Справа № 802/756/16-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/756/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

15 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Сторчака В. Ю. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представник позивача - Горобець Дмитро Григорович, представник на підставі ордеру

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної Гвардії України полковника ОСОБА_2 , першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної Гвардії України начальника штабу підполковника Степаниська Віталія Сергійовича, військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Командира військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної Гвардії України полковника ОСОБА_2 , першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної Гвардії України начальника штабу підполковника ОСОБА_3 , військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим, позивач просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідачі та їх представники будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача та думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що 22 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_1 було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних силах України. Пунктом 3 контракту визначено, що контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством за погодженням сторін на три роки . Таким чином строк дії контракту спливає 22 жовтня 2015 року.

08 жовтня 2015 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про розірвання контракту у зв`язку із закінченням його дії.

Однак, Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної Гвардії України № 271 від 22 жовтня 2015 року продовжено дію контракту понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації старшому солдату ОСОБА_1 водію 2-го відділення автомобільного взводу роти бойового та матеріального забезпечення.

Позивач, вважаючи такі дії відповідачів протиправними, звернувся за захистом своїх прав до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби, оскільки під час настання особливого періоду контракт позивача про проходження військової служби ще не закінчився, тому його дія продовжується понад встановлений строк до оголошення демобілізації, як встановлено частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ст. 1 Закону України від 21.10.1993 №3543-ХІ1 "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі Закон №3543-ХІІ), мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною проводиться відкрито чи приховано.

Згідно зі ст. 1 Закону №3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В особливий період змінюються також строки військової служби. Зокрема, для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Відповідно до частини дев`ятої статті 23 Закону №2232-XII у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім певних випадків.

Такі випадки визначені в ст. 26 Закону №2232-XII (з 25.03.2014 року доповнено новою частиною восьмою згідно із Законом України від 19.09.2013 року №589-VII, враховуючи зміни, внесені Законом України від 27.03.2014 року №1169-VII). Зокрема, у разі настання особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці-жінки, які мають дітей віком до 16 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, а також військовослужбовці, визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України №2232-ХІІ звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом здійснюється на підставах, передбачених ч. 6 цієї статті, що кореспондується з п. 267 Указу Президента України від 29.12.2009 року №1115/2009 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України" (далі Положення №1115/2009).

Пунктом 305 Положення №1115/2009 передбачено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.

За правилами пункту 306 Положення №1115/2009 у разі оголошення мобілізації: 1) військовослужбовці, які перебувають у цей час на військовій службі, звільненню в запас не підлягають, крім військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням). Військовозобов`язані, призвані на збори до органів Держприкордонслужби, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження начальників відповідних органів Держприкордонслужби. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу органу Держприкордонслужби, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку чи в запас з підстав, передбачених пунктом «є» частини шостої або пунктом «є» частини сьомої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; 2) усі відпустки військовослужбовців, крім відпусток для лікування у зв`язку з хворобою, з вагітністю та пологами, відпусткою по догляду за дитиною, припиняються. Військовослужбовці, які перебувають у відпустках, зобов`язані негайно повернутися до місця проходження військової служби; 3) військовослужбовці, які перебувають у відрядженні, зобов`язані за узгодженням з посадовими особами, у розпорядження яких вони прибули, негайно повернутися до органів Держприкордонслужби, в яких вони проходять військову службу; 4) заміна військовослужбовців, які проходять військову службу в місцевостях з установленими строками служби, а також на посадах, для яких установлений граничний строк перебування, припиняється; 5) військовослужбовці, які переміщуються на інші посади згідно з відповідними планами, а також військовослужбовці, призвані на військову службу із запасу до органів Держприкордонслужби, приступають до виконання обов`язків за посадами з моменту призначення на них.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач не належить до жодної із категорій осіб, визначених ч. 8 ст. 26 Закону України №2232-ХІІ, якою встановлені виключні випадки, у яких військовослужбовці звільняються під час дії особливого періоду з військової служби. Будь-якого документального підтвердження належності до таких осіб позивачем не надано.

Посилання скаржника на те, що контракт був укладений до початку оголошення мобілізації, є необґрунтованими, оскільки період дії контракту прийшовся на початок оголошення мобілізації. В цьому випадку мова йде не про початок дії контракту, а про дату його завершення.

Дану правову позицією підтримує Вищий апеляційний адміністративний суд своєю ухвалою від 26 травня 2016 року у справі №К/800/35542/15.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28 липня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 22 вересня 2016 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Сторчак В. Ю. Ватаманюк Р.В.