Справа № 813/1602/16
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року м. Львів № 813/1602/16

17 год. 47 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Дорош Х.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1;

відповідача: представник Стецьків Н.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № 25-О «Про звільнення» від 14.04.2016 року;

- поновити ОСОБА_3 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податку на прибуток, місцевих, ресурсних, рентних та неподаткових платежів управління оподаткування юридичних осіб Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області;

- стягнути з Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- в частині поновлення позивача на роботі допустити негайне виконання рішення суду.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказ на Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № 25-О «Про звільнення» від 14.04.2016 року щодо його звільнення зі служби суперечить вимогам закону та істотно порушує його права, передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Позивач вважає, що вказаний наказ є протиправним, а ОСОБА_3 підлягає поновленню на роботі, оскільки у відповідності до статті 49-2 Кодексу законів про працю України відповідачем порушено процедуру вивільнення працівника, зокрема, при вивільненні від займаної посади йому не було запропоновано будь-якої вакантної посади станом на момент вивільнення, зокрема і ту, яку він обіймав.

Тому просить наказ про своє звільнення визнати протиправним та скасувати, поновити його на роботі та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги представник позивача в судовому засіданні підтримав, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову, де зазначає, що відповідачем при звільненні позивача були дотримано вимог Кодексу законів про працю України. Зазначає, що у зв'язку зі зменшенням штатної чисельності працівників Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області позивача було попереджено про його вивільнення відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Стосовно відсутності пропозиції вакантних посад для позивача зазначив, що в порівнянні з іншими працівниками у позивача був найменший трудовий стаж в органах державної служби.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, наведених в письмових запереченнях, просив відмовити в задоволенні позову.

Суд заслухав пояснення представників сторін, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував на службі в податкових органах України з 17.07.2008 року, зокрема з 16.12.2015 року на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податку на прибуток, місцевих, ресурсних, рентних та неподаткових платежів управління оподаткування юридичних осіб Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області відповідно до наказу від 16.12.2015 року №71-О, що підтверджується записом в трудовій книжці.

02.02.2016 року позивач ознайомлений із попередженням про вивільнення, у зв'язку зі скороченням чисельності Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області. Зі змісту вказаного попередження слідує, що позивачу не запропоновано жодної вакантної посади та зазначено, що пропозиції щодо наявних вакантних посад у структурі Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області будуть запропоновані позивачу протягом двох місяців.

14.04.2016 року наказом Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № 25-О «Про звільнення» позивача звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу податку на прибуток, місцевих, ресурсних, рентних та неподаткових платежів управління оподаткування юридичних осіб Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області у зв'язку зі скороченням штатної чисельності Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - постанова N 9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Таку ж правову позицію підтримав Верховний Суд України в постанові від 10 березня 2015 року у справі № 21-52а15.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й положення ст. 49-2 КЗпП України.

Аналогічна правова викладена в ухвалі Верховного Суду України від 04.08.2010 року у справі № 6-8884св10.

Судом встановлено, що на підставі наказів Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № 67 від 01.02.2016 року «Про введення в дію структури Дрогобицької ОДП1 Головного управління ДФС у Львівській області та затвердження переліку індексів структурних підрозділів» та № 69 від 02.02.2016 року «Про введення в дію штатного розпису Дрогобицької ОДНІ ГУ ДФС у Львівській області», Дрогобицькою ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області проведено процедуру скорочення (зменшення) штатної чисельності працівників.

Судом встановлено, що штатним розписом на 2015 рік із внесеними змінами затверджено штат в кількості 170 штатних одиниць, а штатним розписом на 2016 рік передбачено 127 штатних одиниць. Відтак, штатна чисельність Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області зменшена на 43 штатні одиниці.

Відповідно до штатного розпису на 2015 рік було передбачено 9 штатних одиниць відділу податку на прибуток, місцевих, ресурсних, рентних та неподаткових платежів управління оподаткування юридичних осіб Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області. В штатному розписі на 2016 рік у відділі адміністрування податку на прибуток, місцевих податків, екологічного податку та рентної плати управління податків і зборів з юридичних осіб залишилось 7 штатних одиниць, що в свою чергу свідчить про зменшення штатної чисельності працівників даного відділу на дві штатні одиниці.

З аналізу вищезазначених розпорядчих документів слідує, що в даному випадку, має місце скорочення штату працівників Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Суд констатує, що звільнивши позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідачем не було виконано вимоги законодавства щодо його працевлаштування на вакантній посаді відповідно до нового штатного розпису. Відповідач одночасно з попередженням про звільнення, зобов'язаний був запропонувати позивачу всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, тобто повинен був вжити заходи до переведення позивача за його згодою на іншу роботу.

Як вже зазначалось вище, 02.02.2016 року позивача попереджено про майбутнє вивільнення за два місяці, однак, зі змісту попередження слідує, що ОСОБА_3 не запропоновано жодної вакантної посади. В подальшому відповідачем також не запропоновано позивачу будь-якої посади.

В той же час, відповідно штатного розпису на 2016 рік (а. с. 50-57) в Дрогобицькій ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області на момент звільнення позивача з роботи були наявні інші вакантні посади, жодної з яких позивачу не запропоновано, що є безспірним та не заперечується відповідачем.

Між тим, в матеріалах справи відсутні докази неможливості переведення позивача, за його згодою, на будь-яку іншу роботу в Дрогобицькій ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області.

Отже, суд вважає, що за таких обставин позивач був звільнений з посади без дотриманням вимог статей 40 та 49-2 КЗпП України.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На переконання суду, відповідачем 1 не доведено правомірність оскаржуваного наказу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № 25-О від 14.04.2016 року у відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності свого рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № 25-О від 14.04.2016 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що порушення процедури звільнення позивача є підставою для поновлення його на державній службі та підставою для стягнення на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

У відповідності до довідки про заробітну плату № 4503/9/13-09-05-00 від 23.06.2016 року (а. с. 31) середньомісячний заробіток позивача становить 3431,19 грн., середньоденний - 159,59 грн.

Визначаючи розмір середнього заробітку, втраченого позивачем у зв'язку із вимушеним прогулом, суд виходить із того, що період вимушеного прогулу позивача з 15.04.2016 року по 15.09.2016 року становить 105 днів, отже стягненню на користь ОСОБА_3 підлягає середній заробіток в сумі 16756,95 грн. (159,59 грн. х 105 днів = 16756,95 грн.). Вказану суму коштів слід стягнути з Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області.

Відповідно до ст. 256 КАС України, постанова суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць, підлягає до негайного виконання.

Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 3431,19 грн. підлягає негайному виконанню.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до правил ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено повністю, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень. Оскільки позивачем згідно із квитанцією № 107 від 27.05.2016 року сплачено судовий збір за вимогу немайнового характеру про визнання протиправним та скасування наказу № 25-О від 14.04.2016 року у розмірі 551,21 грн., суд присуджує на користь позивача 551,21 грн. сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № 25-О від 14.04.2016 року.

Поновити ОСОБА_3 на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу податку на прибуток, місцевих, ресурсних, рентних та неподаткових платежів управління оподаткування юридичних осіб Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області з 15 квітня 2016 року.

Стягнути з Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (вул. Шевченка, 9, м. Дрогобич, Львівська область, 82100, ) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 16756 (шістнадцять тисяч сімсот п'ятдесят шість) грн. 95 коп. без урахування сум обов'язкових до сплати податків та внесків.

В частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 3431 (три тисячі чотириста тридцять одна) грн. 19 коп. постанова суду виконується негайно.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 21 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 20.09.2016 року.

Суддя Клименко О.М.