враховуючи вищевикладене, відповідач, розглядаючи заяви позивачів щодо реєстрації прав власності, мав перевірити наявність записів в реєстрах прав власності щодо реєстрації права власності на житловий будинок № 14 по вул. Москворецькій у м. Запоріжжя та відмовити позивачам в реєстрації права власності.

Оцінивши представлені докази у їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень визначаються Законом України №1952-IV від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952- IV).

Відповідно до абзацу другого частини 1 статті 2 вказаного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст.5 Закону № 1952-IV передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону № 1952- IV державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації.

Як зазначено у ч.1 ст.19 Закону № 1952- IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Як зазначалося вище, позивачами було подано до реєструючого органу заяву про реєстрацію за позивачами права власності на житловий будинок 14 по вул.. Москворецькій в м. Запоріжжі. До заяви додані: дублікат Свідоцтва про право власності по закону від 27 березня 1982 рок, та подали вказане свідоцтво державному реє стратору для реєстрації права власності.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 1952- IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до приписів частини 4 статті 15 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частиною 13 цієї ж статті визначено, що Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Порядок).

Пунктом 16 Порядку передбачено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації.

Відповідно до пункту 23 Порядку державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Вичерпний перелік підстав, для відмови у державній реєстрації прав визначений статтею 24 Закону.

При цьому, відповідно до частини 4 статті 24 Закону відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Так, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952- IV визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документом, що їх посвідчують.

Отже, зміст вказаної норми містить два порушення, а саме: 1) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 2) не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. При цьому, опис причинної відмови має бути зроблений державним реєстратором максимально чітко та зрозуміло. Так, якщо це невідповідність поданих документів, то який з документів та якій нормі законодавства не відповідає; якщо ж неможливість встановлення заявлених прав - зазначення обставин та аналіз документів з яких не виявляється можливим підтвердити заявлені права.

Отже, розглянувши заяву позивача, реєстратор, в порушення вимог чинного законодавства, не обґрунтував причину такої відмови та підставу для прийняття такого рішення, що в свою чергу унеможливлює оцінку судом існування таких підстав та обґрунтованість прийнятого рішення.

Таким чином, оскаржуване рішення за своїм змістом не відповідає встановленим вимогам Закону.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач-1 при прийняті оскаржуваного рішення припустився порушень вимог чинного законодавства, а тому рішення від 22.03.2016 № 13960320 та 13960337 щодо відмови у державній реєстрації прав є протиправним та підлягає скасуванню, а вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно із ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 94, 121,158, 160, 161, 162, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 від 22.03.2016 про реєстрацію права власності на 1/6 частку житлового будинку № 14 по вул. Москворецькій у м. Запоріжжя, номер запису про права власності 13960320 за ОСОБА_2.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 від 22.03.2016 про реєстрацію права власності на 1/6 частку житлового будинку № 14 по вул. Москворецькій у м. Запоріжжя, номер запису про права власності 13960337 за ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О. Нестеренко