Справа № 807/100/16,2а/309/53/16
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2016 року № 876/3575/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.,
за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області на постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 04 травня 2016 року в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.03.2016 р. справу передано за підсудністю до Хустського районного суду Закарпатської області.
З цією постановою суду не погодився відповідач і оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду першої інстанції винесена передчасно, оскільки не повно досліджені обставини, що мають значення для справи, також неправильно застосовано норми матеріального права, а тому оскаржена постанова суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що норми ч. 3, 4 ст.119 КЗпП України та постанова КМ України № 105 від 04.03.2015 року передбачають компенсацію із бюджету середнього заробітку для мобілізованих працівників лише підприємств, установ та організацій. Працівники, які працюють у фізичних осіб-підприємців залишились за межами порядку виплати компенсацій. 14.09.2015 р. в листі № 841/01-22 Департамент соціального захисту населення Закарпатської ОДА повідомив, що Департамент не бере на себе відповідальність щодо компенсації ФОПам і суми їх заявок будуть відхилені. Вказує апелянт, що лише Законом від 12.11.2015 року були внесені зміни до частин 3, 4 ст.119 КЗпП України, де передбачено можливість виплати розглядуваної компенсації ФОПам. В Державному бюджеті на 2015 рік не було передбачено коштів на відшкодування середнього заробітку фізичним особам-підприємцям.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову суду без змін.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід задоволити частково.
Згідно листа-відповіді № 64 від 20.01.2016 р. відповідачем відмовлено позивачу у компенсації, із посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року № 105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам організаціям у межах середнього заробітку працівників призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період», якою не передбачено відшкодування середнього заробітку фізичним особам-підприємцям (а.с. 19).
Суд апеляційної інстанції частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Частинами 3, 4 статті 119 КЗпП України (в редакції, що діяла до 06.12.2015 року) було передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Дію частини третьої статті 119 цього Кодексу поширено на громадян України, які починаючи з 18.03.2014 р. були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 р. № 303 "Про часткову мобілізацію", згідно із Законом України від 20.05.2014 р. № 1275-VII.
Законом України «Про внесення змін до статті 119 Кодексу законів про працю України щодо працівників, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 12.11.2015 року № 801-VIII, який набрав чинності із 06.12.2015 року, у частинах 3 і 4 статті 119 Кодексу законів про працю України слова «в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності» замінено словами «фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову».
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VІІІ, який набрав чинності із 01.01.2016 року, частини 3 і 4 статті 119 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:
3. «За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
4. «За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Таким чином, нормами статті 119 КЗпП України лише із 06.12.2015 року передбачено компенсацію із бюджету середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які працювали у фізичних осіб-підприємців.
Порядок (процедуру) виплати розглядуваної компенсації передбачено Порядком виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМ України від 04.03.2015 року №105.
Пунктами 3, 4 цього Порядку (в редакції до 12.11.2015 року), передбачено, що бюджетні кошти спрямовуються підприємствам, установам, організаціям на компенсацію витрат на виплату середнього заробітку працівникам, які працювали на таких підприємствах, в установах, організаціях на час призову на військову службу, не більше одного року. Для виплати компенсації підприємство, установа або організація подає щомісяця до 15 числа органу соціального захисту населення звіт про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 1, погоджений районним (міським) військовим комісаріатом, який здійснював призов працівника на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа їх копій, а також зведених звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 2 структурним підрозділам соціального захисту населення. Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.
Постановою КМ України від 04.11.2015 р. № 911 внесено зміни до постанови від 04.03.2015 р. № 105, які набрали чинності із 12.11.2015 року.
Так, відповідно до пунктів 3, 4 вказаного вище Порядку (із змінами), бюджетні кошти спрямовуються підприємствам, установам, організаціям на компенсацію витрат на виплату середнього заробітку працівникам, які працювали на таких підприємствах, в установах, організаціях на час призову на військову службу. Працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, компенсація з бюджету середнього заробітку здійснюється на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації. Працівникам, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу за контрактом, компенсація з бюджету середнього заробітку здійснюється не більше ніж на строк укладеного контракту. Для отримання компенсації з бюджету середнього заробітку підприємства, установи та організації подають щомісяця до 15 числа органові соціального захисту населення звіти про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 1, погоджені районним (міським) військовим комісаріатом або військовою частиною, що здійснювали призов працівників на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа структурному підрозділу соціального захисту населення копій зазначених звітів, а також зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам за формою згідно з додатком 2. Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.
Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивач ФОП ОСОБА_1 має право на отримання компенсації фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівнику ОСОБА_2 за грудень 2015 року в сумі 1776,98 грн., відповідно до звіту від 13.01.2016 року.
Таким чином, до задоволення підлягає частина позовних вимог, тобто щодо фактичних витрат на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а саме водію ОСОБА_2 , в розмірі 1776,98 грн., згідно звіту від 13.01.2016 року.
Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає, що підлягає до часткового задоволення позовна вимога щодо визнання протиправними дій відповідача, які полягають у відхиленні та поверненні звіту від 13.01.2016 р. (абз.1 резолютивної частини позовної заяви).
З цього приводу слід зазначати, що в матеріалах справи немає доказів про те, що відповідачем УСЗН виконкому Хустської міської ради було відхилено та повернуло позивачу ФОП ОСОБА_1 звіт від 13.01.2016 року про розмір витрат за грудень 2015 року.
Із змісту письмового запиту позивача № 10 від 13.01.2016 р. та письмової відповіді відповідача № 64 від 20.01.2016 р. видно, що Управлінням прийнято розглядуваний звіт від 13.01.2016 року і такий звіт перебуває у розпорядженні Управління.
У розглядуваній ситуації, з врахуванням вимог пункту 4 Порядку № 105 від 04.03.2015 р., протиправними являються дії відповідача щодо не включення звіту позивача від 13 січня 2016 року про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу під час мобілізації на особливий період, за грудень 2015 року працівнику ОСОБА_2 , до зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та щодо не подання таких звітів до Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації.
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування постанови Хустського районного суду Закарпатської області від 04.05.2016 р. та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд
Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області задоволити частково.
Постанову Хустського районного суду Закарпатської області від 04 травня 2016 року в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії скасувати та прийняти нову постанову.
Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволити частково.
Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області щодо не включення звіту фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 13 січня 2016 року про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за грудень 2015 року працівнику ОСОБА_2 , до зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та щодо не подання таких звітів до Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації.
Зобов`язати Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Хустської міської ради Закарпатської області включити до зведеного звіту про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, виплачену фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 суму в розмірі 1776,98 грн. згідно звіту від 13 січня 2016 року про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за грудень 2015 року працівнику ОСОБА_2 , та подати такі звіти до Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації.
У задоволенні решта позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови виготовлено 19.09.2016 року.