Справа № 463/1885/16-а
Суддя: Грицко Р. Р.
Дата ухвалення: 2016-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року Справа № 463/1885/16-а

Провадження № 2-а/463/124/16

Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

при секретарі - Кисиличин М.В.,

з участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування розпорядження,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася в суд з адміністративним позовом до відповідача, третьої особи про визнання протиправним та скасування розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 08.02.2016 року № 34 «Про демонтаж самочинно влаштованої збірної конструкції біля будинку АДРЕСА_3».

Адміністративний позов обґрунтовує тим, що оскаржуване розпорядження прийняте з порушенням принципу законності та обґрунтованості, внаслідок чого порушено її права.

Зокрема вказала, що є безпідставними покликання відповідача на порушення нею п.20.1.31 Правил благоустрою м.Львова та інших нормативних актів в частині самовільного захоплення нею частини території об'єкта благоустрою, самочинного будівництва на ній спірної збірної конструкції без відповідних дозволів органів влади, оскільки вважає, що споруджене нею дерев'яне мощення біля будинку АДРЕСА_3 є конструктивним елементом благоустрою, який не відноситься до типу житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, а отже і не потребує відведення земельної ділянки для його спорудження. Крім цього, самі роботи по спорудженню спірного об'єкту не відносяться до класифікації будівельних робіт, а тому не потребують отримання дозвільного документа, який надає право виконувати будівельні роботи. Також переконана, що покликання відповідача на наявність скарг мешканців будинку є необґрунтованими, оскільки їй такі для ознайомлення не були надані. В той же час, нею заплановане облаштування дерев'яного мощення не лише з метою покращення умов виходу з квартири АДРЕСА_2, а і з метою облагородження та покращення стану прибудинкової території, створення належних умов для відпочинку та господарських потреб усіх мешканців будинку.

Крім цього, на даний час в суді за її позовом розглядається інша цивільна справа, предметом розгляду якої є законність встановлення згаданої дерев'яної конструкції з вимогою не чинити їй перешкод у користуванні нею. В межах цієї справи судом вжито заходи забезпечення позову ухвалою суду від 31.03.2016 року, шляхом встановлення заборони ОСОБА_5 здійснювати будь-які роботи з дерев'яним мощенням, металевим каркасом, у тому числі його демонтовувати.

А тому вважає, що у відповідача не було підстав для винесення оскаржуваного розпорядження, у зв'язку з чим просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримала з аналогічних підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні відносно адміністративного позову заперечила, суду пояснила, що позивач здійснила спорудження збірної конструкції у виді влаштування на земельній ділянці на АДРЕСА_3 металевих стовпців з'єднаних металевими швелерами без попереднього виготовлення проекту благоустрою, його погодження з мешканцями будинку та подальшого затвердження районною адміністрацією грубо порушила положення Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Правила благоустрою м.Львова та Порядок облаштування благоустрою прибудинкових територій та влаштування приквартирних двориків у м.Львові. За таких обставин на даний час вказана конструкція є такою, що споруджена самочинно, на самовільно захопленій частині земельної ділянки у зв'язку з чим, а також наявністю скарг мешканців будинку, ними в межах наданих повноважень винесено розпорядження про демонтаж. Крім цього зазначила, що факт самочинного будівництва збірної конструкції на самовільно захопленій частині земельної ділянки підтверджується постановою про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка не оспорювалася позивачем та на даний час є виконаною. Також вважає, що наявність іншої цивільної справи щодо вирішення спору між мешканцями будинку щодо наявності у позивача права чи його відсутності на спірну збірну конструкцію жодним чином не може впливати на законність розпорядження, так як на момент його прийняття жодних даних щодо правомірного спорудження цієї конструкції не було. А тому просить у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Представник третьої особи в судовому засіданні відносно позову заперечила, суду пояснила, що третя особа ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_6 є власниками квартири АДРЕСА_1. Будинок є багатоквартирним, складається з двох квартир та власником іншої квартири АДРЕСА_2 є позивач. Крім цього, в квартирі проживає ОСОБА_7 Ними в червні 2015 року було виявлено факт самовільного спорудження позивачем на прибудинковій території тераси. Переконані, що спорудження спірної тераси є самовільним, оскільки така облаштовується позивачем за рахунок прибудинкової території, згоди на яку вони не давали, і така порушує їхні права співвласників будинку в силу того, що займає частину прибудинкової території та створює їм перешкоди комфортному проживанню у будинку та користування прибудинковою територією, суперечить будівельним нормам.

З приводу самочинного будівництва, яке порушує їх права, треті особи зверталися неодноразово до органу місцевого самоврядування із скаргами, внаслідок чого позивачу виносилися приписи щодо усунення порушень, згодом її було притягнуто до адміністративної відповідальності та прийнято оскаржуване розпорядження. На підставі наведеного переконаний, що приймаючи оскаржуване розпорядження відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та встановивши факт самочинного будівництва, яке порушує права інших осіб та суперечить будівельним нормам, підставно прийняв розпорядження про його демонтаж. Просить у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши думку учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи та давши правову оцінку представленим доказам в їх сукупності, суд вважає, що слід постановити судове рішення про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.3.ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_3 є багатоквартирним житловим будинком, який разом із прибудинковою територією відноситься до комунальної власності. Власником квартири АДРЕСА_2 в цьому будинку є позивач ОСОБА_4, АДРЕСА_2 - належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 08.02.2016 року № 34 «Про демонтаж самочинно влаштованої збірної конструкції біля будинку АДРЕСА_3» (а.с.73), за результатами розгляду заяви ЛКП «№ 500» про демонтаж самочинно влаштованої збірної конструкції біля будинку АДРЕСА_3, мешканкою квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4, у зв'язку із скаргами мешканців квартири АДРЕСА_1 будинку АДРЕСА_3, відповідно до ст.ст.16, 17, 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», п.2.4.2. Правил благоустрою м.Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 № 376, Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835, Положення про порядок облаштування благоустрою прибудинкових територій та влаштування приквартирних двориків у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 08.08.2014 року № 603, затверджено висновок міжвідомчої комісії (витяг з протоколу № 5-34 параг.1 від 13.10.2015 року) про те, що збірна конструкція з 12 стовпців з'єднаних швелерами, самочинно влаштована біля будинку АДРЕСА_3, підлягає демонтажу. Зобов'язано власника квартири АДРЕСА_2 в будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_4 демонтувати самочинно влаштовану збірну конструкцію біля будинку АДРЕСА_3 в десятиденний термін з часу отримання цього розпорядження за власні кошти.

До суду звернулася з адміністративним позовом ОСОБА_4, вважає, що вказане розпорядження прийнято з порушенням принципу законності та обґрунтованості, внаслідок чого порушує її права як власника квартири АДРЕСА_2 в будинку АДРЕСА_3 на облагородження прибудинкової території, шляхом спорудження дерев'яної тераси, яка на її думку не являється самочинним будівництвом в силу того, що є конструктивним елементом благоустрою, який не є нерухомістю та не потребує дозвільних документів та погодженого відведення земельної ділянки.

Проте з такими твердженнями позивача суд не може погодитися виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об'єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів, озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об'єктів тощо.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до об'єктів благоустрою населених пунктів належать прибудинкові території.

Статтею 25 Закону передбачено, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

У відповідності до ч.2 ст.17 цього ж Закону громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані: утримувати в належному стані об'єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об'єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб'єктів благоустрою населених пунктів.

Як встановлено судом на території міста Львова діють затверджені ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 року № 376 Правила благоустрою міста Львова, а також Положення про порядок облаштування благоустрою прибудинкової території та влаштування приквартирних двориків у м.Львові, затверджене рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради 08.08.2014 року № 603.

Частиною 1 статті 26-1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», а також Розділом 14 Правила благоустрою м.Львова врегульовано, що порушення об'єктів благоустрою, пов'язане з виконанням земляних та ремонтних робіт, здійснюється на підставі дозволу на порушення об'єктів благоустрою виконавчого органу сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до п.2.1.4. Правил благоустрою м.Львова, проектна документація на виконання робіт з благоустрою міста, прокладання телекомунікаційних мереж, підземних комунікацій та будівництва споруд інженерного захисту та територій розробляється згідно з вихідними даними на проектування з дотриманням державних стандартів, норм і правил, договору на право земельного сервітуту, генерального плану забудови м.Львова та затверджується замовником у встановленому порядку. План благоустрою та озеленення земельної ділянки у місті виконується відповідно до вимог державних будівельних норм. Запроектовані та існуючі об'єкти благоустрою, що зберігаються, зелені насадження з визначенням їх асортименту, малі архітектурні форми, обладнання майданчиків різного призначення відображаються на кресленні генерального плану ділянки.

Крім цього, п.2.1.2 Положення про порядок облаштування благоустрою прибудинкової території та влаштування приквартирних двориків у м.Львові, затверджене рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради 08.08.2014 року № 603, визначено процедуру облаштування благоустрою на території прибудинкових територій комунальних будинків відповідно до якої власники квартир вправі за згодою всіх власників у будинку згідно з розпорядженням голови районної адміністрації у відповідності до погодженого проекту облаштувати благоустрій прибудинкової території. Проектування, погодження та затвердження проектної документації щодо облаштування благоустрою прибудинкової території здійснюється згідно з державними будівельними нормами України та вимогами законодавства України у галузі містобудування. Облаштування прибудинкової території не може здійснюватися з порушенням прав та інтересів будь-яких інших осіб. Виконання будівельних робіт на об'єктах, які не передбачені погодженою проектною документацією, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством України.

За таких обставин, оскільки на час винесення оскаржуваного розпорядження позивачем було розпочато роботи по спорудженню на прибудинковій території будинку комунальної власності дерев'яного мощення, а саме встановлено на земельній ділянці конструкцію з бетонних стовпців, з'єднаних швелерами, і при цьому такі роботи позивач розпочала без попереднього виготовлення проекту та його погодження у встановленому порядку, отримання дозволу на здійснення благоустрою прибудинкової території від усіх співвласників будинку, тому суд приходить до переконливого висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного розпорядження, яким встановлено факт вчинення позивачем самочинного будівництва. А з врахуванням наявності скарг інших власників будинку про порушення їх прав внаслідок спорудження вказаного мощення, Личаківською районною адміністрацією ЛМР прийнято законне та в межах наданих повноважень п.4.2.1, п.4.3.4 Положення про Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради та її структури, затвердженого рішенням виконкому від 06.02.2012 р. № 6, рішення про демонтаж самочинного будівництва.

Крім цього, суд не приймає до уваги покликання позивача на ту обставину, що облаштована нею споруда не являється самочинним будівництвом з наведених нею підстав, що являється нерухомим майном, та щодо неї не можуть поширюватися положення законодавства, що регулюють містобудівельну діяльність в частині отримання дозволів на ведення будівельних робіт та відведення земельної ділянки, виходячи з такого.

У відповідності до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Одночасно Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введено в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, установлено, що споруди - це будівельні системи, пов'язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт.

За таких обставин, оскільки облаштоване позивачем мощення у вигляді конструкції з бетонних стовпців, з'єднаних швелерами є будівельною системою, розташованою на земельній ділянці, що створена з використанням будівельних матеріалів, а тому являє собою споруду, що в силу наведених положень закону підпадає під класифікацію самочинного будівництва у випадку порушення встановлених правил проектування та спорудження.

Крім цього, факт вчинення позивачем самочинного будівництва підтверджувався на момент винесення розпорядження і тією обставиною, що постановою адміністративної комісії Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 10.09.2015 року ОСОБА_4 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАПи, а саме у тому, що вона на прибудинковій території на вул.Л.Толстого в м.Львові, самовільно забетонувала 12 стовпців, здійснивши самовільне зайняття частини території об'єкта благоустрою. До того ж позивач ці обставини на той час визнавала, про що свідчить той факт, що вказана постанова нею не оскаржувалася, та на даний час виконана, шляхом стягнення з позивача суми штрафу.

Також суд вважає безпідставними покликання позивача і на ту обставину, що на час винесення розпорядження між нею та третьою особою розглядався спір в судовому порядку з приводу спірного об'єкту благоустрою, оскільки відповідач стороною у вказаній справі не був, крім цього, на час винесення розпорядження жодного рішення, яким би було узаконено облаштування дерев'яного мощення в межах прибудинкової території на АДРЕСА_3 прийнято не було, і таке законної сили не набрало.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що на момент прийняття оскаржуваного розпорядження Личаківська районна адміністрація ЛМР діяла законно, обґрунтовано та в межах наданих їй повноважень, а тому підстав для визнання вказаного розпорядження нечинним та скасовувати його у суду немає, у зв'язку з чим у задоволенні адміністративного позову слід відмовити за його безпідставністю.

У відповідності до положень ст.94 КАС України, у зв'язку із відмовою від позову, понесені позивачем судові витрати з відповідача, як суб'єкта владних повноважень не стягувати.

Керуючись ст.ст.7-12, 86, 161, 162, 163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування розпорядження Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 34 від 08 лютого 2016 року «Про демонтаж самочинно влаштованої збірної конструкції біля будинку АДРЕСА_3» - відмовити за безпідставністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Личаківський районний суд м.Львова, шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.186 КАС України.

Суддя Грицко Р.Р.