Справа № 816/1383/16
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/1383/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

при секретарі - Кисличенко О.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області, Прокурора Полтавської області ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

26 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою (з урахуванням уточнень позовних вимог) до Прокуратури Полтавської області, Прокурора Полтавської області ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про:

- визнання протиправною бездіяльності Прокуратури Полтавської області щодо не повідомлення ОСОБА_1 про наявність вільного робочого місця в Полтавській місцевій прокуратурі Полтавської області, незастосування його права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу відповідно до статті 42-1 КЗпП України;

- визнання протиправним наказу прокурора Полтавської області №306к від 26 липня 2016 року про призначення ОСОБА_3 прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області та його скасування;

- зобов'язання прокурора Полтавської області вирішити питання про прийняття на роботу ОСОБА_1 і укладення трудового договору відповідно до статей 21, 24, 42-1 КЗпП України на посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував на те, що відповідно до статті 42-1 КЗпП України він має преважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу. Однак на його неодноразові звернення до відділу роботи з кадрами прокуратури Полтавської області відповідачами повідомлено про відсутність вакантних робочих місць. Позивач зазначав, що прокуратурою Полтавської області його не було повідомлено про наявність вільного робочого місця в прокуратурі та призначено на вакантну посаду ОСОБА_3, чим порушено права та інтереси позивача, передбачені статтею 42-1 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги (з урахуванням уточнень) підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, вказувала, що позивач, скориставшись своїм правом, приймав участь у чотирирівневому конкурсі на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників, у якому зайняв 25 місце. Враховуючи підсумковий бал та 25 місце у рейтинговому списку, ОСОБА_1 не був рекомендований конкурсною комісією для призначення на адміністративні посади у місцевих прокуратурах. Заяв про участь у тестуванні на зайняття посад прокурорів місцевих прокуратур ОСОБА_1 не подавав. Крім того, представник зазначала, що ОСОБА_3 працює в органах прокуратури Полтавської області з 02.10.2012 по теперішній час та на посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області в порядку статті 42-1 КЗпП України не призначався, оскільки трудові відносини з ним не розривалися. На підставі рейтингового списку кандидатів на зайняття посад прокурорів Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_3 пройшов тестування та наказом прокурора Полтавської області від 14.12.2015 №853к призначений на посаду прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області тимчасово, на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника (ОСОБА_5В.) з 15.12.2015 та звільнений з посади старшого прокурора прокуратури Полтавської області. Наказом прокурора Полтавської області від 26.07.2016 №306к ОСОБА_3 у звязку з наявністю вакантної посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області на підставі згоди та рекомендації в.о. начальника даного відділу ОСОБА_6, ОСОБА_7, та ОСОБА_8, ОСОБА_3 з 29.07.2016 призначений прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області та звільнений з посади прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області, яку обіймав тимчасово.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні даного адміністративного позову, посилаючись на те, що у вересні-жовтні 2015 року ним пройдено тестування, за результатами якого 14.12.2015 наказом прокурора Полтавської області №853к останнього призначено на посаду прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області тимчасово на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника, звільнивши з посади старшого прокурора прокуратури Полтавського району Полтавської області. Вказував, що 26.07.2016 наказом прокурора Полтавської області його призначено на посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області, звільнивши з посади прокурора Полтавської місцевої прокуратури, яку він обіймав тимчасово. Доводи позивача про те, що він має переважне право на укладення трудового договору у разі повторного прийняття на роботу у відповідності до статті 42-1 КЗпП України, ОСОБА_3 вважає хибними, оскільки його на роботу наказом прокурора Полтавської області від 14.04.2016 не приймали, а переводили у відповідності до статті 32 КЗпП України, тобто в даному випадку мало місце переміщення працівника, який продовжує виконувати професійну діяльність в тому самому органі, на іншому робочому місці (іншому відділ) але з більшим обємом роботи. Крім цього, ОСОБА_3 зауважував на тому, що ОСОБА_1 відсутній у рейтингових списках за результатами тестування, на основі яких працівників приймали на посади до місцевих прокуратур Полтавської області.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 2008 року ОСОБА_1 працював на різних посадах в органах прокуратури Дніпропетровської області. Наказом від 12.12.2013 №674к переведений на посаду заступника прокурора Київського району м. Полтави. Наказом від 13.07.2015 №342к з 13.07.2015 переведений на посаду прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Полтавської області.

Наказом від 06.10.2015 №517к ОСОБА_1 призначено виконувачем обов'язків заступника Лубенського міжрайонного прокурора Полтавської області, звільнивши його з посади прокурора відділу організації представництва на захист інтересів громадянина або держави управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Полтавської області (а.с. 32).

Наказом від 14.12.2015 №813к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та з органів прокуратури Полтавської області у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, абзацу 5 частини 1 статті 41, пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (а.с. 34).

На підставі рейтингового списку по Полтавській місцевій прокуратурі Полтавської області, наказом прокурора Полтавської області від 14.12.2015 №853к ОСОБА_3 призначений прокурором Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області тимчасово на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника (ОСОБА_5В.) з 15.12.2015 та звільнений з посади старшого прокурора прокуратури Полтавського району Полтавської області (а.с. 35).

Наказом прокурора Полтавської області від 26.07.2016 №306к молодшого радника юстиції ОСОБА_3 призначено на посаду прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області з 29.07.2016, звільнивши його з посади прокурора Полтавської міської прокуратури Полтавської області, яку він обіймав тимчасово на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника (ОСОБА_5В.) (а.с. 36).

Проте, позивач переконаний, що відповідно до статті 42-1 КЗпП України він має преважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, а тому вважаючи свої права порушеними та з метою їх відновлення ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно частини 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до норм статті 42-1 КЗпП України працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган провадить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації.

Переважне право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу надається особам, зазначеним у статті 42 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених колективним договором.

З аналізу вказаної норми вбачається право зазначеним у ній працівникам на укладення трудового договору у випадку, якщо власник після раніше проведеного ним скорочення чисельності або штату та звільнення працівників знову здійснює прийняття працівників на роботу.

У означеній статті мова йде про переважне право працівника, що працював раніше, бути прийнятим на роботу, насамперед, перед іншими працівниками, які такого права не мають, наприклад, при проведенні конкурсу. Водночас стаття не містить обов'язку власника або уповноваженого ним органу попереджати працівників, звільнених за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, про те, що він знову здійснює прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації.

Суб'єктивне право працівника на укладення трудового договору виникає за умови прийняття власником працівників аналогічної кваліфікації, тобто працівник за своєю спеціальністю і кваліфікацією повинен відповідати тим вимогам, що встановлені чинними кваліфікаційними характеристиками.

На час вирішення справи позивач звільнений з роботи, тобто трудові правовідносини позивача з роботодавцем закінчились.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом від 14.12.2015 №813к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та з органів прокуратури Полтавської області у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, абзацу 5 частини 1 статті 41, пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (а.с. 34).

Даний наказ позивачем у встановленому законом порядку не оскаржувався та є чинним.

В ході розгляду справи судом встановлено, що з вказаної дати і на час вирішення справи відсутні відомості щодо наявності вакантних посад в органах прокуратури Полтавської області та/або вчинення відповідачем дій щодо прийняття на роботу працівників аналогічної позивачу кваліфікації.

Відповідно до Закону України "Про прокуратуру" добір кандидатів на посади керівників, перших заступників, заступників керівників, а також прокурорів місцевих прокуратур до 15 липня 2017 року здійснюється у порядку, встановленому пунктом 5-1 Перехідних положень Закону.

Відповідно до пункту 5-1 Перехідних положень Закону України "Про прокуратуру" до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються: а) особи, які не мають досвіду роботи в органах прокуратури, - за умови успішного проходження ними тестування та подальшого стажування строком до одного року. На таких осіб поширюються вимоги частин першої та п'ятої статті 27 цього Закону, крім вимоги щодо наявності стажу роботи в галузі права; б) особи, які мають досвід прокурорської діяльності, проте на день набрання чинності цим Законом не працюють в органах прокуратури, - за умови успішного проходження ними тестування; в) прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

Умови і порядок організації та проведення чотирирівневого відкритого конкурсу кандидатів на посади керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників визначено Порядком проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників, затвердженого наказом Генерального Прокурора від 20.07.2015 №98 (далі - Порядок №98).

Позивач, скориставшись своїм правом, прийняв участь у чотирирівневому конкурсі на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників, у якому зайняв 25 місце. За результатами тестування на знання законодавчої бази (професійний тест) набрав 83 бали та на загальні здібності - 28,3, всього 111,3 бали.

Відповідно до пунктів 4.4, 5.10, 5.11 Порядку №98 (чинного на момент прийняття ОСОБА_1 участі у конкурсі) Комісія: забезпечує відкритість та об'єктивність оцінювання під час проведення конкурсу; формує рейтинговий список та визначає кандидатів для участі в наступному рівні конкурсу; проводить співбесіду з кандидатами; здійснює відбір кандидатів на кожну з посад, передбачених пунктами 11 - 13 частини першої статті 39 Закону України "Про прокуратуру".

Після проведення тестування на загальні здібності за результатами складання професійного тесту та тесту на загальні здібності формується рейтинговий список.

До тестування особистісних характеристик (психологічний тест) допускаються кандидати відповідно до рейтингового списку, зазначеного у пункті 5.10 цього розділу, із розрахунку чотири особи на одну посаду.

Із пояснень представника відповідач, судом встановлено, що враховуючи підсумковий бал (111,3) та 25 місце у рейтинговому списку, ОСОБА_1 не був допущений Конкурсною комісією до наступного етапу психологічного тестування, а відтак, не рекомендований комісією для призначення на адміністративні посади у місцевих прокуратурах. При цьому, ОСОБА_1 заяву про участь у тестуванні на зайняття посади прокурора у місцевих прокуратурах не подавав.

Таким чином, на час вирішення справи відсутні правовідносини позивача з відповідачем щодо вирішення питання про повторне прийняття позивача на роботу, отже й відсутній спір з даного приводу.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу Прокурора Полтавської області Попова Сергія Юрійовича від 26.07.2016 №306к про призначення ОСОБА_3 прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову.

Посилання позивача на порушення його прав є безпідставними, оскільки зазначене рішення не стосуються його безпосередньо.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом не обґрунтовано у чому саме полягає порушення його прав та законних інтересів.

Згідно з частиною 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Право на захист - це самостійне субєктивне право, яке зявляється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім визначеного цим актом певного кола осіб), в тому числі і позивача, прав чи обовязків у звязку із оскарженим рішенням не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

З огляду на вищезазначене, оскаржити наказ Прокурора Полтавської області Попова Сергія Юрійовича від 26.07.2016 №306к може визначене коло осіб, а такі особи до суду не зверталися і не уповноважували позивача на звернення до суду, а отже, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє порушене право, яке б потребувало судового захисту у звязку із прийняттям наказу Прокурора Полтавської області Попова Сергія Юрійовича від 26.07.2016 №306к про призначення ОСОБА_3 прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Полтавської області.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 90, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокуратури Полтавської області, Прокурора Полтавської області ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними, скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанову в повному обсязі складено 22 вересня 2016 року.

Суддя С.О. Удовіченко