Справа № 455/362/14-а
Суддя: Ніточко Л. Й.
Дата ухвалення: 2014-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 455/362/14-а
Провадження № 2-а/455/42/2014
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 жовтня 2014 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі Сенеті Г.Н.,

за участю: представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Великосушицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5, про визнання неправомірним та скасування рішення Великосушицької сільської ради,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 14.03.2014 року звернувся до суду з позовом до Великосушицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання неправомірним та скасування рішення сесії Великосушицької сільської ради, в якому зазначає, що 24 вересня 2013 року ХІІІ сесія V1 демократичного скликання Великосушицької сільської ради прийняла рішення №9 «Про виділення заїзду до житлового будинку та надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення /відновлення/ меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/».

Цим же рішенням вирішено виділити заїзд від центральної дороги до житлового будинку ОСОБА_5 шириною 5 метрів /зі сторони житлового будинку ОСОБА_6/ із земельної ділянки, вилученої рішенням Апеляційного суду від 29.07.2013 року, яким визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю від 18.12.2002 року серії 1У-ЛВ № 053407, виданий ОСОБА_4.

Як зазначено в рішенні сесії сільської ради ОСОБА_5 виділено заїзд від центральної дороги до житлового будинку шириною 5 метрів зі сторони житлового будинку ОСОБА_6 із земельної ділянки, яка була вилучена у нього рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.07.2013 року.

Вважає, що таке рішення сесії сільської ради є незаконним, оскільки такого заїзду від центральної дороги до житлового будинку ОСОБА_5 шириною 5 метрів в натурі немає. Згідно Державних будівельних норм ширина заїзду до / житлового будинку повинна бути в межах до 3,5 метрів.

Згідно листа начальника відділу регіонального розвитку містобудування та архітектури Старосамбірської районної державної адміністрації № 48/09 від 18.06.2009 року відомо, що Генеральним планом забудови в с. Велика Сушиця Старосамбірського району Львівської області, розробленого Л/Ф «Діпроміст» у 1985 році топографічними матеріалами виготовленими УКРГІНТІЗ у 1982 році спільної вулиці між громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не позначено. Спільною сільською вулицею шириною 4,50 м зазначено Генеральним планом в с. Велика Сушиця на даний час користуються гр. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 та інші жителі в с. Велика Сушиця Старосамбірського району.

Отже, ОСОБА_5 користується сільською вулицею для заїзду від центральної дороги села до свого житлового будинку шириною 4,5 м, у відповідності Генерального плану забудови села Велика Сушиця Старосамбірського району івської області.

З цих підстав сільська рада не вправі була виділяти заїзд для ОСОБА_5 без внесення змін до Генерального плану забудови села, з одного боку, а з другого, у ОСОБА_5 є існуючий і передбачений Генеральним планом забудови села заїзд від центральної дороги до її житлового будинку.

Сесія сільської ради оскаржуваним рішенням виділила заїзд для ОСОБА_5 земельної ділянки вилученої рішенням Апеляційного суду від 29.07.2013 року, покликаючись, на те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.07.2013 року визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю від 18.12.2002 року серії 1У-ЛВ № 053407, виданий на його ім я.

Однак, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року рішення апеляційного суду Львівської області від 29 липня 2013 року скасовано.

Отже, станом на теперішній час він є повноправним власником земельної ділянки в селі Велика Сушиця Старосамбірського району Львівської області згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії 1У-ЛВ № 053407 від 18 грудня 2002 року, виданого на його ім'я на земельну ділянку площею 1,165 га.

Виділення заїзду від центральної дороги до житлового будинку ОСОБА_5 шириною 5 метрів із його власної земельної ділянки без його на це згоди є незаконним.

Просить постановити рішення, яким визнати неправомірним та скасувати рішення ХІІІ сесії V1 демократичного скликання Великосушицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 24 вересня 2013 року №9 «Про виділення заїзду до житлового будинку та надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення /відновлення/ меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/».

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримали у повному обсязі, дали пояснення, аналогічні, викладеним в адміністративному позові, а також додатково пояснили, що в процесі виготовлення технічної документації та встановлення меж земельних ділянок, у ОСОБА_4 було вилучено для ОСОБА_5 набагато більше земельної ділянки, ніж передбачено оскаржуваним рішенням відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_9, сільський голова, 10.09.2014 року у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, дав пояснення, аналогічні, викладеним в запереченні проти позову(а.с.19-25), просив у задоволенні позову відмовити, мотивуючи це тим, що на момент прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_4 вже не був власником земельної ділянки, яка була передана у власність ОСОБА_5, так як рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 29 липня 2013 року було визнано нечинним рішення V сесії IV демократичного скликання Великосушицької сільської ради від 17.12.2002 року в частині передачі безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0,2728 га ОСОБА_4, та визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю від 18.12.2014 року серії 1У-ЛВ № 053407, виданий ОСОБА_4, в цій частині щодо даної земельної ділянки.

Представник третьої особи- Добиш М.С. проти вимог адміністративного позову заперечила, дала пояснення, аналогічні, викладеним у запереченні проти позову (а.с.37-45), вважає оскаржуване рішення законним, а також таким, що надало можливість ОСОБА_5 не тільки скористатись своїм правом на приватизацію земельної ділянки, яка обслуговує її садибу, але й вирішити питання щодо земельної ділянки, яка була вилучена із земельної ділянки у ОСОБА_4 і передана їй у приватну власність для облаштування заїзду до житлового будинку. Просила у позові відмовити.

Суд, заслухавши представників позивача, відповідача та третьої особи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оглянувши матеріали цивільної справи № 1318/1132/2012 за позовом ОСОБА_5 до Великосушицької сільської ради, ОСОБА_4 про визнання нечинним рішення Великосушицької сільської ради та недійсним державного акту на право приватної власності на землю (3 тома), об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Великосушицької сільської ради ХІІІ сесії V1 демократичного скликання №9 від 24 вересня 2013 року «Про виділення заїзду до житлового будинку та надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення /відновлення/ меж земельної ділянки в натурі /на місцевості/ було розглянуто заяву ОСОБА_5 та вирішено:

1. Виділити заїзд від центральної дороги до житлового будинку ОСОБА_5 шириною 5 метрів (зі сторони житлового будинку ОСОБА_6) із земельної ділянки вилученої рішенням Апеляційного суду від 29.07.2013 року, яким визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю від 18.12.2002 року ОСОБА_10 ІV-ЛВ №053407, виданий ОСОБА_4.

2. Дати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для надання у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Велика Сушиця по вул.Центральна, №340, гр.. ОСОБА_5 площею 0,10 га, згідно свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах від 14.09.1963 року із земель житлової та громадської забудови Великосушицької сільської ради із включенням заїзду до житлового будинку.

3. Громадянці ОСОБА_5 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) подати на розгляд сесії сільської ради (а.с. 94).

Перевіряючи відповідно до ч.3 ст.2 КАС України чи прийняте оскаржуване позивачем рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оспорюваного рішення з наступних мотивів.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи №1318/1132/2012 за позовом ОСОБА_5 до Великосушицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області, ОСОБА_4 про визнання нечинним рішення та недійсним державного акту про право приватної власності на земельну ділянку та матеріалів даної адміністративної справи, відомо, а саме:

- на підставі рішення Великосушицької сільської ради У сесії 1У скликання від 17 грудня 2002 року « Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування»(долучене до справи, а.с. 34-36, т.2 цив.спр.№ 1318/1132/2012) ОСОБА_4 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії 1У ЛВ № 053407 (а.с.6) площею 1,165 га в с. В. Сушиця Великосущицької сільської ради, що складається із трьох земельних ділянок площею 0.2838 га, 0.2728 га , 0.6090 га, відповідно з цільовим призначенням: 0.25 га для обслуговування житлового будинку, 0.9150 га для ведення особистого селянського господарства;

- 05.03.2009 року ОСОБА_5 звернулася до суду про визнання нечинними даного рішення та державного акта (а.с. а.с.3,4, т.1 цив.спр.№ 1318/1132/2012 );

- рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02.04.2013 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до Великосушицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області, ОСОБА_4 про визнання нечинним рішення та недійсним державного акта про право приватної власності на земельну ділянку відмовлено (а.с.136-138 );

- проте рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.07.2013 року рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02.04.2013 року було скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано нечинним рішення 5 сесії 4 демократичного скликання Великосушицької сільської ради народних депутатів від 17.12.2002 року в частині передання безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0,2728 га ОСОБА_4, зазначеному у додатку №1 до рішення, та визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю від 18.12.2002 року ОСОБА_10 ІV-ЛВ №053407, виданий ОСОБА_4, в частині передання йому у приватну власність земельної ділянки площею 0,2728 га на території с.В.Сушиця Великосушицької сільської ради (а.с. 131-135);

- 27.08.2013 року ОСОБА_5 звернулася із заявою на ім»я сільського голови с.Велика Сушиця з проханням надати їй дозвіл на приватизацію земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,10 га у відповідності до свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах від 14.09.1963 року, виданого виконкомом Старосамбірської районної ради на її дівоче прізвище ОСОБА_11І, тепер ОСОБА_5, та комісійно виділити межі ділянки в натурі, з виділенням доїзду до її житлового будинку відповідно до плану забудови садиби від 14.09.1963 року (а.с. 84);

- 24 вересня 2013 року оскаржуваним рішенням Великосушицької сільської ради ХІІІ сесії V1 демократичного скликання №9 від 24 вересня 2013 року її заяву було задоволено(а.с.5).

- ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 05.02.2014 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 29.07.2013 року скасовано та направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції(а.с.128-130);

- ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.05.2014 року рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02.04.2013 року залишено без змін (124-127).

Отже, відповідачем було прийняте оскаржуване рішення в період, коли позивач оскаржив рішення Апеляційного суду Львівської області від 29.07.2013 року до Вищого спеціалізованого суду, в цей же період ОСОБА_5 на виконання п.3 оскаржуваного рішення розпочато виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в с.Велика Сушиця, вул.Центральна, №340, Великосушицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області (а.с. 86-110).

Твердження представників відповідача та третьої особи про те, що вони не знали, що на рішення Апеляційного суду Львівської області від 19.05.2014 року позивачем подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України, не заслуговує на увагу, оскільки таке спростовується письмовими заявами позивача на ім»я сільського голови, голови Старосамбірської районної державної адміністрації, начальнику управління Держземагенства у Старосамбірському районі, начальнику Старосамбірського районного управління юстиції(заяви долучені до справи), який повідомляв їх про це, а також тим, що в самій ухвалі вказано, що ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

З акта обстеження земельної ділянки ОСОБА_5 та заїзду до її будинковолодіння згідно проведених комісією обмірів фактична площа земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_5, становить лише 0.08 га, а не 0.10га( а.с.207-208, т.1 цив.спр.№ 1318/1132/2012).

Статтею 116 Земельного Кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підпри-ємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У відповідності зі ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу.

Згідно із ч.2, п.»г» ч.3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу.

При цьому, способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені частиною 2 вказаної статті, і вказаний перелік не є вичерпним.

Також згідно із ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб»єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній, або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

А судами встановлені наступні обставини, а саме:

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 05.02.2014 року в мотивувальній частині зазначено, що «Позивач, звертаючись до суду з позовом, обґрунтовувала його тим, що оскаржуваним рішенням сільської ради порушено її право на облаштування заїзду до її земельної ділянки, що був передбачений свідоцтвом на забудову її садиби від 14 березня 1963 року. Вказане право вона мала намір реалізувати шляхом прокладення дороги до її земельної ділянки за рахунок земельної ділянки, якою користувався покійний ОСОБА_12, та яка після його смерті нікому не відчужувалася.

Судами встановлено, що земельна ділянка площею 0.2728 га, яка перейшла у власність відповідачу на підставі оскаржуваного рішення сільської ради та державного акту про право приватної власності на землю входила до складу земельної ділянки площею 0.34 га, якою до 1984 року користувався ОСОБА_12Ю.»;

- в мотивувальній частині Апеляційного суду Львівської області від 19.05.2014 року зазначено, що « Згідно запису в погосподарській книзі № 3 за 1980 1982 рр. власником господарства № 239 являвся ОСОБА_13, який помер 21.04.1981 року, а після його смерті власником цього господарства був до смерті 08.04.1984 року ОСОБА_12(погосподарська книга № 5 за 1983-1985 роки). За даним господарством рахувалася земельна ділянка площею 0,34 га.

Довідкою виконавчого комітету Великосушицької сільської ради № 169 від 28.08.2009 року стверджено, що житловий будинок, який належав ОСОБА_12, як безгосподарний на баланс Великосушицької сільської ради не передавався, а земельна ділянка, надана для обслуговування даного будинку, приватизована ОСОБА_4.

…

Із свідоцтва на забудову позивачки від 14 вересня 1963 року вбачається, що у ньому передбачено облаштування заїзду до її земельної ділянки від центральної дороги с. Велика Сушиця. Однак, ні у топографічних матеріалах, виготовлених УКРГІНТІЗ у 1982 році, ні у Генеральному плані забудови с. Велика Сушиця Старосамбірського району, розробленого Л/Ф «Діпроміст» у 1985 році, даного заїзду не передбачено.

Більше того, сама ОСОБА_5 з 1963 року не вимагала облаштування такого заїзду як за життя членів колгоспного двору ОСОБА_12, так і після смерті ОСОБА_12 у 1984 році і аж до 2008 року.»;

- в мотивувальній частині рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 квітня 2013 року зазначено, що « За таких обставин суд прийшов до переконання, що внаслідок приватизації ОСОБА_10 частини земельної ділянки, якою до 1984 року користувався ОСОБА_12, права позивача порушені не були, оскільки: нею не доведено, що станом на 17.12.2002 року, нею була подана в сільську раду заява щодо приватизації земельної ділянки, якою користувався до 1984 р. ОСОБА_12, і дана заява не була розглянута; межі земельної ділянки позивача не змінювались; розмір стежки якою вона користується з 1963 р. шириною 1,5 м, що відходить від центральної дороги і веде до її домоволодіння не змінився; з 1982 року в Генеральному плані села нанесена тимчасова польова дорога для заїзду, якою користується не тільки позивач, а й інші мешканці села, а отже правові підстави для оскарження рішення сесії Великосушицької сільської ради від 17.12.2002 р. та визнання Державного акту про право приватної власності на землю ОСОБА_10 у позивача ОСОБА_5 відсутні.

Крім того, у ОСОБА_5 відсутні підстави для спадкування майна після смерті ОСОБА_12, так як вона не перебувала з ним в родинних відносинах і заповіт в її користь покійним не складався.»;

- в мотивувальній частині рішення Старосамбірського районного суду від 26.02.2014 року, яким визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок № 342 та надвірні будівлі, що знаходяться по вулиці Центральній в с. Велика Сушиця Старосамбірського району Львівської області за набувальною давністю, зазначено, що «Суд вважає, що позивач добросовісно, відкрито, безперервно (безпосередньо з 1984 року) володів житловим будинком та господарськими спорудами за адресою: с. Велика Сушиця, вул.Центральна, будинок №342, Старосамбірського району Львівської області. Додатковим підтвердженням даного факту є також те, що сімейство ОСОБА_10 проживало по сусідству з позивачем, були у близьких родинних відносинах, вели спільне господарство до дня смерті ОСОБА_14, ОСОБА_13 та їхнього сина ОСОБА_12, а також те, що з 1984 року по даний час добросовісно володіли даним житловим будинком та господарськими спорудами, обробляли земельну ділянку біля даного будинку, проводили поточний ремонт у будинку.

Таким чином суд приходить до висновку, що визнання права власності на житловий будинок № 342 та надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: с. Велика Сушиця, вул.Центральна, Старосамбірського району Львівської області не порушить прав та інтересів інших осіб, тому позовні вимоги ОСОБА_4 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.».

Враховуючи наведене, суд вважає, що, прийнявши оскаржуване рішення від 24.09.2014 року, Великосушицькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області було порушено майнові права позивача, оскільки не обґрунтовано, не з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а саме, що: ОСОБА_4 та його сім»я добросовісно, відкрито, безперервно (безпосередньо з 1984 року) володіла житловим будинком, господарськими спорудами та обробляли земельну ділянку біля даного будинку, який належав ОСОБА_12, а в, подальшому, став власником цього будинковолодіння; першим, на відміну від третьої особи, звернувся в сільську раду із заявою про приватизацію земельної ділянки, яка перебувала у його користуванні, та яка була задоволена органом місцевого самоврядування; ОСОБА_5 з 1963 року не вимагала облаштування заїзду як за життя членів колгоспного двору ОСОБА_12, так і після смерті ОСОБА_12 у 1984 році і аж до 2008 року; оскаржуваним рішенням надано дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для надання у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га, а згідно проведених комісією обмірів площа її земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні, становить лише 0.08 га; рішення Апеляційного суду Львівської області від 29.07.2013 року на яке посилається третя особа, та яке на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення набрало законної сили, в подальшому, було скасовано, що ще раз підтверджує, що цим рішенням було порушено майнові права позивача.

А тому суд приходить до висновку, що рішення ХІІІ сесія VІ демократичного скликання Великосушицької сільської ради від 24.09.2013 року є неправомірним і підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 статті 94 КАС України стороні, на користь якої ухвалено рішення, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідно місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його службова або посадова особа).

Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 73 гривні 08 копійок, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи (а.с.1).

За таких обставин із місцевого бюджету Великосушицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 73 (сімдесят три) гривні 08 копійок.

А тому, керуючись ч.2 і ч.3 ст.2, ч.1 ст.6, ст.ст.7,8, ч.2 ст.11, ст.ст. 69-71, ч.1 ст.72, ч.1 ст. 94, ст.ст.159-163 КАС України, ст.12, ч.2, п."г"ч.3 ст.152, 155,158 Земельного кодексу України, ч.1 ст. 16 ЦК України,п.34 ст.26, ч.ч.1,10,11 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні",.

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовільнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення № 9 Великосушицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області Х111 сесії У1 демократичного скликання від 24 вересня 2014 року « Про виділення заїзду до житлового будинку та надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж, земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Стягнути з місцевого бюджету Великосушицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області на користь ОСОБА_4 сплачений ним судовий збір в сумі 73 (сімдесят три) гривні 08 копійок.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного адміністративного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд на протязі 10 днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Л.Й. Ніточко

Повне рішення виготовлено 16 жовтня 2014 року.