Справа № 826/10660/16
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

14 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до судді Печерського районного суду міста Києва Фаркош Ю.А., Печерського районного суду міста Києва про визнання нечинним рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2016 року у відкритті провадження в адміністративній справі відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до судді Печерського районного суду міста Києва Фаркош Ю.А. та Печерського районного суду міста Києва, в якому просив: визнати нечинним в повному обсязі рішення відповідача-1, постановленого 08 квітня 2016 року у справі №757/9839/16-к (ухвала); зобов'язати відповідача-2 розглянути скаргу позивача від 03 березня 2016 року і постановити з цього приводу рішення; встановити відсутність компетенції (повноважень) у відповідача-1; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 000 000 грн.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що предметом оскарження, у даному випадку, є не дії, рішення та/або бездіяльність суб'єктів владних повноважень (у тому числі і суддів), які пов'язані з управлінськими функціями таких суб'єктів, а стосуються тільки здійснення правосуддя. З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Справою адміністративної юрисдикції, згідно з до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС, є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС вжитий у Кодексі адміністративного судочинства України термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі при виконанні делегованих повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що публічно-правовим спором є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20 травня 2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів», у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 КАС суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Тобто дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов'язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами.

Позивачем заявлено позов, в якому він просив визнати нечинним рішення слідчого судді, постановленого за правилами Кримінального процесуального кодексу України, а також зобов'язати суд повторно розглянути його скаргу на дії слідчого прокуратури.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що спірні правовідносини не випливають із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій, а тому не належать до юрисдикції адміністративних судів та мають розглядатися за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом України.

Окрім того, позивач просить встановити відсутність компетенції відповідача-1, з огляду на що колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Таким чином, позов, що стосується компетенції у сфері управління може бути поданий виключно суб'єктом владних повноважень до іншого суб'єкта владних повноважень. Поряд із цим, норми КАС не передбачають можливість звернення фізичної особи до адміністративного суду з позовом про встановлення компетенції суб'єкта владних повноважень.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, враховуючи непідсудність адміністративному суду позовних вимог про визнання нечинним рішення відповідача-1, зобов'язання відповідача-2 розглянути скаргу та встановити відсутність компетенції відповідача-1, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, в силу ч. 2 ст. 21 КАС має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі є обґрунтованим та правомірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 197, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2016 року без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Земляна Г.В.