Справа № 809/982/16
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2016 р. Справа № 809/982/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Григорука О.Б.,

при секретарі Пиріг Х.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника відповідача Яворської Ю.І.,

третя особа - не з'явилася,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Івано-Франківської області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати у розмірі 333943,97 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 25172,24 грн. та витрат за проведення аудиторського висновку в сумі 500 грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до прокуратури Івано-Франківської області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру".

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення вимог Кодексу законів про працю України при звільненні позивачу не виплачена в повному обсязі заробітна плата, згідно вимог Закону України "Про прокуратуру". Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 встановлено розміри посадових окладів працівників органів прокуратури, які не відповідають вимогам статті 81 Закону України "Про прокуратуру". Позивач вважає, що відсутність механізму реалізації права працівника прокуратури на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом України "Про прокуратуру" у зв'язку з невнесенням відповідних змін до вказаної постанови, не є підставою для відмови у виплаті заробітної плати.

Просить визнати протиправними дії Прокуратури Івано-Франківської області щодо ненарахування та невиплати заробітної плати за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" та стягнути з відповідача вищезазначену заборгованість.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала з підстав викладених в адміністративному позові. Просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила, з підстав, викладених у письмовому запереченні. Пояснила суду, що положеннями Закону України "Про Державний бюджет на 2015 рік" визначено, що норми статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету. Вказала, що заробітна плата за липень-грудень 2015 року нарахована позивачу правомірно відповідно до вимог Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 року, із змінами, внесеними постановою КМУ № 763 від 30.09.2015 та з урахуванням усіх нормативних актів, що регулюють оплату праці в органах прокуратури. Тому, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з березня 1997 року перебувала на службі в органах прокуратури Івано-Франківської області.

Наказом прокурора Івано-Франківської області № 1278к від 14.12.2015 із змінами внесеними наказом № 1445к від 21.12.2015 позивач звільнена з посади прокурора прокуратури Косівського району Івано-Франківської області та з органів прокуратури Івано-Франківської області у зв'язку із реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" (а.с. 18).

Відповідно до положень ст.116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України "Про прокуратуру".

Згідно з ч. 3 ст.81 вказаного Закону, в редакції, яка набула чинності 15.07.2015, посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п.11 ч.5 ст.81 Закону України "Про прокуратуру", посадові оклади прокурорів, які перебувають на адміністративних посадах, встановлюються у такому розмірі: керівника місцевої прокуратури - 1,5 посадового окладу прокурора місцевої прокуратури.

Водночас, згідно з п.4 ч.5 ст.7 Закону України "Про прокуратуру", єдність системи прокуратури України забезпечується фінансуванням прокуратури виключно з Державного бюджету України.

Частиною 9 ст.81 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ст.4 Закону України "Про прокуратуру" організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Незважаючи на те, що розмір заробітної плати прокурорів місцевих прокуратур встановлений спеціальною нормою, а саме, ст.81 Закону України "Про прокуратуру", виплата заробітної плати прокурора підпорядкована нормам Закону України "Про оплату праці", зокрема статті 13, згідно з якою оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Закон України про Державний бюджет регулює відносини у сфері формування та використання державних ресурсів на конкретний фінансовий рік. Виключно цим Законом визначаються будь-які видатки органів державної влади на власні потреби, їх розмір і цільове спрямування.

Відповідно до абз.2 п.9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено, що норми і положення ст.81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вказані положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" не були визнані неконституційним у встановленому порядку та такі є чинними.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" визначено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, зокрема Схема посадових окладів працівників прокуратур міст (крім мм. Києва та Севастополя та міст із районним поділом) (Додаток 4), у розмірах менших, ніж це передбачено ст.81 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно з п.13 Розділу ХІІІ Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" Кабінету Міністрів України доручено у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Проте, вимоги зазначеної норми Кабінетом Міністрів України не були виконані.

В ході судового розгляду встановлено, що у спірний період посадовий оклад ОСОБА_1 встановлений у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 та, виходячи з такого, обчислено надбавки та проведено розрахунок при звільненні. Вказане підтверджується також розрахунковим листом за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 ( а.с.88-91).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст.51 Бюджетного кодексу України встановлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

На підставі вказаного, враховуючи, що Кабінетом Міністрів України не виконано покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону України "Про прокуратуру" обов'язки щодо приведення у тримісячний строк його нормативно-правових актів у відповідність із Законом України "Про прокуратуру", а Законом України "Про державний бюджет на 2015 рік" видатки на реалізацію положень ст.81 Закону України "Про прокуратуру" не передбачено, відсутні правові підстави для перерахунку та виплати заробітної плати позивачу поза межами видатків державного бюджету на оплату праці прокурорів місцевих прокуратур у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Так, у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" Європейський Суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Європейського суду з прав людини " від 12 жовтня 2004 року у справі "Кйартан Асмудсон проти Ісландії).

На залежність розмірів соціальних виплат і соціальних послуг від фінансових можливостей держави Конституційний Суд України зазначав й у своїх рішеннях від 19 червня 2001 року № 9-рп/2001 та від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008.

З урахуванням такого елементу принципу верховенства права, як пропорційності (розмірності) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

Таким чином, на підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що нарахування та виплата позивачу заробітної плати (в т.ч премій, надбавок, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку) за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 включно здійснено відповідачем відповідно до нормативних актів, які регулюють порядок оплати праці працівників прокуратури.

Судом встановлено, що невідповідність дат виплати грошових коштів із датою звільнення обумовлено змінами до наказу про звільнення №1278к згідно наказу №1445к (а.с.19), а також нарахуванням та виплатою премії за грудень 2015 року. При цьому відповідачем дотримано положення ст.116 Кодексу законів про працю України, будь-яка заборгованість по заробітній платі перед позивачем відсутня, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в даній частині.

Крім того, не підлягає до задоволення заявлена позивачем вимога про стягнення з прокуратури Івано-Франківської області на його користь коштів в сумі 500 грн. за витрати, які перераховані на оплату аудиторських послуг згідно рахунку-фактури № СФ-0000010 від 06.07.2016 Аудиторській фірмі товариству з обмеженою відповідальністю "Аудит-сервіс ІНК".

Відповідно до ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Таким чином, до витрат пов'язаних з розглядом справи належить оплата позивачем аудиторських послуг в сумі 500 грн. згідно рахунку-фактури № СФ-0000010 від 06.07.2016, які перераховані Аудиторській фірмі товариству з обмеженою відповідальністю "Аудит-сервіс ІНК" для здійснення спеціалістами перерахунку невиплаченої заробітної плати за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 відповідно до ст. 81 Закону України "Про прокуратуру".

Згідно ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, то не підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача як суб'єкта владних повноважень судові витрати, а саме оплата аудиторських послуг з Аудиторською фірмою товариством з обмеженою відповідальністю "Аудит-сервіс ІНК" згідно рахунку-фактури № СФ-0000010 від 06.07.2016 в сумі 500,00 грн. та сплачений судовий збір.

На підставі статті 124 Конституції України, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Григорук О.Б.

Постанова складена в повному обсязі 19.09.2016.