Справа № 520/9562/16-а
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9562/16-а
Провадження № 2-а/520/529/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України

в Київському районі міста Одеси

про визнання дій та рішення неправомірними,

зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10.08.2016 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси про визнання дій та рішення неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, в якому просить суд: визнати неправомірними дії та рішення управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси від 08.08.2016 №4805 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси здійснити розрахунок та призначення ОСОБА_1 пенсії з дня звернення - з 04.08.2016 року, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону від 01.01.2007 року в розмірі 90% від середнього заробітку, без обмежень граничного розміру, на підставі наданих документів та довідки виданої прокуратурою Одеської області №542 від 02.08.2016 року; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 14 червня 1994 року працює в органах прокуратури Одеської області. Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року за №1789-ХІІ в редакції Закону від 01.01.2007 року, яка була чинною на час його роботи, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначення пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком. Його стаж роботи на посадах прокурора та слідчого складає 22 роки 1 місяць та 18 днів, що дає йому право на призначення пенсії за вислугою років і пенсія повинна розраховуватись із розрахунку 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Також, позивач зазначив, що законом передбачено наявність вищої юридичної освіти, а він закінчив Одеський державний університет ім. І.І. Мечникова за спеціальністю «правознавство» з присвоєнням кваліфікації юриста у 1996 році. Згідно вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурорам і слідчим зі стажем роботи на цих посадах не менше 10 років пенсія повинна призначатись у розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Враховуючи, що його стаж роботи на посадах прокурора та слідчого складає 22 роки 1 місяць та 18 днів, пенсія повинна призначатись із розрахунку 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. У редакції Закону України «Про прокуратуру» від 01.01.2007 року (що була чинною на час його роботи) максимальний розмір пенсії не був обмежений. У зв'язку з чим 04 серпня 2016 року він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», до якої долучив копію трудової книжки, копію диплому та довідку прокуратури Одеської області від 02.08.2016 №542, яка свідчить про те, що він дійсно працює в Одеській місцевій прокуратурі №4 Одеської області на посаді прокурора прокуратури і сума заробітної плати для нарахування пенсії складає 10777,28 грн. Згідно рішення управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси від 08.08.2016 №4805 йому було відмовлено у призначені пенсії з тих підстав, що з 1 червня 2015 року згідно пункту 5 Прикінцевих положень закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року у зв'язку з неприйняття закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» і т.д. втратили чинність. У зв'язку з чим, підстав для призначення пенсії немає. Крім цього, у вказаному вище рішенні зазначено, що його загальний стаж становить 28 років 8 місяців 29 днів, при стажі роботи в органах прокуратури 22 роки 1 місяць 18 днів. Вважає, що вказані дії управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси щодо відмови у призначені йому пенсії за вислугою років на підставі Закону України «Про прокуратуру» є протиправними та такими, що грубо порушують вимоги законодавства України та його права, гарантовані Конституцією України.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, в позові зазначив, що вимоги підтримує, просить суд розгляд справи провести за його відсутності.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси щодо задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 заперечив, надав до суду письмові заперечення в яких просив суд відмовити ОСОБА_1, посилаючись на те, що починаючи із 01.06.2015 року згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року N 213-УШ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України в тому числі Закону України "Про прокуратуру". Тобто з 01.06.2015 року, пенсії, що визначені в порядку та на умовах, передбачених цим Законом, не призначаються, а раніше призначені - не перераховуються.

Представник відповідача управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи провести за його відсутності.

Вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 14 червня 1994 року ОСОБА_1 працює в органах прокуратури Одеської області.

Згідно з архівною довідкою Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова Міністерства освіти і науки України,

Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року за №1789-ХІІ в редакції Закону від 01.01.2007 року, яка була чинною на час його роботи, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначення пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

02.08.2016 року прокуратурою Одеської області ОСОБА_1 було видано довідку за №542, в якій зазначено, що він працював в Одеській місцевій прокуратурі №4 на посаді прокурора прокуратури, сума заробітної плати для нарахування пенсії у межах максимальної складає 10777 гривень 28 копійок. Довідка видана для пред'явлення в пенсійний фонд згідно постанови КМУ від №505 від 31.05.2012 року.

04.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси з заявою про призначення пенсії за вислугою років згідно ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси про відмову у призначенні пенсії за №4805 від 08.08.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років згідно ст.86 Закону України «Про прокуратуру», у зв'язку з тим, що з 1 червня 2015 року згідно пункту 5 Прикінцевих положень закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року у зв'язку з неприйняття закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» і т.д. втратили чинність. У зв'язку з чим, підстав для призначення пенсії немає. Крім цього, у вказаному вище рішенні зазначено, що загальний стаж ОСОБА_1 становить 28 років 8 місяців 29 днів, при стажі роботи в органах прокуратури 22 роки 1 місяць 18 днів. Період навчання в ОНУ ім. І.І. Мечникова до спеціального стажу не враховано, оскільки згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_1 в цей період працював. Роз'яснено, що у разі незгоди ОСОБА_1 з цим рішенням, він має право його оскаржити в судовому порядку.

Частиною першою ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 01.01.2007 встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно ч. 5 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у ст. 56 цього Закону, в тому числі стажистами в органах прокуратури, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах тощо.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" документом, що посвідчує стаж роботи є трудова книжка.

Спеціальний стаж позивача в органах прокуратури становить понад 22 роки 1 місяць 18 днів, що дає йому право на отримання пенсії за вислугу років.

Відповідно до ст. 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією.

Судом встановлено, що позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за вислугу років 04 серпня 2016 року.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а отже суд дійшов висновку, що дії відповідача є неправомірними, оскільки позбавляють позивача прав, передбачених положеннями ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 01.01.2007.

Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частинами 1-3 ст. 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий, від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі.

Конституційний суд України вважає, що ці положення ст. 17 Конституції України поширюються і на службу в органах Служби безпеки України, прокуратури, податкової міліції тощо. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов'язані з постійним ризиком для життя і здоров'я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Конституційний Суд України зазначає, що багато таких "пільг", встановлених Законами України "Про міліцію" (565-12), "Про прокуратуру" (1789-12) тощо, є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян (п. 3 рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 N 1-15/2002).

Крім того, в абзаці 4 п. 6 цього ж рішення вказано, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (ст. 48 Конституції України), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. 3 ст. 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається.

Частиною другою ст. 8 Конституції України визначено, що закони України приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй (п. 4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі № 1-29/2007).

Водночас пунктом 3.2. цього рішення Конституційного Суду України визначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

В п. 4 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі №1-21/2005 визначено, що в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честі і гідності. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

У абз. 14 п. 5 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі №1-21/2005 також вказано, що Конституційним Судом України неодноразово розглядалась проблема, пов'язана з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформульовано правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.99 №8-pn/99, від 20.03.2002, №5-рп/2002, від 17.03.2004, №7-рп/2004, від 01.12.2004, № 20-рп/2004).

Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12.2013 (справа № 21-348а13), від 17.12.2013 (справа № 21-445а13), від 06.10.2015 (провадження №127/11720/14а).

Отже, правова позиція у рішеннях з питань не допущення обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації (абз. 5 п. 6 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі №1-21/2005).

Виходячи із викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що внесенням змін до Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.91 Законом України від 08.07.2011 "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" звужено гарантоване Конституцією України право на пенсійне забезпечення при наявності 20 років вислуги; зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати та порядку її розрахунку. Порушують вимоги ст. 22 Конституції України і гарантоване право на нарахування позивачу і отримання пенсії за вислугу років й положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VІІІ.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., які підлягають стягненню з відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2-4, 6-11, 19, 70-72, 160-163, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання дій та рішення неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії та рішення Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси від 08.08.2016 року за №4805 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси здійснити розрахунок та призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, пенсію за вислугу років з 04.08.2016 відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 01.01.2007 у розмірі 90 % від суми місячного заробітку, без обмежень граничного розміру, на підставі довідки виданої прокуратурою Одеської області від 02.08.2016 року за №542.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий Калініченко Л. В.