Справа № 2а-139/11/1370
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2012-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2012 року № 2а-139/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2,

представників

від відповідача ОСОБА_3 прокурора Львівського гарнізону - ОСОБА_4,

від відповідача органу місцевого самоврядування ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 прокурора Львівського гарнізону та Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Львівської міської ради про визнання неправомірними дій та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_3 прокурора Львівського гарнізону та Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Львівської міської ради, з урахуванням уточнених позовних вимог, про визнання протиправними дій що проявились у неналежному виконанні посадовими особами військової прокуратури Львівського гарнізону службових обовязків, а саме недостовірної і необєктивної перевірки фактів, викладених у заявах від 14.12.2007 року за №02-вих-397, та заподіяло істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам; про встановлення відсутності компетенції військового прокурора щодо проведення заходів прокурорського нагляду по відношенню до цивільної фізичної особи; про визнання інформації, поширеної військовим прокурором, недостовірної та негативною, яка порушує право позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації; про зобовязання військового прокурора спростувати та відкликати свої документи: довідку від 21.03.2008 року, від 21.03.2008 року вих.№1049, від 09.04.2008 року за №1401, від 17.06.2008 року за №2228, від 14.05.2008 року за №1802, пояснення від 28.01.2009 року; про стягнення з військового прокурора компенсації за завдану моральну шкоду в сумі 20500 грн. 00 коп.; про визнання протиправними дій органу місцевого самоврядування щодо незаконного збору конфіденційної інформації про позивача, зберігання, використання та безпідставне поширення конфіденційної інформації про позивача без його згоди; про визнання заяви органу місцевого самоврядування від 14.12.2007 року за вих.№02-вих-397 на адреси начальника міського управління МВС України у Львівській області і військового прокурора Львівського гарнізону, а також довідки начальника БУ-3 Львівської КЕЧ району від 16.11.2007 року за №24 - фальшивими документами; про встановлення відсутності компетенції управління щодо дій в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Управління Львівської міської ради подало до суду клопотання в якому просить провадження в частині позовних вимог закрити, оскільки такі не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Представник відповідача органу місцевого самоврядування згадане клопотання підтримав.

Позивач проти заявленого клопотання заперечив, просить в його задоволенні відмовити повністю.

Представник військового прокурора заявлене клопотання підтримав, просить закрити провадження в частині позовних вимог позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та присутнього представника відповідача, суд, вирішуючи заявлене клопотання, виходив з наступних норм законодавства та обставин справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Як вбачається із позовних вимог позивача, останній, окрім іншого, просить також визнати інформацію, поширену військовим прокурором, недостовірною та негативною, яка порушує право на повагу до честі, гідності та ділової репутації.

Згідно з Главою 22 ЦК України, до особистих немайнових прав, що забезпечують соціальне буття фізичної особи віднесено, зокрема, право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в поряду цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивач просить визнати недостовірною та негативною інформацію, яка порушує право на повагу до честі, гідності та ділової репутації, суд вважає, що, в даному випадку, відсутній публічно-правовий спір між сторонами, оскільки позивач звернувся за захистом своїх порушених прав, що виникають з цивільних правовідносин, що виключає вирішення даного спору в поряду адміністративного судочинства.

З тих самих підстав, не підлягає розгляду в адміністративному суді вимога позивача про зобовязання військового прокурора спростувати та відкликати свої документи, оскільки така, як передбачено ст.277 ЦК України, також стосується захисту порушеного особистого немайнового права особи, а тому підлягає розгляду в порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством.

Аналогічна позиція викладена у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно з яким правовідносини з приводу захисту честі і гідності є цивільно-правовими (незалежно від субєктного складу), а тому справи зазначеної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, за винятком справ про захист ділової репутації між юридичними особами та іншими субєктами підприємницької діяльності у сфері господарювання та іншої підприємницької діяльності, що розглядаються в порядку господарського судочинства. Справи зазначеної категорії не можуть розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки в ньому виступає субєкт владних повноважень.

З приводу вимоги позивача про визнання документів фальшивими, слід зазначити наступне.

Як передбачено ч.1 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у звязку з публічним формуванням субєкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи:

1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства;

3) про накладення адміністративних стягнень;

4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) обєднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач просить визнати заяви від 14.12.2007 року за вих.№02-вих-397, а також довідки начальника БУ-3 Львівської КЕЧ району від 16.11.2007 року за №24 фальшивими документами.

Однак, беручи до уваги те, що встановлення факту підробки та визнання документів фальшивими є предметом дослідження інших органів державної влади, в тому числі в порядку кримінального судочинства, суд приходить до висновку, що наведені вимоги позивача не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Щодо посилання позивача на п.20 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАСУ під час розгляду адміністративних справ" за № 2 від 06.03.2008 року, то положення даного пункту стосуються повноважень суду при дослідженні ним письмових доказів в адміністративному процесі, зокрема, права суду виключати документ, який викликає сумнів у його достовірності або є фальшивим, з числа доказів або призначати відповідну експертизу.

В даному ж випадку, позивач окремою позовною вимогою, яка, з врахуванням ч.5 ст.105 та ч.2 ст.162 КАС України, виключає вирішення даного спору в порядку адміністративного судочинства, просить визнати документи фальшивими.

Відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на те, що вимоги позивача про визнання інформації, поширеної військовим прокурором, недостовірною та негативною, яка порушує право на повагу до честі, гідності та ділової репутації, про відкликання документів, а також про визнання фальшивими документами не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд вважає, що провадження у справі в частині зазначених позовних вимог слід закрити та розяснити позивачу, що розгляд такої категорії справ віднесено до юрисдикції загального місцевого суду, крім цього суд звертає увагу на те, що повторне звернення з тими ж самими позовними вимогами не допускається.

Щодо судових витрат, то такі, у відповідності до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», належить повернути позивачеві пропорційно до закритих позовних вимог.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 51, 71, 86, 94, 158, 160, 165, 167, 258 КАС України, суд -

у х в а л и в:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 прокурора Львівського гарнізону та Управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Львівської міської ради в частині позовних вимог про визнання інформації, поширеної військовим прокурором, недостовірною та негативною, яка порушує право на повагу до честі, гідності та ділової репутації; про зобовязання військового прокурора спростувати та відкликати свої документи: довідку від 21.03.2008 року вих.№1049, від 09.04.2008 року за №1401, від 17.06.2008 року за №2228, від 14.05.2008 року за №1802, пояснення від 28.01.2009 року та про визнання заяви від 14.12.2007 року за вих.№02-вих-397 та довідки начальника БУ-3 Львівської КЕЧ району від 16.11.2007 року за №24 фальшивими документами - закрити.

Повернути ОСОБА_2, що проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, 3 грн. 27 коп. судового збору.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 26.03.2012 року.

Суддя В.Я.Мартинюк