Справа № 815/3061/16
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3061/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року 16 год. 15 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Білгород-Дністровський відділ поліції ГУНП в Одеській області про часткове скасування п. 2 наказу від 28.04.2016 року № 879, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Білгород-Дністровський відділ поліції ГУНП в Одеській області про часткове скасування п. 2 наказу від 28.04.2016 року № 879.

Ухвалою суду від 29 червня 2016 року відкрито провадження по справі.

Позивач у судове засідання 15.09.2016 року зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в тому числі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві (а.с. 2-5) та письмових поясненнях (а.с. 43-49).

Представник відповідача ГУНП в Одеській області у судове засідання 15.09.2016 року зявився, проти задоволення позовних вимог заперечував повністю, в тому числі посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях (а.с. 88-90) та поясненнях (а.с. 91-92) наданих суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Білгород-Дністровський відділ поліції ГУНП в Одеській області у судове засідання явку представника не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, заперечень по справі не надала.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відтак, згідно ч.6 ст.128 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач проходить службу в органах Національної поліції України, що згідно положень п.15 ч.1 ст.3 КАС України відноситься до поняття публічної служби, спори з відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Одеській області щодо її проходження, у тому числі й спори щодо прийняття, звільнення з неї, накладення дисциплінарних стягнень під час її проходження згідно п.2 ч.2 ст.17 КАС України віднесені до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Наказом начальника ГУНП в Одеській області від 07 листопада 2015 року за № 74 о/с (а.с. 6) ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника начальника Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області, з присвоєнням спеціального звання майор поліції. З дня видання цього наказу позивач проходить службу в органах Національної поліції України на зазначеній посаді.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України Про Національну поліцію від 02.07.2015 року за № 580-VIII службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського.

Наказом Головного Управління Національної поліції в Одеській області від 28 квітня 2016 року № 879 «Про надзвичайну подію за участю працівника Білгород-Дністровського ВП ГУНП та покарання винних», за фактом затримання в рамках кримінального провадження №0000069 від 10.02.2016 року за ч.3. ст. 368 КК України інспектора «капітана поліції ОСОБА_2 звільнено із займаної посади. Як зазначено у наказі, підставою для звільнення ОСОБА_2 стало отримання ним неправомірної вигоди в сумі 2600 грн. від громадянина за не притягнення його до адміністративної відповідальності та повернення вилученого посвідчення водія. 12.02.2016 року капітану поліції ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Вивченням обставин, що призвели до вказаної вище надзвичайної події встановлено, що вчинення кримінального правопорушення капітаном поліції ОСОБА_2 стало можливим, зокрема, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов'язків майором поліції ОСОБА_1, який обіймає посаду заступника начальника Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області в порушення ст. 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ГV, безвідповідально поставився до виконання своїх посадових обов'язків, від контролю за діями капітана поліції ОСОБА_2 самоусунувся, неухильного дотримання ним службової дисципліни не забезпечив, своєчасно не вжив дієвих заходів, спрямованих на викорінення корупційних проявів у роботі особового складу, що у подальшому призвело до затримання капітана поліції ОСОБА_2 за вимагання та отримання неправомірної вигоди через, що ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну посадову відповідність (а.с.7-9).

Позивач, вважає вищезазначений наказ в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну посадову відповідність протиправним, оскаржив його до суду, вимагаючи скасування у цій частині.

Між тим, як зазначив позивач, відповідно до положень ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч.ч. 1,5 ст. 17 КПК України капітан поліції ОСОБА_2, навіть незважаючи на його затримання і повідомлення про підозру у вчиненні злочину, повинен вважатися невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), доки його вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і поводження з ним має відповідати поводженню з невинуватою особою. Тому позивач вважає, що твердження в наказі за № 879 як на встановлену під час проведення службового розслідування обставину, що капітан поліції ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, доки його вину не було доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, є порушенням принципу невинуватості і положень діючого законодавства України, тобто незаконним, за що, до речі, винних у цьому осіб може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Виходячи з того, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було похідним від зазначеної у наказі за № 879 надзвичайної події - вчинення кримінального правопорушення капітаном поліції ОСОБА_2В., вину якого у його вчиненні не було доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, то є очевидним те, що позивача передчасно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за те, що ще не є доведеним.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд не погоджується з підставами накладення на позивача вищезазначеного дисциплінарного стягнення та вважає, що відповідач при прийнятті у цій частині оскаржуваного наказу, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що оскаржуваний наказ ГУНП в Одеській області від 28.04.2016 року за № 879 Про надзвичайну подію за участю працівника Білгород-Дністровського ВП ГУНП та покарання винних, вмотивований службовим розслідуванням проведеним старшим інспектором УКЗ ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 на підставі наказу ГУНП від 15.02.2016 року № 255, за результатами якого складено висновок за результатами службового розслідування відносно інспектора Білгород-Дністровського ВП ГУНП капітана поліції ОСОБА_2, який затверджено 12.04.2016 року (а.с. 34-39).

Як вбачається з висновку службового розслідування, 11.02.2016 року до Головного управління з Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області надійшла інформація про те, що 11.02.2016 року близько 20:00 працівниками прокуратури Одеської області спільно з працівниками УВБ в Одеській області ДВБ Національної поліції України в рамках кримінального провадження № 0000069 від 10.02.2016 року за ч. 3 ст. 368 КК України, біля СТО, яке розташоване за адресою: вул. Леніна, 2, в с. Бритівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, був затриманий капітан поліції ОСОБА_2 (перебував поза службою, у форменому одязі) під час отримання ним неправомірної вигоди в сумі 2600 грн. від громадянина за не притягнення його до адміністративної відповідальності та повернення вилученого посвідчення водія.

12.02.2016 року капітану поліції ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В оскаржуваному наказі від 28.04.2016 року за № 879 Про надзвичайну подію за участю працівника Білгород-Дністровського ВП ГУНП та покарання винних зазначено, що вивченням обставин, що призвели до вказаної вище надзвичайної події встановлено, що вчинення кримінального правопорушення капітаном поліції ОСОБА_2 стало можливим внаслідок неналежного виконання своїх службових обов'язків начальником сектору (у складі відділу) Білгород-Дністровського ВП ГУНП майором поліції ОСОБА_4, начальником відділу Білгород-Дністровського ВП ГУНП майором поліції ОСОБА_1 та підполковником поліції ОСОБА_5, які в порушення ст. 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV, безвідповідально поставилися до виконання своїх посадових обов'язків, від контролю за діями капітана поліції ОСОБА_2 самоусунулись, неухильного дотримання ним службової дисципліни не забезпечили, своєчасно не вжили дієвих заходів, спрямованих на викорінення корупційних проявів у роботі особового складу, що у подальшому призвело до затримання капітана поліції ОСОБА_2 за вимагання та отримання неправомірної вигоди.

При цьому, суд зазначає, що згідно з пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 91 Кримінально-процесуального кодексу (далі - КПК) України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, як подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), так і винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Тобто затримання особи за вчинення злочину і повідомлення її про підозру у вчиненні злочину не є доказами винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

До того ж, відповідно до закріпленого у ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК України принципу презумпції невинуватості особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою (ч. 5 ст. 17 КПКУ).

Відтак, відповідно до положень ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч.ч. 1, 5 ст. 17 КПК України капітан поліції ОСОБА_2, навіть незважаючи на його затримання та повідомлення його про підозру у вчиненні злочину, повинен вважатися невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), доки його вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і поводження з ним має відповідати поводженню з невинуватою особою.

З огляду на викладене, суд вважає, що посилання в оскаржуваному наказі № 879, як на встановлену під час проведення службового розслідування обставину, що капітан поліції ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, доки його вину не було доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, є порушенням принципу невинуватості і положень діючого законодавства України, тобто незаконним.

Відтак, враховуючи, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було похідним від зазначеної у наказі надзвичайної події, а саме: вчинення кримінального правопорушення капітаном поліції ОСОБА_2, вину якого у його вчиненні не було доведено у порядку, передбаченому КПК України та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, суд дійшов висновку, що позивача передчасно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за фактом, який ще не є доведеним.

Закон України Про Національну поліцію від 02.07.2015 року № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Частиною 1 ст. 19 Закону України Про Національну поліцію встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України Про Національну поліцію підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з п. 4 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про Національну поліцію до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, до затвердження відповідним законом Дисциплінарного статуту Національної поліції України підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 року за № 3460-1V (далі за текстом - Дисциплінарний статут ОВС України).

Відповідно до положень ст.ст. 2, 5 Дисциплінарного статуту ОВС України, підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку - невиконання чи неналежне виконання ним службової дисципліни.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 25 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України працівник міліції у межах повноважень, наданих цим Законом та іншими законодавчими актами, самостійно приймає рішення і несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність.

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваного наказу № 879 від 28.04.2016 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання ним службової дисципліни, тобто за вчинення дисциплінарного проступку, що відповідно до положень ст.ст. 2, 5 Дисциплінарного статуту ОВС України є єдиною підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності, а нібито за неналежне виконання своїх службових обов'язків і безвідповідальне ставлення до виконання своїх посадових обов'язків, тобто з непередбачених законодавством підстав.

До того ж, основні обов'язки поліцейського закріплені у частині 1 ст. 18 Закону України Про Національну поліцію, відповідно до якої, поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Проте до теперішнього часу, як зазначив у судовому засіданні позивач, до нього не доводилися його посадові (функціональні) обов'язки начальника відділу Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області, якими б на нього було покладено додаткові обов'язки, у тому числі: забезпечення належного контролю за діями підлеглих, стану службової дисципліни, суворого дотримання особовим складом Білгород-Дністровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області вимог наказів, норм моралі, професійної та службової етики, тобто того, що ставиться позивачу в провину та за що на нього накладено дисциплінарне стягнення. Саме в посадових (функціональних) обов'язках позивача повинно бути чітко зазначено, за що саме він несе відповідальність та керівництво ким здійснює. Не доводились позивача і накази керівництва, якими б на нього покладались зазначені обов'язки, неналежне виконання яких йому було поставлено в провину. Зазначені обставини представником відповідача у судовому засіданні не спростовувались.

До того ж, з оскаржуваного наказу не вбачається, що капітан поліції ОСОБА_2 є саме підлеглим позивача. Також не зазначено в оскаржувальному наказі, які саме норми моралі порушив капітан поліції ОСОБА_2, дотримання яких позивач нібито не забезпечив, про що зазначено у наказі за № 879 від 28.04.2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Дисциплінарного статуту ОВС України (Обов'язки начальника) начальник зобов'язаний лише попередити про неприпустимість порушення службової дисципліни, а не попередити саме порушення службової дисципліни, чого зазвичай він зробити не може в силу об'єктивних причин.

До того ж, як було зазначено судом вище, з наказу не вбачається, а відповідачем до суду не надано належних доказів на підтвердження того, що капітан поліції ОСОБА_2 був саме підлеглим позивача та саме на позивача було покладено обов'язок забезпечити належний контроль за його діями.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 19 Конституції України правовий порядок в України ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до п. 5.4 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року за № 230, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

З огляду на викладені вище чинного законодавства та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивача безпідставно було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог ст. 8 Дисциплінарного статуту ОВС України.

Також суд зазначає, що згідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту ОВС України розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Разом з тим, судом встановлено, що дисциплінарне стягнення було накладено на позивача з порушенням встановленого законодавством порядку накладення дисциплінарних стягнень. Так, в порушення вимог ст. 14 Дисциплінарного статуту ОВС України, якою на законодавчому рівні встановлений порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового або начальницького складу ОВС, службове розслідування було проведено без участі безпосереднього начальника позивача (ч. 3); перед накладенням на позивача дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводила службове розслідування особа, не зажадали від позивача, як порушника, надання письмового пояснення (ч. 5) з метою зясування всіх обставин начебто вчиненого позивачем дисциплінарного проступку.

Більше того, відповідно до абз. 2 п.п. 6.3.6. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року за № 230, забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення.

До того ж, як зазначив позивач, під час проведення службового розслідування було проігноровано та порушено його права як особи, стосовно якої, у тому числі, проводилось службове розслідування, передбачені п. 6.3. Інструкції, а саме: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування (п.п. 6.3.1); брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування (п.п. 6.3.2); висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять) (п.п. 6.3.3). Зазначені обставини представником відповідача не спростовані.

З урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, судом зясовано, що необхідність забезпечення своєчасного та якісного проведення службових розслідувань за фактами порушень законності та надзвичайних подій за участю особового складу поліції, вмотивована повним, обєктивним і всебічним розслідуванням обставин порушень, скоєних працівниками поліції, виявленням причин і умов, що сприяли їх скоєнню, встановленням винних і забезпеченням правильного застосування чинних нормативних актів для того, щоб кожний винний був притягнутий до відповідальності, а жоден невинний не постраждав.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно зі ст. 105 КАС України позивач має право, зокрема, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача субєкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на встановлені вище факти та обставини, суд дійшов висновку, що обставини, які стали підставами для проведення відносно позивача службового розслідування та відображені у висновку службового розслідування та в оскаржуваному наказі відносно ОСОБА_1, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що при винесенні спірного наказу в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення, відповідач - Головне управління Національної поліції в Одеській області діяв у спосіб, що не передбачений Конституцією та законами України; необґрунтовано та без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів ОСОБА_1 і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, зясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 достатньо та належно обґрунтував свої позовні вимоги. Його доводи про незаконне накладення на нього дисциплінарного стягнення, чим порушені його конституційні права та гарантії, повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Також, на підставі положень ч.2,3 ст.162 КАС України суд вважає за необхідне винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що приймаючи рішення щодо оголошення дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну посадову відповідність начальнику відділу Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області майону поліції ОСОБА_1 відповідачі діяли не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з порушенням прав позивача, у звязку з чим вимоги позивача в частині скасування наказу ГУНП в Одеській області № 879 від 28.04.2016 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Білгород-Дністровський відділ поліції ГУНП в Одеській області про часткове скасування п. 2 наказу від 28.04.2016 року № 879 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 28.04.2016 року № 879 Про надзвичайну подію за участю працівника Білгород-Дністровського ВП ГУНП та покарання винних щодо притягнення майора поліції начальника відділу Білгород-Дністровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну посадову відповідність.

Судові витрати розподілити відповідно до статті 94 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо рішення було прийняте у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії такого рішення.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі статтею 254 КАС України.

Суддя О.М. Тарасишина