Справа № 813/1668/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року № 813/1668/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представника відповідача та третьої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобовязання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (надалі по тексту ОСОБА_2, позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області (наділі по тексту ТУ ДСА України у Львівській області, відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної судової адміністрації України (надалі по тексту ДСА України, третя особа), в якому просить:

-зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області здійснити перерахунок заробітної плати в повному обсязі з урахуванням премії та усіх надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окраду: за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус судів» (в редакції Закону України «Про прокуратуру»); а період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно відповідно до абз.2 ч. 1 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус судів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»); за період з 09.09.2016 року по 31.12.2015 року виходячи з посадового окладу 0,4 від місячного посадового окраду судді місцевого суду без 50-відсотковго зменшення, з врахуванням фактично виплаченої заробітної плати;

-зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області здійснити перерахунок та виплатити одноразово різницю між перерахованою та фактично виплаченою у 2015 році матеріальною допомогою на оздоровлення та допомогою на соціально побутові потреби, беручи за основу розмір посадового окладу, встановлений абзацом 2 ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

-зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області виплатити компенсацію втрати доходів у звязку з порушенням строків їх виплати.

Ухвалою судді Сидор Н.Т. від 23.05.2016 року провадження у справі відкрито та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою судді Сидор Н.Т. від 13 червня 2016 року зупинено провадження у справі.

03 серпня 2016 року, на підставі розпорядження Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ № 264-Р від 03 серпня 2016 року, на виконання вимог статті 15-1 Кодексу адміністративного судочинства України призначено повторний автоматичний розподіл справи №813/1668/16.

За результатами повторного автоматичного розподілу справ між суддями, справу за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної судової адміністрації України, про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобовязання до вчинення дій передано на розгляд головуючому судді Сакалош В.М.

Ухвалою суду від 05.09.2016 року поновлено провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою суду від 05.09.2016 року закінчено підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 04.06.2013 року працювала в Залізничному районному суді м. Львова на посаді консультанта суду, а з 01.04.2014 року працює на посаді помічника судді.

В період з 26.10.2014 року по 08.09.2015 року заробітна плата позивача нараховувалася виходячи з посадового окладу у розмірі 1218,00 грн., а з 09.09.2015 року по 31.12.2015 року у розмірі 2756,00 грн., що не відповідає законодавству про оплату праці працівників апарату судів, а саме абз. 2 ч. 1 ст.144 Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції Закону України Про прокуратуру» та абз. 2 ч.1 ст. 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд. Незважаючи на вищенаведене на переконання позивача, з вини відповідача в період з 26.10.2014 року по 08.09.2015 року та з 09.09.2016 року по 31.12.2015 року позивачу було протиправно виплачено заробітну плату у нижчому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268, наслідком, чого стало грубе порушення її конституційних прав.

Позивач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, однак у позовній заяві просила суд здійснювати розгляд справи за її відсутності, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином.

Відповідач проти позову заперечив з мотивів викладених в запереченні на позовну заяву. Зазначає, що при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати в період з 26.10.2014 року по 08.09.2015 року та з 09.09.2015 року по 31.12.2015 року відповідач діяв з дотриманням вимог законів та Конституції України, у звязку з чим відсутні правові підстави для зобовязання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати позивачу за вказаний період.

Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, наведених у письмових запереченнях на позов.

Дослідивши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача та третьої особи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 з 04 червня 2013 року працює в Залізничному районному суді м. Львова. Зокрема з 04.06.2013 року на посаді консультанта суду, а з 01.04.2014 року на посаді помічника судді.

Згідно наказу №61/К від 30.03.2016 року ОСОБА_2 присвоєно 10 ранг державного службовця пятої категорії посад.

Відповідно до розрахункових листів за 2014 та 2015 роки посадовий оклад позивача у період з 26.10.2014 року по 08.09.2015 року нараховувався у розмірі 1218,00 грн., а з 09.09.2015 року по 31.12.2015 року нараховувався у розмірі 2756,00 грн.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України Про прокуратуру № 1697-VII (надалі по тексту Закон № 1697-VII), яким внесено зміни до ст. 144 Закону України Про судоустрій і статус суддів №2453-VI (надалі по тексту Закон № 2453- VI), зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом №2453-VI.

28 березня 2015 року Законом України Про забезпечення права на справедливий суд № 192-VІІІ (надалі по тексту Закон № 192-VIII) затверджено нову редакцію Закону №2453-VI, статтею 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону №192 Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII Про державну службу (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою ст. 8 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР Про оплату праці (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (ст. 13 Закону №108/95-ВР).

За правилами статті 142 Закону № 2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (надалі по тексту БК України) (стаття 143 Закону № 2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону № 2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ Про Державний бюджет України на 2015 рік (надалі по тексту - Закон № 80-VІІІ) визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів (надалі по тексту - постанова № 268), зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої ст. 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Ураховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 09 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України від 16 січня 2014 року № 719-VІІ Про Державний бюджет України на 2014 рік та № 80-VІІІ видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ, частини першої статті 147 Закону № 2453-VІ (у редакції з 28 березня 2015 року) не передбачено, відповідач як розпорядник бюджетних коштів не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Наведені положення дають підстави для висновку, про те, що відповідач як державна установа, яка фінансуються з Державного бюджету України не наділена правом самостійно, без правового регулювання Кабінетом Міністрів України та фінансової можливості Державного бюджету України здійснювати перерахунок заробітної плати позивачу та виплачувати її у вищому розмірі.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог про зобовязання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області здійснити перерахунок заробітної плати в повному обсязі з урахуванням премії та усіх надбавок, що нараховуються залежно від розміру посадового окраду: за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус судів» (в редакції Закону України «Про прокуратуру»); а період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно відповідно до абз.2 ч. 1 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус судів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»); за період з 09.09.2016 року по 31.12.2015 року виходячи з посадового окладу 0,4 від місячного посадового окраду судді місцевого суду без 50-відсотковго зменшення, з врахуванням фактично виплаченої заробітної плати; зобовязання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області здійснити перерахунок та виплатити одноразово різницю між перерахованою та фактично виплаченою у 2015 році матеріальною допомогою на оздоровлення та допомогою на соціально побутові потреби, беручи за основу розмір посадового окладу, встановлений абзацом 2 ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; зобовязання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області виплатити компенсацію втрати доходів у звязку з порушенням строків їх виплати.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду України від 12.07.2016 року (№21-1726а16) та від 13.07.2016 року по справі №820/4653/16.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Частиною 1 ст. 11 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про проведення перерахунку заробітної плати є не обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Правила ст. 94 КАС України не застосовуються, оскільки судовий збір позивачем не сплачувався.

Керуючись ст. ст. 17-19, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 20 вересня 2016 року.