Справа № 815/2604/16
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2604/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Рудченко О.І.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо не нарахування, та не виплати заробітної плати за період з 15.07.2015р. по 29.02.2016р. відповідно до статті 81 Закону України Про прокуратуру, стягнення невиплаченої заробітної плати відповідно до положень визначених частиною 3 статті 81 Закону України Про прокуратуру у загальному розмірі 202953,59грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправними дії Прокуратури Одеської області щодо не нарахування, та не виплати заробітної плати за період з 15.07.2015р. по 29.02.2016р. відповідно до статті 81 Закону України Про прокуратуру, стягнути з Прокуратури Одеської області невиплачену заробітну плату відповідно до положень, визначених частиною 3 статті 81 Закону України Про прокуратуру, у загальному розмірі 202953,59грн., з яких 14613,47грн. за липень 2015р., 36920,36грн. за серпень 2015р., 34849,60грн. за вересень 2015р., 27341,67грн. за грудень 2015р., 42024,03грн. за січень 2016р., 47204,46грн. за лютий 2016р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.10.2014р. набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014р., відповідно до ст.81 якого заробітна плата прокурора регулюється цим законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Позивач наголошує, що в силу приписів ст.81 Закону України "Про прокуратуру" посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 01 липня 2015року становить - 10 мінімальних заробітних плат. Крім того, на думку ОСОБА_1, з 01.07.2015р. його оклад, як прокурора місцевої прокуратури, має складати 10 мінімальних заробітних плат на місяць, окрім премій та надбавок. Однак, заробітна плата у вказаному розмірі йому не виплачувалась.

Відповідач Прокуратура Одеської області з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 02.07.2016р. вихід.№05/2-1608-16), наголошуючи, зокрема, що відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання Кабінетом Міністрів України та фінансової можливості Державного бюджету України здійснювати перерахунок заробітної плати ОСОБА_1, та виплачувати її у вищому розмірі. Зокрема, Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2015рік», та пунктом 11 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2016рік» встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Таким чином, Закон України «Про Державний бюджет України на 2015рік», та Закон України «Про Державний бюджет України на 2016рік», як спеціальний Закон, який регулює бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, як таких, що фінансуються з державного бюджету, надає Кабінету Міністрів України повноваження щодо визначення розміру, та порядку виплати заробітної плати працівників органів прокуратури. Між тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №763, визначено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, які і застосовувались прокуратурою Одеської області при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 заробітної плати.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням того, що представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України в Одеській області до суду не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином та своєчасно, а також зважаючи на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів, виклику у судове засідання свідка, експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з наявної у матеріалах справи Трудової книжки серії АХ №347393 від 10.12.2010р., ОСОБА_1, згідно Наказу Прокуратури Одеської області від 10.12.2010р. №1663к, призначено стажистом на посаду помічника прокурора Ренійського району. 09.02.2011р., згідно Наказу від 09.02.2011р. №156к, переведено на посаду стажиста по посаді помічника прокурора Київського району м.Одеси. У звязку із проходженням стажування, відповідно до Наказу №2034к від 24.11.2011р., ОСОБА_1 призначено на посаду помічника прокурора Київського району м.Одеси. Згідно з Наказом №87к від 08.06.2012р. позивача призначено на посаду прокурора прокуратури Київського району м.Одеси. 26.02.2013р. ОСОБА_1, відповідно до Наказу №282к від 26.02.2013р., призначено на посаду старшого прокурора Київського району м.Одеси. Згідно з наказом №2230к від 22.09.2014р. позивача призначено на посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області. 14.01.2016р. ОСОБА_1, на підставі Наказу від 14.01.2016р. №118, призначено на посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області.

Судом зясовано, що 24.02.2016р., з урахуванням п.3 ч.1 ст.11 Закону України «Про прокуратуру», Прокуратурою Одеської області прийнято Наказ №405к, за підписом заступника Генерального прокурора України прокурора Одеської області Сакварелідзе Д., яким юриста 1 класу ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області, та органів прокуратури з 29.02.2016р. за власним бажанням відповідно до п.7 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».

Не погодившись з нарахованими, та виплаченими сумами заробітної плати, позивач ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Прокуратури Одеської області щодо не нарахування, та невиплати заробітної плати за період з 15.07.2015р. по 29.02.2016р. відповідно до статті 81 Закону України Про прокуратуру, стягнення з Прокуратури Одеської області невиплаченої заробітної плати відповідно до положень, визначених частиною 3 статті 81 Закону України Про прокуратуру, у загальному розмірі 202953,59грн., з яких 14613,47грн. за липень 2015р., 36920,36грн. за серпень 2015р., 34849,60грн. за вересень 2015р., 27341,67грн. за грудень 2015р., 42024,03грн. за січень 2016р., 47204,46грн. за лютий 2016р., є безпідставними, та необґрунтованими, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, за період з липня 2015р. по лютий 2016р. Прокуратурою Одеської області позивачу ОСОБА_1, який займав посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області, в якості заробітної плати нараховано грошові кошти у загальному розмірі 77834,15грн., з яких 6139,38грн. за липень 2015р., 6673,84грн. за серпень 2015р., 18753,49грн. за вересень 2015р., 1596,14грн. за жовтень 2015р., 5106,74грн. за листопад 2015р., 6137,85грн. за грудень 2015р., 10668,68грн. за січень 2016р., 22758,03грн. лютий 2016р.

При цьому, позивач ОСОБА_1 не погоджується з фактичними сумами виплат, оскільки вважає, що в основі їх розрахунку має бути розмір заробітної плати, виходячи з положень ст.81 Закону України «Про прокуратуру», а саме: з 1 липня 2015р. - 10 мінімальних заробітних плат (10х1218=12180грн.), з вересня 2015р. - 10 мінімальних заробітних плат (10х1378=13780грн.), з січня 2016р. - 11 мінімальних заробітних плат (11х1378=15158грн.) з коефіцієнтом 1,2.

Відповідно до наданого позивачем ОСОБА_1 розрахунку Прокуратурою Одеської області йому недоплачено заробітну плату у загальному розмірі 202953,59грн., з яких 14613,47грн. за липень 2015р., 36920,36грн. за серпень 2015р., 34849,60грн. за вересень 2015р., 27341,67грн. за грудень 2015р., 42024,03грн. за січень 2016р., 47204,46грн. за лютий 2016р., яку відповідно позивач вважає заборгованістю Прокуратури Одеської області.

Згідно зі ст.123 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Відповідно до статті 222 Кодексу законів про працю України, особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що організація і порядок діяльності органів прокуратури України, особливості розгляду трудових спорів регулюються спеціальними нормами законодавства України, які є більш пріоритетними аніж норми Кодексу законів про працю України.

15.07.2015року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014року, яким врегульовано правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України.

Згідно з п. 1-1 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру", до утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури. На зазначений період за прокурорами та керівниками цих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури.

Згідно з ч.3 ст.81 Закону України Про прокуратуру, посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017року - 12 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до означеної норми, заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обовязків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Тобто, виходячи з аналізу приписів наведеної норми Закону України „Про прокуратуру", оклад позивача - ОСОБА_1, який займав посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області, повинен був складати в 2015році 10, та в 2016році 11 мінімальних заробітних плат, починаючи з липня 2015року, на що і посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги.

Між тим, згідно зі статтею 89 Закону України „Про прокуратуру", фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (ст.90 Закону України "Про прокуратуру").

Отже, вищенаведені норми Закону України „Про прокуратуру" чітко визначають, що фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів державного бюджету і в межах річної суми видатків на поточний бюджетний період.

Згідно з нормами чч.1, 2 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 статті 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Закон про Державний бюджет України регулює відносини у сфері формування та використання фінансових ресурсів, затверджує повноваження органів державної влади здійснювати виконання бюджету.

За своєю суттю останній є також спеціальним законом, оскільки регламентує специфічну сферу суспільних відносин. Виключно ним визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування. Дія закону про Державний бюджет України обмежена календарним роком, регулярно здійснюються звіти і контроль за його виконанням. Особливістю вказаного закону є те, що при здійсненні бюджетного процесу нормативно-правові акти застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать його положенням.

Так, абзацами 2 та 3 пункту 9 Прикінцевих положень Закону України „Про Державний бюджет України на 2015рік" №80-VIII від 28.12.2014р. встановлено, що Кабінетом Міністрів України затверджується особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування на 2015рік, а також, що положення частини другої статті 33, статті 81 Закону України "Про прокуратуру" (Голос України, 25.10.2014, №206) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Частиною 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016р.» встановлено, що ч.2 ст.33, ст.81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Таким чином, Законом України „Про Державний бюджет України на 2015рік", та Законом України „Про Державний бюджет України на 2016рік", як спеціальними Законами, котрі регулюють бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, як таких, що фінансуються з державного бюджету, надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури.

Відповідно до ст.ст. 8, 13 Закону України "Про оплату праці" умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяг витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України №763 від 30.09.2015р., визначено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури.

Як зазначено в рішенні Конституційного суду України по справі №18/183-97 від 03.10.1997року, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох спеціальних законів, норми яких по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Так, Законом України №79-VIII від 28.12.2014р. Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин, внесено зміни до Бюджетного кодексу України №2456-VI від 08.07.2010року, розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" якого доповнено пунктом 26, яким серед іншого встановлено, що норми і положення статті 81, пунктів 13, 14 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України від 14 жовтня 2014року "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Закон України „Про прокуратуру" прийнято 14.10.2014р. в той час, як Закон України „Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнято 28.12.2014р., тобто пізніше, а відтак, у даному випадку слід застосовувати положення Закону України „Про державний бюджет України на 2015рік" щодо застосування норм і положень ст.81 Закону України «Про прокуратуру» у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Отже, Бюджетним кодексом України, та Законом України "Про Державний бюджет України на 2015рік" по-іншому врегульовано відносини в частині визначення розміру посадових окладів працівників прокуратури і, враховуючи, що означені закони були прийняті пізніше, ніж Закон України "Про прокуратуру", вони є більш пріоритетними у застосуванні.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2015р.», та Законом України «Про Державний бюджет України на 2016р.», фінансування заробітної плати органів прокуратури, встановлено виходячи із можливості фінансування на поточні роки та в порядку, визначеному Кабінету Міністрів України.

Наведені положення дають підстави для висновку, що Прокуратура Одеської області не наділена правом самостійно, без правового врегулювання збільшення видатків Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу ОСОБА_1, який займав посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області, та виплачувати заробітну плату у розмірі, встановленому Законом України "Про прокуратуру", який має бути достатньо доступним, та передбачуваним щодо наслідків його застосовування, тобто бути сформульованим у спосіб, який дає змогу кожній особі регулювати свою поведінку (принцип юридичної визначеності).

Як вбачається з наявних у матеріалах справи розрахункових листів про нараховану ОСОБА_1 заробітну плату, Прокуратурою Одеської області заробітна плата позивачу нараховувалась виходячи з посадового окладу, який передбачений діючим законодавством, а саме Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012р. „Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України №763 від 30.09.2015року.

Реалізація положень Закону України "Про прокуратуру" є неможливою без внесення відповідних змін до Бюджетного Кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012року із змінами. Однак, такі зміни з незалежних від Прокуратури Одеської області причин, протягом спірного періоду, не внесено, тому правові підстави для виплати різниці в заробітній платі відсутні.

Аналогічна правова позиція в подібних правовідносинах викладена у Постановах Верховного Суду України від 04.11.2015р. у справі №21-1461а15, та від 30.03.2016р. у справі №822/504/13-а.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011р. №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII „Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011рік", передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Згідно зі ст.22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 09.10.1979р. у справі "Ейрі проти Ірландії" констатовано, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004р.

Наведене в сукупності свідчить, що застосування норм, та положень ст.81 Закону України "Про прокуратуру" у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів, згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2015рік", та Законом України "Про Державний бюджет України на 2016рік", є правомірним.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Прокуратури Одеської області щодо не нарахування, та не виплати заробітної плати за період з 15.07.2015р. по 29.02.2016р. відповідно до статті 81 Закону України Про прокуратуру, стягнення з Прокуратури Одеської області невиплачену заробітну плату відповідно до положень, визначених частиною 3 статті 81 Закону України Про прокуратуру, у загальному розмірі 202953,59грн., з яких 14613,47грн. за липень 2015р., 36920,36грн. за серпень 2015р., 34849,60грн. за вересень 2015р., 27341,67грн. за грудень 2015р., 42024,03грн. за січень 2016р., 47204,46грн. за лютий 2016р., оскільки розрахунок заборгованості по заробітній платі у загальному розмірі 202953,59грн. позивачем здійснений відповідно до ч.3 ст.81 Закону України "Про прокуратуру" без урахування положень Постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31 травня 2012року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.ч.1,4 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо не нарахування, та невиплати заробітної плати за період з 15.07.2015р. по 29.02.2016р. відповідно до статті 81 Закону України Про прокуратуру, стягнення невиплаченої заробітної плати відповідно до положень визначених частиною 3 статті 81 Закону України Про прокуратуру у загальному розмірі 202953,59грн., не обґрунтовані, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, ч.6 ст.128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними дій щодо не нарахування, та невиплати заробітної плати за період з 15.07.2015р. по 29.02.2016р. відповідно до статті 81 Закону України Про прокуратуру, стягнення невиплаченої заробітної плати відповідно до положень визначених частиною 3 статті 81 Закону України Про прокуратуру у загальному розмірі 202953,59грн., відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.