Справа № 810/2411/16
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2016-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2016 року 810/2411/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є.;

при секретарі судового засідання- Гай А.В.;

за участю:

позивачки- Кузьки Л.І.;

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, Вороніна Дмитра Олександровича

про визнання незаконним розпорядження, поновлення на посаді та стягнення втраченого заробітку,

в с т а н о в и в:

позивачкою пред'явлені вимоги до Бориспільської РДА Київської області про визнання незаконним розпорядження голови від 31.05.2016 р. №305 в частині ліквідації у штатному розписі апарату РДА сектору мобілізаційної роботи, поновлення її на посаді завідувача сектору мобілізаційної роботи Бориспільської РДА та стягнення на її користь витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. та судового збору -551.20 грн.

До початку розгляду справи по суті заявлені вимоги були збільшені, крім викладеного ОСОБА_3 просила стягнути з місцевого бюджету на її користь частину втраченого заробітку у розмірі 4761,33 грн.

Звернення до суду із даним позовом обґрунтовано твердженням позивачки про порушення відповідачем її трудових прав.

У судовому засіданні ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити та пояснила, що наразі вона перебуває на посаді завідувача сектору мобілізаційної роботи Бориспільської РДА, їй нараховується заробітна плата згідно посадового окладу, визначеного штатним розписом. Проте, оскільки існує розпорядження №305 від 31.05.2016 р., яким ліквідовано сектор мобілізаційної роботи апарату РДА наявна загроза її звільнення у майбутньому, тому вона і звернулась до суду з цим позовом. Факт перебування її на посаді завідувача сектору мобілізаційної роботи, з якої вона на день розгляду справи не звільнена, у судовому засіданні підтвердила, як і факт нарахування та виплати заробітної плати згідно посадового окладу.

Необхідність стягнення втраченого заробітку пояснила тим, що посадовий оклад головного спеціаліста з питань мобілізаційної роботи Бориспільської РДА є вищим ніж завідувача сектору мобілізаційної роботи, тому працюючи на посаді завідувача сектору мобілізаційної роботи вона претендує на оклад головного спеціаліста, на посаду якого категорично відмовляється переходити.

Представник позивачки позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та пояснив, що головою Бориспільської РДА, в межах наданих йому повноважень, було винесено розпорядження №305 від 31.05.2016 р., яким крім іншого ліквідовано сектор мобілізаційної роботи. Пунктом 3 розпорядження передбачено введення до штатного розпису апарату РДА на підставі вивільнених штатних одиниць посади головного спеціаліста з питань мобілізаційної роботи. На виконання вказаного розпорядження заступником голови -керівником апарату Київської обласної державної адміністрації було затверджено штатний розпис 06.06.2016 р., яким передбачена посада головного спеціаліста з питань мобілізаційної роботи з посадовим окладом 2585 грн.

16.06.2016 р., було оформлено попередження про зміну в організації праці та істотних умов праці, з яким ОСОБА_3 ознайомлена під розписку 29.06.2016 р. Наразі позивачка відмовляється від переведення на іншу посаду та займає попередню - завідувача сектору мобілізаційної роботи Бориспільської РДА та згідно займаній нею посаді їй нараховується і виплачується заробітна плата.

Одночасно вказав, що при цьому ОСОБА_3 вимагає нарахування та виплату їй заробітної плати як головному спеціалісту з питань мобілізаційної роботи, у зв'язку з чим і оскаржує розпорядження №305 від 31.05.2016 р. Вважає вимоги позивачки безпідставними та просить у їх задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи та матеріали, встановивши фактичні обставини справи із наданням їм відповідної правової оцінки, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке:

позивачка ОСОБА_3 на момент звернення до суду та розгляду справи продовжує займати посаду завідувача сектору мобілізаційної роботи Бориспільської РДА Київської області і їй нараховується та виплачується заробітна плата згідно додатку до штатного розпису №1, затвердженого головою Київської ОДА 18.03.2016 р. із розрахунку посадового окладу у розмірі 1723 грн.

31.05.2016 р., головою Бориспільської районної державної адміністрації було прийнято розпорядження №305 «Про упорядкування структури апарату та затвердження штатного розпису апарату Бориспільської РДА», пунктом 2.1 якого було ліквідовано в штатному розписі апарату РДА сектор мобілізаційної роботи у складі двох одиниць: завідувача сектору та інспектора з питань мобілізаційної роботи. Пунктом 3 цього ж розпорядження введено до штатного розпису Бориспільської РДА на підставі вивільнених штатних одиниць посади: головного спеціаліста з питань мобілізаційної роботи та провідного інспектора відділу організаційно-інформаційної діяльності та комунікацій із громадськістю. Пунктом 7 розпорядження надано доручення начальнику відділу фінансово-господарського забезпечення апарату РДА розробити новий штатний розпис, який ввести в дію з 01.05.2016 р.

За даними штатного розпису на 2016 р., затвердженого заступником голови -керівником апарату Київської ОДА від 06.06.2016 р., введеного в дію з 01.05.2016 р. головному спеціалісту з питань мобілізаційної роботи встановлено оклад на рівні 2585 грн.

16.06.2016 р., головою РДА Вороніним Д.О. було винесено попередження ОСОБА_3 про зміну організаційної структури апарату адміністрації з пропозицією переведення на посаду головного спеціаліста з питань мобілізаційної роботи апарату РДА, з яким позивачка ознайомлена під розписку 29.06.2016 р.

02.08.2016 р., ОСОБА_3 звернулась до суду в порядку оскарження прийнятого розпорядження та дій відповідача.

Надаючи правової оцінки відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке: відповідно до ч.3 ст. 2 КАСУ у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, мають перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам, у тому числі, чи прийняті вони з метою, з якою це повноваження надано.

За приписами ч.1 ст.2 КАСУ, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 6 ст. 6 КАСУ передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, метою та завданням адміністративного судочинства є захист та поновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась з відповідним позовом до суду. Тобто, лише порушене право підлягає захисту, а не ті права та інтереси які, можливо, у майбутньому будуть порушені.

У даній справі суд дійшов до висновку, що судове рішення не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, котрі на момент ухвалення рішення ще не відбулись, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

В силу вимог ст. 71 КАС України, позивачкою не доведено, а судом не встановлено обґрунтованість вимог ОСОБА_3 в частині поновлення її на посаді завідувача сектору мобілізаційної роботи Бориспільської РДА, оскільки на час розгляду справи позивачка з цієї посади не звільнялась.

Щодо вимог про стягнення з місцевого бюджету на її користь частини втраченого заробітку суд зауважує, що згідно статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

З аналізу вищенаведених цивільно-правових норм слідує, що право на одержання від юридичної або фізичної особи втраченого заробітку в контексті трудового або цивільного законодавства виникає лише тоді, коли працівнику заподіяно шкоду каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язану з виконанням трудових обов'язків. Такий працівник може вимагати від фізичної або юридичної особи, яка завдала шкоду, компенсації втраченого заробітку (доходу) унаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. В будь-яких інших випадках в рамках трудового спору може бути заявлена вимога тільки про стягнення середньомісячного заробітку.

Як встановлено судом, і це підтверджено матеріалами справи, позивачка просить стягнути на її користь різницю у заробітку, який вона б отримала якби погодилась на перехід на іншу посаду- головного спеціаліста з питань мобілізаційної роботи Бориспільської РДА. На момент розгляду справи ОСОБА_3 займає посаду завідувача сектору мобілізаційної роботи Бориспільської РДА.

Поняття заробітної плати наведено в ст.1 Закону України «Про оплату праці» від 21.03.1995 р. № 108/95-ВР. Заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про безпідставність вимог ОСОБА_3 і в цій частині з урахуванням того, що вона не суб'єктом права на одержання втраченого заробітку, оскільки їй не була завдана матеріальні чи моральна шкода у зв'язку з ушкодженням її здоров'я чи каліцтвом при виконанні трудових обов'язків.

Крім того, нарахована та виплачена їй заробітна плата відповідає складності та умовам виконуваної роботи, професійно-діловим якостям та результатам її праці, що враховано у її посадовому окладі. Відтак вимоги позивачки в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання з приводу вимог про визнання незаконним розпорядження голови Бориспільської РДА №305 від 31.05.2016 р., суд виходив із такого:

згідно зі ст. 118 Конституції України та Закону України "Про місцеві державні адміністрації" органами виконавчої влади в областях і районах є місцеві державні адміністрації, склад яких формують голови , що призначаються на посаду і звільня ються з посади Президентом України за поданням Кабінету Мі ністрів України.

Голови місцевих державних адміністрацій при здійсненні своїх повноважень відповідальні перед Президентом України і Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні органам виконавчої влади вищого рівня. Відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації» голова очолює і здійснює керівництво діяльністю районної державної адміністрації, спрямовує її на виконання положень Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, постанов Верховної Ради України, розпоряджень та доручень голови обласної державної адміністрації, інших органів виконавчої влади вищого рівня, реалізовує власні і делеговані районній державній адміністрації повноваження; несе відповідальність за виконання покладених на районну державну адміністрацію завдань і за здійснення нею своїх повноважень.

За приписами ч.1 ст.5 Закону України 09.04.1999 р. №586-XIV голова адміністрації у межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних держаних адміністрацій, а також з урахуванням вимог ст.18 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначає структуру місцевих державних адміністрацій та відповідно до ч.4 ст.44 Закону затверджує Положення та визначає структуру апарату, призначає на посади і звільняє з посад керівників та інших працівників структурних підрозділів.

Частиною 1 ст.41 Закону №586-XIV встановлено, що голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Як слідує із розпорядження №305 від 31.05.2016 р. відповідачем було прийнято рішення «Про упорядкування структури апарату та затвердження штатного розпису апарату Бориспільської районної державної адміністрацій». Пунктом 2 розпорядження сектор мобілізаційної роботи у складі двох штатних одиниць ліквідовано, замість чого введено до штатного розпису посаду головного спеціаліста з питань мобілізаційної роботи.

Позивачка обґрунтувала в цій частині свої вимоги тим, що зазначене розпорядження прийняте з порушенням вимог п.3-1,4 постанови КМУ №179 від 12.03.2005 р. «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій».

З огляду на що суд зазначає ч. 4 ст. 5 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", структура і штати мобілізаційних підрозділів центральних і місцевих органів виконавчої влади визначаються з урахуванням характеру та обсягу мобілізаційної роботи керівником відповідного органу виконавчої влади в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження типового положення про мобілізаційний підрозділ органу державної влади, іншого державного органу", у органі державної влади, а також у іншому державному органі, мобілізаційний підрозділ утворюється, якщо орган має мобілізаційне завдання (замовлення) або якщо цього вимагає характер та обсяг мобілізаційної роботи. В іншому разі у зазначених органах призначається окремий працівник з питань мобілізаційної роботи.

Частиною 3 ст. 5 Закону України №3543-XII також вказано, що структура і штати мобілізаційних підрозділів центральних і місцевих органів виконавчої влади визначаються з урахуванням характеру та обсягу мобілізаційної роботи керівником відповідного органу виконавчої влади в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням положень ст. 17 Закону України №3543-XII місцевим органам виконавчої влади надано право самостійного визначення потреб (обсягів) фінансування заходів з мобілізаційної підготовки; утворення мобілізаційних підрозділів; здійснення заходів щодо забезпечення виконання мобілізаційних планів, довготермінових і річних програм мобілізаційної підготовки; доведення (встановлення) мобілізаційних завдань (замовлень) до органів місцевого самоврядування, а в разі потреби також до місцевих органів виконавчої влади нижчого рівня з передачею їм необхідних фінансових ресурсів; доведення розпоряджень про виконання мобілізаційних завдань (замовлень) до підприємств, установ і організацій, які залучаються ними до виконання мобілізаційних завдань (замовлень) та укладання з ними договорів (контрактів); забезпечення виконання підприємствами, установами і організаціями, які знаходяться на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць, мобілізаційних завдань замовлень); тощо, в тому числі надано право самостійного визначення структури і штату підрозділів для виконання покладених завдань з мобілізаційної роботи.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача у них немає на виконанні мобілізаційного завдання на 2016-2017 р.р., а тому незначний обсяг мобілізаційної роботи дозволяє скорочення штату працівників сектору мобілізаційної роботи та заміну його окремим працівником, враховуючи також розмір бюджетних асигнувань, виділених на утримання Бориспільської РДА.

Отже, станом на день розгляду справи судом встановлено відсутність у Бориспільської РДА безпосередньо на виконанні мобілізаційних завдань, такі завдання відсутні і у сфері управління підрозділів та структур відповідача.

За наведених обставин, зважаючи на те, що будь-яких розпоряджень про перехід органів державної влади та інших державних органів в Україні на умови особливого періоду під час вирішення питання щодо внесення змін у структуру і штати Бориспільської РДА не було та, ураховуючи відсутність мобілізаційного завдання у відповідача на 2016-2017 р.р., приймаючи до уваги незначний обсяг та характер мобілізаційної роботи у 2016 р., суд вважає, що голова райдержадміністрації під час видання оспорюваного розпорядження діяв в межах своїх повноважень, при цьому порушень законів України та інших нормативно-правових актів не допускав.

Тому, суд дійшов висновку, що у відповідача - Бориспільської державної адміністрації- дійсно мали місце зміни в організаційній структурі і скорочення штату працівників, які підтверджуються наведеними вище доказами.

Судом під час розгляду справи було також перевірено дотримання відповідачами вимог трудового законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом встановлено, що 16.06.2016 р. №7-46-2256 було оформлено попередження про зміну в організації праці та істотних умов праці, з яким позивачка була ознайомлена 29.06.2016 р., що власноручно підтвердила своїм підписом. На момент розгляду справи із займаної посади вона не звільнена, оскільки не сплинув визначений законом строк попередження.

Одночасно із попередженням про майбутнє звільнення позивачці запропоновано перехід на іншу вакантну посаду, яка є у апараті РДА.

Однак позивачка від запропонованої посади відмовилися та до моменту її звільнення оскаржила дії відповідача до суду. Відтак порушень трудових прав позивачки діями та рішенням відповідачів судом не встановлено, а тому її вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову,-відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Брагіна О.Є.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 03 вересня 2016 р.