Справа № 819/597/15-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" вересня 2016 р. м. Київ К/800/52311/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

розглянула у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.05.2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 року у справі за позовом Дунаївської сільської ради Кременецького району Тернопільської області до Головного управління Держземагенства у Тернопільській області, третя особа: ОСОБА_3, про скасування наказів,

ВСТАНОВИЛА:

Дунаївська сільська рада Кременецького району Тернопільської області звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила скасувати накази до Головного управління Держземагенства у Тернопільській області за № 19-382/14-14 СГ, № 19-384/14-14 СГ, № 19-389/14-14 СГ від 08.08.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання в оренду земельної ділянки».

Постановою від 07.05.2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 року, Тернопільський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю. Скасував Накази Головного управління Держкомзему у Тернопільській області від 08.08.2014 року № 19-382/14-14СГ, № 19-384/14-14СГ, № 19-389/14-14СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання в оренду земельної ділянки».

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено, наказами Головного управління Держземагенства у Тернопільській області за № 19-382/14-14СГ, № 19-384/14-14СГ, № 19-389/14-14СГ від 08.08.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання в оренду земельної ділянки» ОСОБА_3 затверджено проекти землеустрою та надано в оренду на 25 років для ведення фермерського господарства земельні ділянки площею 26,1741 га, 31,7884 га та 41,6627 га, які знаходяться на території Дунаївської сільської ради Кременецького району Тернопільської області.

Висновки судів попередніх інстанцій щодо суті спору ґрунтувались на тому, що надання ОСОБА_3 дозволу на виготовлення документації із землеустрою та затвердження цієї документації здійсненні без врахування громадських інтересів жителів села Дунаїв, на території сільської ради якого знаходяться спірні земельні ділянки.

Протокольним рішенням колегії Держземагентства України, введеного в дію наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 15.10.2014 року № 328, зобов'язано начальників головних управлінь Держземагентства в областях, м. Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15 жовтня 2014 року, забезпечити обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою. Зокрема, під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. До запиту додавати копії клопотань та графічних матеріалів до них.

Таким чином, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів привів свої внутрішні положення у відповідність до вимог законодавства, а саме щодо врахування громадських інтересів під час надання земель сільськогосподарського призначення у власність або користування.

Зазначені вимоги законодавства не були враховані відповідачем під час прийняття оскаржених наказів, а тому суд першої інстанції, висновки якого підтримав суд апеляційної інстанції, дійшов висновку щодо їх скасування.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС.

У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, тому суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Така позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 року № 21-34а15.

Однак суди не встановили обставини щодо передачі землі в оренду, що, у свою чергу, потребує повної перевірки фактичних обставин та наступної їх правової оцінки.

Частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене і в залежності від встановленого вирішити справу.

Керуючись статтями 222, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.05.2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: