Справа № 2-а-11/11
Суддя: Гашинський М. А.
Дата ухвалення: 2011-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-11/2011
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2010 року Сватівський районний суд Луганської області в складі головуючого судді Гашинського М.А., при секретарі Покотиловій І.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Сватове адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про визнання дій управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області не правомірними, зобовязання управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області провести перерахунок доплати та сплати утворену заборгованість як інваліду війни 2 групи з 12.05.2005 року щомісячно у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком, прирівняної до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на відповідний період,

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2010 року позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області щодо відмови у перерахунку доплат до пенсії, як інваліду війни 2 групи з 12.01.2005 року щомісячно у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком, прирівняного до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області зробити перерахунок доплат та сплатити утворену заборгованість, як інваліду війни 2 групи з 12.01.2005 р. щомісячно у розмірі 350 % мінімальної пенсії за віком, прирівняного до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на відповідний період. Просить суд позов задовольнити , а справу розглянути без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, не зважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду справи, у наданих запереченнях позов не визнав.

Суд, розглянувши справу відповідно до ч.6 ст. 128 КАС України в порядку письмового провадження, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав: позивач є пенсіонером по інвалідності, інвалідом 2 групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується посвідченнями а.с. № 5.

Суд вважає, що відповідачем було безпідставно відмовлено позивачу в перерахунку виплат, а.с. №9.

Відповідно до п. 1 та 6 ст. 92 Конституції України, статті 71 Закону № 796 ХІІ дія його положень не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону, а також абзацом 2 преамбули, частиною 3 статті 4 пунктом 2 частини 1 статі 8 та пунктами 13, 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», якими передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення. До приведення законодавства України у відповідність із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему повязану з реалізацією права громадян на достатній життєвий рівень. Так у Рішенні Конституційного суду України від 11.10.2005 р. № 8-рп/2005 сформульовано правову позицію, згідно з якою Конституція та Закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави у Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1,3, частиною 2 ст. 6, статтею 8, частиною другою статті 19, статтями 22,23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасовано, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з принципу верховенства права, закріпленого статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються, найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України (254к/96-ВР) гарантується.

Забороняється відмова в розгляді та вирішення адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2002 р. №5-рп/2002, згідно якого звуження обєму права пільги й компенсації громадян шляхом прийняття нових законів чи внесення змін не допускається.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»суми пенсії не отримання вчасно з вини органів, нараховують та виплачують пенсії, повинні бути виплачені за минулий час без обмежень будь-яким строком.

Порядок визначення розміру мінімальної пенсії за віком встановлений частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» , від 9 липня 2003 року №1058 -1V за приписами якої мінімальний розмір пенсії за віком становлю є у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Вказана норма Закону набрала чинності з 12 січня 2005 року, тому перерахунок підвищення до пенсії позивачу слід проводити з даного часу. Оскільки позивача було визнано на 15 січня 2005 року інвалідом 3 групи то він має право на отримання доплати до пенсії як інваліду війни 3 групи, щомісячно у розмірі 200% мінімальної пенсії за віком лише з 15.01.2005 року, тому підстав для отримання підвищення пенсії як інваліду 3 групи у розмірі 200% пенсії за віком з 01.01.2000 року немає.

Частиною 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення»та частиною 2 статті 46 Закону України „Про загальнообовзкове державне пенсійне страхування»передбачено, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу , що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. В звязку з наведеним суд вважає, що позивачами не пропущено строк звернення до суду за захистом свої порушених прав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Згідно з ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при вирішенні цього спору належить застосовувати вимоги ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовзкове державне пенсійне страхування», від 9 липня 2003 року №1058 -1V за приписами якої мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а не вище зазначеною постановою Кабінету Міністрів України , яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Таким чином суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню, позивач має право на отримання підвищення до пенсії на підставі ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»з 12.01.2005 р. у розмірі 350% підвищення пенсії як інваліду 2 групи за віком, прирівняної до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на відповідний період.

Керуючись ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст. 22, 92 Конституції України, ст.ст. 2, 8, 9, 11, 17,18, 99, 100, 158 - 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про перерахунок пенсії та відшкодування недоплати по пенсії задовольнити.

Визнати дії посадових осіб Управління пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області щодо відмови у перерахунку доплати до пенсії ОСОБА_1 з 12.01.2005 року як інваліду війни 2 групи, щомісячно, у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком, прирівняної до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність - незаконними.

Зобовязати Управління пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області зробити перерахунок доплати та сплатити утворену заборгованість ОСОБА_1 з 12.01.2005 р. та виплату підвищення до пенсії у розмірі 350% мінімальної пенсії за віком, прирівняної до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність на відповідний період.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а

також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого цим Кодексом.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

СУДДЯ: М.А. Гашинськтй