Справа № 810/1575/16
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-08-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 року м. Київ 810/1575/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Білоцерківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 22.03.2016 № /75, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 37 374,86 грн., з яких за основним платежем на суму 29 763,89 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 7 610,97 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач безпідставно дійшов висновку в Акті перевірки від 11.03.2016 № 204/17-2//49, що позивач отримав додаткове благо у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням за кредитним договором від 29.08.2007 № 0 укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», оскільки позивач ніякого додаткового блага від банківської установи не отримав.

Позивач вважає, що в результаті реалізації договірних правовідносин за кредитним договором від 29.08.2007 № 0, ним було сплачено банку значно більшу суму грошей, ніж була отримана в якості кредиту. Тобто у нього фактично не відбулось збільшення загального майнового стану чи приросту його активів у той чи іншій формі.

Тому позивач стверджує, що прощений Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»йому борг у сумі 176344, 05 грн., є пенею (штрафними санкціями) нарахованою за несвоєчасне виконання позичальником боргових зобовязань, а тому не є доходом платника податків, який підлягає оподаткуванню у розумінні статті 14, пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України.

В судове засідання 02.08.2016 позивач або його представник не зявились, однак через канцелярію суду 26.07.2016 засобами поштового звязку надійшла заява представника позивача про розгляд справи без участі позивача та його представника, в письмовому провадженні за наявними в справі матеріалами. Вказану заяву представник позивача просив розглянути суд за його відсутності та відсутності позивача.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Надав суду письмові заперечення, в яких не погоджувався з позовними вимогами позивача, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування доводів заперечень посилався на обставини, викладені в Акті перевірки.

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Білоцерківською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1) щодо повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2012 по 31.12.2012.

Результати перевірки оформлені Актом від 11.03.2016 № 204/17-2//49 (далі Акт, Акт перевірки).

Висновком зазначеного Акта було встановленно, порушення позивачем положень:

1. п. 120.1 ст.120 Податкового кодексу України від 02.10.2010 р. за № 2755-VI (із змінами та доповненнями) перевіркою встановлено неподання податкової декларації про майновий стан та отримані доходи за 2012 рік;

2. абзацу «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України від 02.10.2010 р. за № 2755-VI (із змінами та доповненнями) занижено дохід, що підлягає оподаткуванню на загальну суму 176 344,05 грн., в тому числі за 2012 рік на 176 344,05 грн. Враховуючи зазначене вище, на виконання ст. 167 Податкового кодексу ФО ОСОБА_1 зроблено перерахунок податку за 2012 рік, та встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 29 763,89 грн. в тому числі за 2012 рік на суму 29 763.89 грн.

На підставі Акта перевірки від 11.03.2016 № 204/17-2//49 Білоцерківською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 22.03.2016 № /75, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 37 374,86 грн., з яких за основним платежем на суму 29 763,89 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 7 610,97 грн.

З Акта перевірки від 11.03.2016 № 204/17-2//49 вбачається, що висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на те, що позивачем не подано до податкового органу податкову декларацію про майновий стан та отримані доходи за 2012 рік і не сплачено податок з доходів фізичних осіб за 2012 рік у розмірі 29 763,89 грн. за отримання платником податків додаткового блага у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням.

Судом також встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та позивачем 29.08.2007 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Згідно з п. 1.1. вказаного договору банк взяв на себе зобов'язання надати, а позичальник прийняти кредитні кошти у сумі 45 000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 227 250,00 грн. за курсом НБУ на день укладання договору.

Відповідно п. 1.2.2. договору датою остаточного погашення кредиту є 30.08.2037.

Від АТ «УкрСиббанк» до позивача 24.02.2012 надійшов лист вих. № 135-09/1879 від 24.02.2012 з пропозицією анулювання залишку заборгованості за ИпотекМинВзнос № 0 у випадку погашення позивачем заборгованості за вказаним договором у розмірі 31 037,34 дол. США до 05.03.2012.

З наданих позивачем квитанцій на підтвердження погашення ним кредиторської заборгованості перед АТ «УкрСиббанк» вбачається, що 06.03.2012 позивачем переведено на рахунок АТ «УкрСиббанк» 31 047,60 дол. США (квитанція від 06.03.2012 № 110 на суму 31 047,60 дол. США еквівалентана 248 008,23 грн., а.с. 48)

Також, судом встановлено, що позивачем 06.03.2012 переведено на рахунок АТ «УкрСиббанк» 50,00 грн. призначення платежу : комісія за довідку про закриття кредиту (квитанція від 06.03.2016 № 262, а.с.48).

Зі змісту позовної заяви та наданої позивачем довідки АТ «УкрСиббанк» від 06.03.2012 вих. № 135-09/1927, судом встановлено, що позивач був повідомлений АТ «УкрСиббанк» про те, що зобовязання за договором про надання кредиту виконано в повному обсязі.

Не погоджуючись з висновками відповідача та прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Основним законодавчим актом, який урегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI.

Відповідно до змісту пункту 120.1 статті 120 Податкового кодексу України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем в позовній заяві, ним не було подано до податкового органу податкову декларацію про майновий стан та отримані доходи за 2012 рік.

У звязку з викладеним, суд дійшов висновку, що податковим органом на законних підставах було прийнято податкове повідомлення рішення в частинні накладення штрафу в розмірі 170 грн. за неподання декларації.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу);

Доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (підпункт 14.1.56. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом «д» 164.2.17 пункту 16.2 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Із системного аналізу вищенаведених норм податкового законодавства, можна дійти висновку, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку фізичної особи включається дохід, отриманий фізичною особою як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням за умови повідомлення банком платника податку-боржника та за умови включення суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку за підсумками звітного періоду, такий боржник самостійно зобов'язаний сплатити податок з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації.

Зі змісту Акта перевірки позивача вбачається, що згідно отриманої інформації від ПАТ «УкрСиббанк» від 28.05.2014 № 16-2/13052 (вх.№ 10/701 від 30.05.2014) та інформації, отриманої від СДПІ з обслуговування великих платників у м. Харкові МГУ ДФС від 28.12.2015 № 6072/28-09-43-16 (вх. № 108/7 від 04.01.2016 р.), податковим органом було встановлено, що платник податків - фізична особа ОСОБА_1, в 2012 р. отримав дохід у вигляді додаткового блага, а саме: анулювання (прощення) боргу кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства до закінчення строку позовної давності.

Крім того, в Акті зазначено, що позивачу було вручено/направлено повідомлення від 06.03.2016 № 135-09/1926 про анулювання боргу та обов'язок подати декларацію та сплатити податок на доходи фізичних осіб з отриманого доходу у сумі 176 344,05 гри.

В позовній заяві позивач не заперечує проти того, що ПАТ «УкрСиббанк» повідомило його, про прощення (анулювання) йому боргу за кредитним договором, а навпаки зазначає, що листом з вказаним змістом його було повідомлено про вище сказане.

Таким чином фізична особа ОСОБА_1, був повідомлений про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації та сплати податку на доходи фізичних осіб.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що несплачені платником податку - позивачем зобов'язання у вигляді анульованого (прощеного) кредитором боргу є доходом фізичної особи як додаткове благо та оподатковується за правилами, встановленими для фізичних осіб та відповідно до п.п. «д» п.п. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 Податкового кодексу України із самостійною сплатою податку з таких доходів фізичних осіб та з відображенням такої суми доходів у річній податковій декларації.

Аналогічної думки дійшов Київський апеляційний адміністративний суд в своїх ухвалах від 14.01.2015 у справі № 826/15751/14, від 25.03.2015 у справі № 826/20751/14, від 09.07.2015 у справі № 826/2226/15.

В той же час, позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що він сплатив банку більшу суму ніж банк йому надав відповідно до умов кредитного договору, у звязу з чим анульована (прощена) банком заборгованість є пенею, нарахованою за не несвоєчасне виконання позичальником боргових зобовязань та посилається на підпункт 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України відповідно до якого, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім, відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Суд не погоджується з доводами позивача, оскільки, як вбачається з аналізу положень абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що анулювання кредитором суми боргу платника податку законодавець прямо ототожнив з додатковим благом для цілей оподаткування, і не передбачив жодних виключень чи особливостей для визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб щодо анульованого боргу в залежності від природи боргового зобов'язання (кредит, відсотки чи пеня).

Правильність такого тлумачення підтверджується аналізом динаміки розвитку законодавчого регулювання оподаткування операцій з прощення боргу.

Так, Законом України від 09.04.2015 № 321-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань", який набрав чинності 07.05.2015, внесено зміни до Кодексу в частині звільнення від оподаткування операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, а саме: підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" Кодексу доповнено пунктом 8 такого змісту: "Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року".

Таким чином, це означає, що до 1 січня 2015 року операції з прощення (анулювання) боргу за відсотками та пенею за кредитами в іноземній валюті становили об'єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Стосовно посилань позивача на підпункт 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, суд зазначає, що посилання позивача на вказану норму є помилковим, оскільки цими положеннями регулюються питання оподаткування доходу, який одержує платник податків у вигляді відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання, а це не відповідає обставинам справи.

У справі, що розглядалась, позивач не одержував дохід у вигляді відсотків, а навпаки був зобов'язаною особою, якій був прощений (анульований) борг за кредитним договором.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - Кодекс, КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, у справі, що розглядалась, суд дійшов висновку, що податковий орган правомірно і правильно дійшов висновку, що позивач порушив вимоги пункту 120.1 статті 120 та абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, вірно визначив суму грошового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій, тому підстави для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення відсутні, а в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до статті 94 Кодексу якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки спір вирішено на користь суб'єкта владних повноважень, а доказів понесення ним інших витрат, пов'язаних з розглядом справи суду не надано, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 167 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.