Справа № 822/1130/16
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1130/16

Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

13 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги від 04 квітня 2016 року № Ф-332-17.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є пенсіонером за вислугою років, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № 774 та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ".

Відповідно до свідоцтва платника єдиного податку серія НОМЕР_2 позивач з 01 січня 2012 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

01 січня 2016 року, на підставі заяви від 15 грудня 2015 року про припинення підприємницької діяльності, реєстрація позивача як платника єдиного податку анульована.

З 29 липня 2013 року позивач, на підставі положень ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'якове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року, перестав сплачувати єдиний соціальний внесок у зв'язку з досягненням ним 60 років.

Славутською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби, відповідно до рішень №№ /988, /987, , /985, 002451701/984, /983, /982, /981, /980, /979, /978, нараховано позивачу штрафні санкції за несплату єдиного внеску (а.с. 52-61).

04 квітня 2016 року Славутською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби, відповідно до ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" та на підставі вищевказаних рішень, прийнято вимогу про сплату боргу № Ф-332-17 про заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені у сумі 8630,21 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки відповідно до положень ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивач досяг пенсійного віку, то відповідно до положень ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'якове державне соціальне страхування" він звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов'якове державне соціальне страхування, незалежно від виду пенсії, яку він отримує.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Особи, зазначені у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено такі види пенсій: трудові пенсії - за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років; соціальні пенсії.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

У спірних правовідносинах, на відміну від пенсій за віком та по інвалідності, правила призначення пенсії за вислугу років регламентуються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Статтею 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про те, що у зв'язку з наявністю у позивача права обирати вид пенсії за власним бажанням він не позбавлений права вважатись пенсіонером за віком та, оскільки ч.4 ст.4 Закону № 2464-VI не містить застережень щодо її незастосування до осіб, які при настанні пенсійного віку обрали пенсію за вислугу років, позивач звільняється від сплати за себе єдиного внеску.

Колегія суддів не заперечує, що позивач досяг загального пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за яким може бути призначена пенсія та має право на призначення пенсії за віком, проте, як встановлено з матеріалів справи, позивач є пенсіонером за вислугою років та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ". Водночас, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" звільняються від сплати за себе єдиного внеску особи, якщо вони є пенсіонерами за віком.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що, оскільки, позивач є пенсіонером, який отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", на нього поширюється обов'язок зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в постанові від 27.03.2014 року у справі №К/800/41789/13.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для звільнення позивача від сплати єдиного внеску на загальнообов'якове державне соціальне страхування відповідно до положень ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'якове державне соціальне страхування" знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, правової позиції Вищого адміністративного суду України, доводів апеляційної скарги та матеріалів справи, суд встановив, що Славутською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області прийнято оскаржувану вимогу про сплату боргу № Ф-332-17 від 04 квітня 2016 року відповідно до положень чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини у справі.

У зв'язку з тим, що колегія судів вважає оскаржувану вимогу відповідача про сплату боргу законною і обґрунтованою, прийнятою з урахуванням усіх обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, а також враховано не всі встановлені у справі обставини, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Славутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.