Справа № 807/203/16
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року Справа № 876/4101/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року в адміністративній справі № 807/203/16 за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, начальника Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Натуркач Руслани Павлівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4, про визнання дій протиправними та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:

- визнати дії Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в особі Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Головному територіальному управлінні юстиції у Закарпатській області (надалі - Комісія) щодо розгляду скарги ОСОБА_5 на дії державного реєстратора Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області ОСОБА_2 (надалі - позивача) та начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (надалі - ГТУ юстиції в Закарпатській області) при прийнятті наказу від 12.02.2016 року № 26/8 «Про розгляд заяви ОСОБА_4» протиправними;

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника ГТУ юстиції у Закарпатській області від 12.02.2016 року № 26/8 «Про розгляд заяви ОСОБА_4».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 він діяв у межах наданих йому повноважень та у чіткій відповідності до вимог Закону, а тому висновки Комісії та оскаржуваний наказ є безпідставними. Крім того, Комісією було грубо порушено процедуру розгляду заяви ОСОБА_4

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржив ОСОБА_2, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з'ясуванні обставин справи, які мають значення для справи, за невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що потягло за собою прийняття незаконного рішення. Тому просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тими ж аргументами, що й вимоги позовної заяви. Крім того, апелянт зазначив, що твердження Комісії є безпідставними, необгрунтованими та незаконними, оскільки суперечать вимогам статтей 9, 15, 19, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Фактично комісією було зроблено висновок, що виконання судового рішення є протиправною дією.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не належить до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_6 була власником квартири АДРЕСА_1 (надалі - Квартира) відповідно до свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 21.12.2005 року, виданого Воловецькою селищною радою.

На підставі договору купівлі-продажу № 1-110 від 02.03.2011 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 та посвідченого державним нотаріусом Воловецької державної нотаріальної контори, право власності на Квартиру було зареєстровано 09 березня 2011 року за громадянином ОСОБА_4, що підтверджується витягом із Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Надалі щодо Квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникли судові спори і рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2012 року у справі № 704/523/2012 договір купівлі-продажу № 1-110 від 02.03.2011 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, було визнано недійсним.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області своїм рішенням від 18 вересня 2012 року змінила рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 10 серпня 2012 року, доповнивши резолютивну частину абзацом наступного змісту: «Допустити двосторонню реституцію. Відновити право власності на Квартиру за ОСОБА_6, стягнувши з неї на користь ОСОБА_4 вартість цієї квартири в сумі 38 716 грн».

На підставі цих судових рішень ОСОБА_6 звернулася до реєстраційної служби Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна - Квартиру.

21 жовтня 2014 року позивачем було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 16640333, а також погашено запис про право власності в Реєстрі прав на нерухоме майно на підставі рішення Воловецького районного суду у справі № 704/523/2012, у зв'язку з визнанням договору купівлі-продажу недійсним, що підтверджується листом сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Воловецького районного управління юстиції від 09.02.2016 року за № 08.3.14.

Тоді ж, згідно з поясненнями позивача, ним було вчинено дії щодо пошуку відомостей щодо наявності майна (Квартири) в іпотеці, заборони на відчуження; такі відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (надалі - Реєстри) були відсутні.

Разом з тим, позивачем при проведенні державної реєстрації права було долучено до матеріалів реєстраційної справи виконавчий лист від 24.10.2012 року за № 704/523/2012, виданий Воловецьким районним судом, у якому зазначено, зокрема, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 вартості Квартири в сумі 38 716 грн.

На підставі цього виконавчого листа заступник начальника відділу державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області 26.10.2012 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, а 02.11.2012 року - постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої наклав арешт на Квартиру та заборонив її відчужувати.

08.02.2016 року на розгляд Комісії надійшла заява з додатками від ОСОБА_4, який просив провести перевірку та надати висновок щодо неправомірних дій позивача, а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на Квартиру.

Розглянувши 11.02.2016 року вказану заяву на своєму засіданні (протокол засідання № 1), заслухавши думку членів Комісії та пояснення заявника, який наголосив, що неодноразово звертався до позивача з проханням не реєструвати дану Квартиру, у зв'язку з боргом ОСОБА_6, але державний реєстратор до цього не прислухався, Комісія надала висновок від 11.02.2016 року щодо скарги ОСОБА_4 на дії позивача і вважала, що оскаржувані дії були вчинені з порушенням вимог законодавства, оскільки на момент проведення державної реєстрації Квартири державним реєстратором мало бути встановлено відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних в Державному реєстрі прав та поданих документів, звернуто увагу щодо наявності факту виконання умов, що передбачалися рішенням апеляційного суду від 18.09.2012 року щодо стягнення з ОСОБА_6 та користь ОСОБА_4 вартості Квартири, а також винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження відносно цього нерухомого майна.

У зв'язку з невиконанням умов щодо сплати коштів вартості квартири та відсутності підтверджуючого документа, державним реєстратором ОСОБА_2 мало бути прийнято рішення щодо відмови у проведенні державної реєстрації прав на вказану Квартиру.

Про засідання Комісії позивача було повідомлено електронною поштою, що підтверджується додатком до заперечення відповідача; позивач на засідання комісії не прибув, у зв'язку з перебуванням на лікарняному.

Відповідно до висновків Комісії начальник ГТУ юстиції у Закарпатській області Р.П.Натуркач видала наказ від 12.02.2016 року № 26/8 «Про розгляд заяви ОСОБА_4», яким скаргу ОСОБА_4 було задоволено, а дії позивача визнано неправомірними.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем на час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відносно об'єкта нерухомого майна - Квартири мало бути звернуто увагу на наявність відкритого виконавчого провадження, на підставі рішення апеляційного суду від 18 вересня 2012 року, яким було допущено двохсторонню реституцію та прийнято рішення про стягнення вартості квартири з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 у сумі 38 716 грн, а згідно цього виконавчого провадження було накладено арешт на Квартиру та застосовано захід примусового виконання рішення у виді стягнення з пенсії боржника ОСОБА_6 у розмірі 20% з усіх видів заробітку (постанова про звернення стягнення на пенсію боржника від 11.04.2013 року ВП № 35126051).

Позивач повинен був врахувати накладення арешту на нерухоме майно та невиконання умов відносно погашення у повному обсязі заборгованості з боржника (стаття 70 Закону України «Про виконавче провадження»), а невиконання умов щодо сплати коштів вартості квартири та відсутності підтверджуючого документа є підставою для прийнятття рішення щодо відмови у проведенні державної реєстрації прав на Квартиру.

Також, при здійсненні реєстраційних дій позивач порушив приписи частини четвертої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, що діяла до 01 січня 2016 року), якою встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом за умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Як видно із матеріалів справи, відповідно до виконавчого листа за № 704/523/2012, виданого Воловецьким районним судом від 24.10.2012 року, на Квартиру державним виконавцем було накладено арешт, який був дійсним на час вчинення реєстраційної дії відносно нерухомого майна; арешт не був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до абзацу третього пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, що діяла до 01 січня 2016 року) обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, підлягають обов'язковій державній реєстрації.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскаржувані дії та наказ відповідачів є законними та обґрунтованими, оскільки містять обставини вчинення позивачем дії, яка є порушенням вимог передбачених статтею 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (чинних на час здійснення державної реєстрації).

За вчинене позивача не було притягнуто до дисциплінарної відповідності, у зв'язку з тим, що на виконання вимог абзацу третього 3 пункту другого розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 26.11.2015 року № 834-VIII територіальні органи, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, припиняють надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць за рішенням Кабінету Міністрів України, прийнятим у разі забезпечення виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями реалізації повноважень у сфері державної реєстрації, але не пізніше 30 квітня 2016 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України № 1952-IV від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі - Закон № 1952-IV) державний реєстратор при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно.

Порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень визначений статтею 15 Закону № 1952-IV, якою передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до пункту 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Згідно із пунктом 39 цього Порядку для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке набувається у зв'язку з настанням або ненастанням певної події, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт настання або ненастання такої події.

Підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень передбачені статтею 24 Закону № 1952-IV, згідно із якою у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, зокрема, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Недотримання вимог вказаних нормативних актів щодо усунення суперечностей між поданими документами, з'ясування наявності обтяжень на Квартиру та виконання рішення суду щодо стягнення (сплати) вартості Квартири, з чим законодавство пов'язує можливість проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, призвело до порушення прав ОСОБА_4, оскільки він не може отримати грошову компенсації за Квартиру (виконавче провадження про стягнення коштів закрито у зв'язку зі смертю боржника ОСОБА_6.), а сама Квартира за договором дарування перейшла до третіх осіб.

У ході судового розгляду позивачем не надано будь-яких доказів щодо перевірки та встановлення відповідності заявлених ОСОБА_6 прав і поданих документів вимогам законодавства, а також перевірки відсутності суперечності між поданими документами, зокрема, шляхом надсилання запитів до виконавчої служби, бюро технічної інвентаризації тощо.

За приписами статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25 грудня 2015 року (надалі - Порядок № 1128), відповідно до пунктів 2, 3, 5, 9 - 12, 14, 19 якого для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Розгляд скарг здійснюється за заявою особи, яка вважає, що її права порушено (далі - скаржник), що подається виключно у письмовій формі та повинна містити обов'язкові відомості, передбачені Законами. Під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги.

Під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє скаржнику (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкту оскарження та іншим заінтересованим особам, зазначеним у скарзі або встановленим відповідно до відомостей реєстрів, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів: 1) рекомендованою телеграмою; 2) телефонограмою; 3) факсимільним повідомленням; 4) засобами електронної пошти.

Копії скарги та доданих до неї документів надаються суб'єкту оскарження та заінтересованим особам, зазначеним у скарзі або встановленим відповідно до відомостей реєстрів, не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

За результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу

Висновок комісії, на підставі якого суб'єктом розгляду скарги приймається рішення про задоволення скарги, обов'язково має містити інформацію про те, що рішення, дії та бездіяльність суб'єкта оскарження не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації.

Рішення, дії або бездіяльність суб'єкта розгляду скарги можуть бути оскаржені до суду.

Вказані норми кореспондують із приписами статті 37 Закону № 1952-IV.

Правомочність Комісії на розгляд скарг у сфері державної реєстрації визначена пунктом 2 Розділу І Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2016 року № 37/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2016 року за № 42/28172.

Порядок роботи Комісії визначений розділом III Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, згідно із яким засідання комісії є правомочним у разі участі в ньому не менш як двох третин її складу.

Секретар комісії завчасно повідомляє членів комісії, а також скаржника та/або його представника, суб'єкта оскарження та інших заінтересованих осіб про порядок денний запланованого засідання, дату, час і місце його проведення, а також надає/надсилає членам комісії та зазначеним особам необхідні матеріали в електронному або паперовому вигляді.

Розгляд питання на засіданні комісії включає такі етапи: 1) доповідь члена комісії, співдоповіді (у разі потреби); 2) запитання членів комісії доповідачу, співдоповідачам, відповіді на них; 3) виступи членів комісії та скаржника та/або його представника, суб'єкта оскарження та інших заінтересованих осіб з питання, що розглядається; 4) внесення пропозицій членами комісії, їх обговорення; 5) оголошення Головою комісії про припинення обговорення питання; 6) заключне слово доповідача, співдоповідачів (за їх бажанням); 7) голосування.

Рішення з питань, що розглядаються на засіданнях комісії, приймаються шляхом голосування простою більшістю голосів присутніх на засіданні. У разі рівного розподілу голосів голос Голови комісії є ухвальним.

Під час проведення засідання комісії секретарем комісії ведеться протокол засідання комісії, який повинен містити перелік осіб, присутніх на засіданні, порядок денний засідання, питання, що розглядались на засіданні, перелік осіб, які виступали під час засідання, прийняте комісією рішення.

Рішення комісії оформляються висновком, який підписується Головою комісії, секретарем та членами комісії, що брали участь у засіданні комісії. Висновок комісії повинен містити такі відомості: дата, час та місце його складення; перелік осіб, присутніх на засіданні комісії; реквізити та суть скарги, розгляд якої здійснюється комісією; відомості про наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначені у скарзі, та інших обставин, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги; окрема думка члена комісії у разі її наявності та оформлення у письмовому вигляді; узагальнюючий висновок щодо відповідності/невідповідності законодавству у сфері державної реєстрації рішення, дії або бездіяльності суб'єкта оскарження, щодо задоволення кожної з вимог скаржника або відмови в їх задоволенні з відповідним обґрунтуванням та посиланням на норми законодавства; відомості про рішення/реєстраційні дії, що підлягають скасуванню, а також про дії, що підлягають вчиненню у зв'язку зі скасуванням рішення / реєстраційної дії або у зв'язку з визнанням оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, та про суб'єкта, що буде вчиняти такі дії.

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, до якої додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

На виконання цих приписів відповідач направляв лист від 09 лютого 2016 року за № В-50/02-22/04.3 до Воловецького районного управління юстиції про надання інформації стосовно викладеного у поданій ОСОБА_4 заяві щодо неправомірних дій державного реєстратора ОСОБА_2, а 10 лютого 2016 року засобами електронної пошти на адресу сектору державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Воловецького районного управління юстиції було надіслано повідомлення про те, що відбудеться засідання Комісії та повідомлено про можливість взяти участь у її засіданні державного реєстратора, який провів державну реєстрацію права власності відносно зазначеного у скарзі майна.

На адресу Комісії від позивача заяв про перенесення засідання Комісії чи інших заяв не надходило. Також, позивачем в ході судового розгляду не вказано - які пояснення чи докази, що не були подані ним на засідання Комісії, могли суттєво вплинути на її рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах відповідачі діяли правомірно, обгрунтовано, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги є безпідставними.

У відповідності до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року в адміністративній справі № 807/203/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Гуляк

Н.М.Судова-Хомюк

Ухвала в повному обсязі складена 19 вересня 2016 року.