Справа № 813/1672/16
Суддя: Білоус І.О.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 813/1672/16

05 вересня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Білоус І.О.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 окружного адміністративного суду за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державної судової адміністрації України про перерахунок і виплату заробітньої плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 окружного адміністративного суду, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 судова адміністрація України, у якому просить зобовязати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру", а з 29.03.2015 року по 31.12.2015 року включно у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" та виплатити її у повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від посадового окладу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 з 04.01.2010 року по даний час працює на посаді помічника судді у ОСОБА_2 окружному адміністративному суді. У період до 26.10.2014 року йому виплачувався посадовий оклад у розмірі місячної мінімальної заробітної плати, зокрема, 1218 грн. В подальшому до законодавчих актів, що регулюють питання оплати праці працівників апарату суду, вносились зміни щодо збільшення її розмірів. Так, відповідно до підпункту 59 пункту 5 розділу "Прикінцеві положення" Закону України від 14.10.2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" частину першу статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено абзацом другим, згідно з яким розмір посадового окладу посад, віднесених до шостої категорії посад державних службовців установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3. Підпунктом 2 пункту 13 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" на Кабінет Міністрів України був покладений обов'язок у тримісячний строк з дня, набрання чинності цим Законом привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Проте Уряд ці вимоги не виконав і заробітна плата не виплачувалась відповідно до норм закону.

Позивач зазначив, що взявши на себе обов'язок із виплати посадових окладів у підвищених розмірах, але при цьому не внісши необхідних змін до закону про ОСОБА_3 бюджет, держава допустила недобросовісність.

Вважає, що відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено заробітну плату за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру", а з 29.03.2015 року по 31.12.2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до абзацу другого частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу, а відтак, звернулась до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Позивач у судове засідання не прибув, проте у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд ухвалити рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідач ОСОБА_2 окружний адміністративний суд подав до суду письмові заперечення проти позову від 22.08.2016 року, в яких зазначає про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог з огляду на таке. Діючим законодавством дійсно закріплене право працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, на посадовий оклад у розмірі 30 відсотків від посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Проте законодавчого механізму реалізації даного права немає, оскільки до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" не було внесено відповідних змін до 09.09.2015 року.

Крім того, відповідач зазначив, що фінансування усіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року № 2453-VI у межах річної суми видатків, передбачених державним бюджетом на поточний фінансовий рік, в порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Тому відповідач може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці. Враховуючи те, що видатків на реалізацію положень частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру" та частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" передбачено не було, то у відповідача не було правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати ОСОБА_1 у розмірах інших, ніж встановлені Кабінетом Міністрів України.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, проте відповідач подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державної судової адміністрації України в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений належним чином.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Враховуючи наведене, розгляд справи проведено на підставі наявних матеріалів у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд при постановленні рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 03.07.2008 року прийнятий на посаду секретаря судового засідання Львівського окружного адміністративного суду та з 04.01.2010 року по даний час перебуває на посаді помічника судді на час виконання суддею Мартинюком В.Я. повноважень судді.

12.07.2011р. позивачу встановлено надбавку за вислугу років на державній службі в розмірі 15% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця. 09.12.2013р. ОСОБА_1 присвоєно 9 ранг державного службовця пятої категорії посад. Такі відомості судом встановлено відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 (а. с. 16-18) та довідки ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 25.04.2016 року № 03.5-18-61/16 (а. с. 15).

Як вбачається з розрахункових листів по заробітній платі позивача, його посадовий оклад протягом жовтня 2014 - серпня 2015 становив 1218,00 грн., а з вересня 2015 року по грудень 2015 року - 2756,00 грн., виходячи з якого позивачу у спірний період нараховувалась заробітна плата, включаючи доплату за ранг, надбавки за вислугу років та високі досягнення у праці, премії (а. с. 13-14).

Вважаючи свої майнові права на отримання заробітної плати, у відповідності до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів", за період з 26.10.2014 року по 31.12.2015 року порушеними, позивач звернувся до суду з позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Згідно із частиною п'ятою статті 149 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року № 2453-VI (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України Про прокуратуру від 14.10.2014 року № 1697-VII) правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України Про державну службу. Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади. Частиною першою статті 144 цього ж Закону у вказаній редакції було визначено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

Як передбачено частинами другою, сьомою статті 33 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (з наступними змінами та доповненнями) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Крім того, згідно із частиною другою статті 8 Закону України Про оплату праці від 24.03.1995 року № 108/95-ВР (з наступними змінами та доповненнями) умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Додатком 47 до постанови Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів від 09.03.2006 року № 268 затверджено схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2008 року № 34 Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України з 01.02.2008 року у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання апарату органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів прокуратури, судів та інших органів, внесено зміну щодо підвищення на 45 відсотків посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів. Після цього схеми посадових окладів працівників апаратів судів та інших державних службовців не переглядались до 09.09.2015 року.

Разом з тим, підпунктом 59 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 року № 1697-VII були внесені зміни до Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року № 2453-VI шляхом доповнення частини першої статті 144 абзацом другим такого змісту: При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Згідно із пунктом 1 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 року № 1697-VII цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, крім пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Враховуючи, що вказаний Закон було опубліковано в газеті Голос України 25.10.2014 року, тому положення підпункту 59 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 року № 1697-VII набрали чинності 26.10.2014 року.

Крім того, пунктом 13 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 року № 1697-VII передбачено, що Кабінету Міністрів України: у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України Про судоустрій і статус суддів.

Кабінетом Міністрів України не були виконані вимоги пункту 13 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 року № 1697-VII в частині приведення у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом та в частині внесення у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України Про судоустрій і статус суддів.

В подальшому, пунктом 9 розділу Прикінцеві положення Закону України Про ОСОБА_3 бюджет України на 2015 рік від 28.12.2014 року № 80-VIII (який набрав чинності з 01.01.2015 року) установлено, що норми і положення частини третьої статті 69, статті 129, частини першої статті 144 Закону України Про судоустрій і статус суддів застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Законом України Про забезпечення права на справедливий суд від 12.02.2015 року № 192-VIII (який набрав чинності 29.03.2015 року) Закон України Про судоустрій і статус суддів було викладено в новій редакції, та згідно із частиною першою статті 147 цього Закону визначено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Крім того, згідно із пунктом 13 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про забезпечення права на справедливий суд також було передбачено, що Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Кабінет Міністрів України постановою від 02.09.2015 року № 644 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України вніс зміни до додатку 47 до постанови Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів від 09.03.2006 року № 268, виклав у новій редакції схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів, з приміткою про те, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону України Про Кабінет Міністрів України від 27.02.2014 року № 794-VII (з наступними змінами та доповненнями) постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Разом з тим, постанова Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 644 Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України не містить вказівок про те, що вона набере чинності до дня її опублікування, як і не вказано у ній про те, що працівникам апаратів судів належить провести перерахунок за попередні періоди. Відтак, дія зазначеної постанови на спірні правовідносини не може бути поширена.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюються на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

За правилами статті 142 Закону № 2453-VІ (у редакції до 28.03.2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених ОСОБА_3 бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі - БК) (стаття 143 Закону № 2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону № 2453-VІ у редакції з 28.03.2015 року.

З 01.01.2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ Про ОСОБА_3 бюджет України на 2015 рік (далі - Закон № 80-VІІІ) визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13.03.2015 року установлено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Судом встановлено, що на час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 09.09.2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 БК будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про ОСОБА_3 бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про ОСОБА_3 бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 БК керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Статтею 119 БК України визначено, що нецільове використання бюджетних коштів, тобто витрачання їх на цілі, що не відповідають бюджетним призначенням, встановленим законом про державний бюджет, має наслідком, крім зменшення асигнувань на суму коштів, що витрачені не за цільовим призначенням, також і притягнення відповідних посадових осіб до дисциплінарної, адміністративної та кримінальної відповідальності у порядку, визначеному законами України.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 27.11.2008 року № 26-рп/2008, Закон про ОСОБА_3 бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами і територіальними громадами.

Зі змісту частини другої статті 95 Конституції України, якою встановлюється, що виключно законом про ОСОБА_3 бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, випливає, що вони не можуть визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, Конституційний Суд України вважає, що в аспекті конституційного подання положення частини третьої статті 95 Конституції України держава прагне до збалансованості бюджету України у системному зв'язку з положеннями частини другої цієї статті, статті 46 Конституції України треба розуміти як намагання держави при визначенні законом про ОСОБА_3 бюджет України доходів і видатків та прийнятті законів, інших нормативно-правових актів, які можуть вплинути на доходну і видаткову частини бюджету, дотримуватися рівномірного співвідношення між ними та її обов'язок на засадах справедливого, неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами, територіальними громадами враховувати загальносуспільні потреби, необхідність забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення, зокрема, статті 95 Конституції України, в Рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 зазначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про ОСОБА_3 бюджет України на відповідний рік.

Також Конституційний Суд України в рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011 зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Крім того, відповідно до частини другої статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-VI "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Враховуючи наведене, оскільки з 26.10.2014 року по 09.09.2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема, розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України від 16.01.2014 року № 719-VІІ Про ОСОБА_3 бюджет України на 2014 рік та № 80-VІІІ видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ, частини першої статті 147 Закону № 2453-VІ (у редакції з 28 березня 2015 року) не передбачено, відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Наведена позиція суду відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постановах від 12.07.2016 року (справа №21-1726а16) та від 13.07.2016 року (справи №№ 21-1488а16, 21-1888а16), який на підставі частини першої статті 244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Верховним Судом України було встановлено, що управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів, не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не допустив порушень законодавства при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати за спірний період, виходячи лише із розміру посадового окладу, передбаченого частиною першою статті 144 Закону України Про судоустрій і статус суддів (зі змінами, внесеними підпунктом 59 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 року № 1697-VII) та частиною першою статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів (в редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд), а тому у задоволенні адміністративного слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 11, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 окружного адміністративного суду за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державної судової адміністрації України про перерахунок і виплату заробітної плати - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Білоус І.О.

копія вірна

Суддя Білоус І.О.