Справа № 804/1168/16
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2016-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2016 р. Справа № 804/1168/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -
29.02.2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_3 з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська по відношенню до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, іпн НОМЕР_1, по передачі картки особового рахунку 71040000 з податковим боргом станом на 01.10.2013 року у сумі 4223,70грн. до Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська;
- скасувати повідомлення-розрахунки щодо нарахування за 1 півріччя 2011 року та 1 і 2 квартали 2013 року Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська на загальну суму 4223,70грн.
Згодом за клопотанням представника Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську від 12.04.2016 року судом було замінено первинного відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська його правонаступником - Лівобережним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську.
Позивач у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та просив позов задовольнити повністю.
Представник відповідача заперечував проти задоволення розглядуваного адміністративного позову та зазначив, що передана сума податкового боргу зі сплати єдиного соціального внеску у загальній сумі є дійсною. Тому, дії відповідача щодо їх нарахування за оскаржуваним повідомленням-розрахунком та передання до Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська є правомірними.
Також у своїх письмових запереченнях відповідач надав суду детальний розпис порядку нарахування та причин виникнення, на його думку, суми податкового борг з єдиного соціального внеску у розмірі - 4223,70 грн. За поясненнями відповідача ОСОБА_3 є застрахованою особою ТОВ «Гідролуч» та ТОВ «Енергобудмонтаж». Ці товариства сплачували єдиний внесок у повному обсязі за періоди його роботи. У довідках форми ОК-5 у відповідних рядках про сплату єдиного внеску стоїть позначка «Так», при цьому ОСОБА_3 як фізична особа-підприємець самостійно сплачував за себе єдиний податок. Однак, в довідці ОК-5 не всі рядки мають позначку «Так», що є наслідком наступного. Згідно розрахунку мінімального страхового внеску за кожен місяць ФОП ОСОБА_3 перебував на спрощеній системі оподаткування. За 2011 рік, 1, 2 квартали 2013 року йому була нарахована сума податку у розмірі - 4367,01грн., в тому числі за 1, 2 квартали 2011 року - 1978,95 грн.; за 1 квартал 2013 року - 1194,03грн.; за 2 квартал 2013 року - 1194,03грн.
За період з 01.01.2011 року по 30.09.2013 року на розрахункові рахунки управління Пенсійного фонду України надійшли кошти від платника ОСОБА_3 у сумі 1312,71грн. А 21.01.2013 року настав термін сплати внесків, нарахованих за звітом 2012 року на суму - 1312,71грн., у звязку з цим за позивачем рахувалась переплата станом на 21.01.2013 року у сумі - 143,31грн.
22.04.2013 року управлінням була нарахована до сплати сума у розмірі - 3172,98грн., яка включає нарахування єдиного внеску за 1 півріччя 2011 року у сумі 1978,95грн. та за 1 квартал 2013 року у сумі 1194,03грн. В рахунок сплати вказаної суми враховано залишок переплати на цю дату (143,31грн.), тому залишився борг у сумі 3029,67грн.
22.07.2013 року сума єдиного внеску, нарахованого до сплати, становила 1194,03грн. за 2 квартал 2013 року, у звязку із чим за розрахунком управління борг позивача за спірний період 1 півріччя 2011 року, 1 і 2 квартали 2013 року становить 4223,70грн.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення цього адміністративного позову у повному обсязі з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 №332669 02.04.2003 року ОСОБА_3 було зареєстровано як фізичну особу-підприємця та відповідно копії довідки від 10.04.2003 року №4402/10/17-2 він перебуває на податковому обліку в Лівобережній ОДПІ м. Дніпропетровська як платник податків.
Як зазначив позивач, 05.04.2011 року по теперішній час він є найманим працівником ТОВ «Гідролуч» та з 01.10.2012 року по теперішній час є фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування. Також за поясненнями підприємця, ТОВ «Гідролуч» є платником єдиного внеску як роботодавець, а він - як його працівник та ФОП.
ФОП ОСОБА_3 не погодився із діями управління Пенсійного фонду щодо проведених нарахувань податкового боргу зі сплати єдиного соціального внеску та передання цієї суми до податкового органу згідно вимог чинного законодавства. Тому, оскаржує дії щодо передачі картки особового рахунку 71040000 з податковим боргом станом на 01.10.2013 року у сумі 4223,70грн. до Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська та нарахування за повідомленням-розрахунком.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються безпосередньо нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI.
Так, згідно п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 ч.1 ст.1 вищевказаного Закону визначено, що максимальна величина бази нарахування єдиного внеску це максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.
За п.5, п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» мінімальний страховий внесок це сума єдиного внеску, що визначається розрахунком, як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
А недоїмка це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до п.10, п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок, а основне місце роботи - місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору, де знаходиться (оформлена) його трудова книжка, до якої вноситься відповідний запис про роботу.
За ст.4 Закону визначено, що платниками єдиного внеску є, в тому числі роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Також фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).
Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону платники єдиного внеску зобов'язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Так, для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
А для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.1 ч.2 ст.6, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування»).
Тобто, за вищевказаними нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» ТОВ «Гідролуч» та його працівник і одночасно фізична особа-підприємець - ОСОБА_3 є страхувальниками та платниками єдиного внеску.
Звідси виходить, що товариство зобов'язано своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок. Водночас товариство нараховує єдиний внесок на суму нарахованої кожній застрахованій особі, в тому числі і ОСОБА_3 як працівнику, заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці». А ФОП ОСОБА_3 на суми, що визначаються ним самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску для нього не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відтак, для товариства розмір єдиного внеску становить 36,92% до бази нарахування єдиного податку відповідно до абз.1 п.1 ч.1 ст.7 цього Закону відповідно до 12 класу професійного ризику виробництва, до яких віднесено платника єдиного внеску, з урахуванням виду економічної діяльності товариства (ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування»).
Для працівника єдиний внесок встановлено у розмірі 3,6 відсотка, визначеної п.1 ч.1 ст.7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску, а для ФОП - єдиний внесок, встановлюється у розмірі 34,7 %, визначеної п.3 ч.1 ст.7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (ч.5, ч.11 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування»).
Обчислення єдиного внеску територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до територіальних органів Пенсійного фонду, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
ФОП сплачує єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Періодом, за який ФОП подає звітність до територіального органу Пенсійного фонду, є календарний рік (ч.3, абз.5 ч.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування»).
На кожну застраховану особу заводиться персональна облікова картка, до якої включаються такі відомості: розмір (величина грошової оплати або винагороди за що-небудь) єдиного внеску за відповідний місяць; сума сплаченого єдиного внеску за відповідний місяць; сума виплат (доходу), з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць.
Відомості про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплаченого єдиного внеску та інші дані, що містяться в реєстрі застрахованих осіб, використовуються для обчислення та призначення страхових виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. (ч.3, абз.4, абз.5, абз.7 п.2 ч.3, ч.6 ст.20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування»).
З огляду на вищевикладені норми закону, як зазначив позивач, наразі для нього основним місцем роботи є ТОВ «Гідролуч», яке щомісяця нараховує та сплачує консолідований страховий внесок у розмірі 3,6%, визначеної п.1 ч.1 ст.7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску, та 36,92% до визначеної абз.1 п.1 ч.1 ст.7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску відповідно до 12 класу професійного ризику виробництва, до яких віднесено платника єдиного внеску, з урахуванням виду економічної діяльності ТОВ.
ФОП має право нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок - на суму, що визначає самостійно для себе, враховуючи нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску ТОВ щодо ОСОБА_3 як працівника, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску платників - товариства, його працівника та ФОП, не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
На підтвердження своєї позиції відповідач посилається на те, що ОСОБА_3 як фізична особа - підприємець не виконав вимог п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», за якою ФОП нараховує єдиний внесок на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом, а сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Суд зазначає, що з метою встановлення істини щодо обставин, які стали відомі під час судового розгляду справи, ухвалою суд неодноразово зобовязував відповідача надати докази, а саме: відомості з державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, що містяться у персональній картці застрахованої особи ОСОБА_3 із зазначенням розміру єдиного внеску, суми сплаченого єдиного внеску, суми виплат (доходу), з якої сплачено страхові внески за спірний період.
Втім, відповідач не надав суду витребувані відомості та не надав інших доказів невиконання ФОП ОСОБА_3 вимог п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», як на це він посилається. Тому, суд враховує цей факт з огляду на положення ст.ст.69, 70, 71 КАС України.
Також суд враховує те, що відповідно до наданих відповідачем суду індивідуальних відомостей про застраховану особу ФОП ОСОБА_3, іпн НОМЕР_1, у відомостях «Страховий стаж» за весь спірний період кількість днів стажу в місяці відповідає кількості календарних днів у відповідному місяці, що свідчить про безперервність стажу за цей період. Пряма норма ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» дає чітке формулювання страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Позивач є застрахованою особою, за яку щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що наведені управлінням у запереченнях розрахунки суми податкового боргу зі сплати єдиного внеску щодо ФОП ОСОБА_3 за спірний період є невірними та протиправними, як і спірні повідомлення-розрахунки, які підлягають скасуванню.
З приводу дій відповідача по передачі картки особового рахунку 71040000 з податковим боргом станом на 01.10.2013 року у сумі 4223,70грн. до Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська, то суд зазначає наступне.
11 серпня 2013 року набрав чинності Закон України від 4 липня 2013 року № 406-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з проведенням адміністративної реформи», яким функцію адміністрування єдиного внеску передано від органів Пенсійного фонду України органам Міністерства доходів і зборів.
З 1 жовтня 2013 року суми єдиного внеску надходили на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби для зарахування єдиного внеску. Також органи Міністерства доходів і зборів України приймали звіти про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та облік сплати страхових коштів у картках особових рахунків платників.
Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень зазначеного Закону органи Пенсійного фонду України продовжували адмініструвати єдиний внесок у частині завершення процедур такого адміністрування. За таких умов органи Пенсійного фонду закінчували усі наявні на день набрання чинності Законом процедури: перевірки, узгодження їх результатів та вимог про сплату боргу, оскарження рішень про застосування фінансових санкцій, стягнення.
1 березня 2014 року на підставі постанови Верховної Ради України №4280 від 26.02.2014 року Кабінетом Міністрів України було ухвалено рішення про ліквідацію Міністерства доходів і зборів України. Після утворення Державної фіскальної служби і затвердження відповідного Положення від 21 травня 2014 року № 236, остання перебрала на себе повноваження з адміністрування єдиного соціального внеску.
Тому, враховуючи протиправність самого нарахування позивачу суми податкового боргу зі сплати єдиного податку за 1 півріччя 2011 року та 1 і 2 квартали 2013 року на загальну суму 4223,70грн., протиправним є і передання цієї суми для подальшого стягнення до податкового органу згідно вищевикладених норм по проведенню такої процедури.
Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська щодо передачі картки особового рахунку 71040000 фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, іпн НОМЕР_1, з боргом станом на 01.10.2013 року у сумі 4223,70 грн. до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області є протиправними, а повідомлення-розрахунки Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська щодо нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 за 1 півріччя 2011 року та 1 і 2 квартали 2013 року на загальну суму 4223,70грн. протиправними та такими, що підлягають скасуванню, тому цей адміністративний позов підлягає задоволенню.
Що стосується вирішення питання про розподіл судових витрат, то суд зазначає, що на підставі ст.ст.87, 94 КАС України, положень Закону України «Про судовий збір» та з урахуванням повного задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у загальній сумі 1102,40грн. (за платіжними дорученнями №1253 від 26.02.2016 року, №1256 від 14.03.2016 року на суму 551,20грн. кожна) підлягає поверненню йому у повному обсязі з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська щодо передачі картки особового рахунку 71040000 фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, іпн НОМЕР_1, з боргом станом на 01.10.2013 року у сумі 4223,70 грн. до Лівобережної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
Визнати протиправними та скасувати повідомлення-розрахунки Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська щодо нарахування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 за 1 півріччя 2011 року та 1 і 2 квартали 2013 року на загальну суму 4223,70грн.
Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську судові витрати на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у розмірі 1102,40грн.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2016 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 08 вересня 2016 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_1