Справа № 525/720/16-а
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 525/720/16-а
Провадження № 2-а/541/75/2016
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Ю.В.,

при секретарі Лисенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миргороді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання відновити виплату пенсії за віком,

в с т а н о в и в :

19 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Великобагачанського обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області, про визнання дій протиправними та зобовязання відповідача відновити виплату пенсії за віком.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що в березні 2011 року відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» їй була призначена пенсія за віком і до цього часу вона перебуває на обліку як пенсіонер за віком у Великобагачанському обєднаному УПФУ Полтавської області. На час призначена пенсії вона працювала на посаді голови Великобагачанського районного суду Полтавської області, стаж роботи судді з 21.06.1982 року по 16.11.2015 року. З 01.04.2015 року виплата пенсії за віком була припинена на підставі ст.12 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування». До цього часу пенсія за віком їй нараховувалась і виплачувалась. Згідно наданої довідки №584/02 від 22 березня 2016 року виплата пенсії позивачу поновлена відповідачем з 17 листопада 2015 року. В лютому позивачка звернулася до відповідача з заявою про надання їй постанов, згідно яких їй було припинено та поновлено виплату пенсії за віком в 2015 році. Листом за № Б-02 від 22.02.2016 року відповідачем було відмовлено у видачі вищевказаних постанов з посиланням на Закон України № 213-УІІІ від 02.03.2015 року та зазначено, що вона працювала на посаді голови Великобагачанського районного суду Полтавської області, що і є підставою для припинення виплати пенсії. Після звільнення з роботи 16.11.2015 року виплата пенсії за віком була відновлена з 17.11.2015 року. 15 липня 2016 року позивачка повторно звернулася до Управління Пенсійного фонду із заявою відновити та виплатити раніше призначену пенсію за віком з 1 червня по 16 листопада 2015 року. В задоволені заяви в усній формі було відмовлено з посиланням на те, що ніяких виплат Управління Пенсійного фонду добровільно проводити не буде. Вважала таку відмову неправомірною, такою що порушує її конституційні права на пенсійне забезпечення і такою що не відповідає чинному законодавству. В супереч вимог ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яким передбачено, що виплата пенсії може бути припинена лише на підставі рішення територіальних органів Пенсійного Фонду або рішення суду, такі рішення відповідачем не приймалися.

Крім того пунктом 5 розділу 3 «Прикінцевих положень» Закону України від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» встановлено, у разі не прийняття до 01 червня 2015 року закону про призначення всіх пенсій, у тому числі і спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовується норма щодо пенсійного забезпечення осіб яким пенсії, щомісячне грошове утримання призначаються відповідно до ЗУ «Про судоустрій та статус суддів».

На виконання вищевказаного закону Закон про призначення всіх пенсій, в тому числі і спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був, тому з 01 червня 2015 року втратив чинність ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та ЗУ «Про державну службу» щодо призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, а підстави припинення виплати пенсії за віком відпали, однак відповідачем не була відновлена виплата пенсії за віком.

У звязку з чим просила визнати дії відповідача щодо відмови у відновленні виплати раніше призначеної пенсії за віком з 01.06.2016 року протиправними та зобовязати відновити виплату призначеної їй пенсії за віком з 01.06.2015 року по 16.11.2015 року. Поновити строк звернення з адміністративним позовом, оскільки про відмову відповідача у поновленні виплати їй пенсії за віком з 01.06.2015 року по 16.11.2015 року вона дізналася лише 22 лютого 2016 року, після отримання вищевказаного повідомлення від відповідача.

В судове засідання позивач не зявилася. До суду подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, справу просила розглянути у її відсутність (а.с.69).

Представник відповідача ОСОБА_2, що діє на підставі відповідної довіреності (а.с.71), заперечуючи проти задоволення позову, вказувала, що 14 березня 2011 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». З 01 квітня 2015 року набув чинності Закон України від 02.03.2015 року № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким було внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнобовязкове державне пенсійне страхування» та встановлено, що «тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, в тому числі передбаченим Законом України «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону не виплачується. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону відновлюється». Будь-яких інших підстав для поновлення пенсії не передбачено. У звязку з значеним, з 01.04.2015 року, позивачу, як працюючому на посаді судді було припинено виплату пенсії. Відповідно до п.2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-УІІІ від 02.03.2015 року про порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів) щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії. Після отримання документів про звільнення позивача з посади, керуючись абзацом 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплату раніше призначеної її пенсії було поновлено з 17.11.2015 року. Також зазначила, що відповідно до п. 6 ст. 92 пенсія є щомісячним платежем, тому про припинення її виплати з 01.04.2015 року позивачу було відомо ще в квітні 2015 року. Працюючій на посаді голови Великобагачанського районного суду Полтавської області, вона була обізнана з положеннями норм чинного законодавства щодо обмеження виплати пенсії, встановлених ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в редакції закону від 02.03.2015 року № 213. Крім того, у листопаді та грудні 2015 року позивач зверталася до територіального органу Пенсійного фонду з питання призначення їй щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці. Рішення управління про відмову у призначенні щомісячного грошового утримання судді відставці було оскаржено позивачем до суду. В ході розгляду цієї справи територіальним органом Пенсійного фонду України вказувалось, що виплата раніше призначеної позивачу пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» була припинена з 01.04.2015 року до дати звільнення з посади судді у звязку з прийняттям Закону України від 02.03.2015 року № 213. В своїй заяві про збільшення позовних вимог позивач зазначав про відомі їй підстави припинення виплати пенсії, у звязку з чим представник відповідача вважала, що будь-які обєктивні чи субєктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом. В звязку з вищевикладеним просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач працювала на посаді голови Великобагачанського районного суду Полтавської області з 21.06.1982 по 16.11.2015 року. На підставі Постанови Верховної Ради України від 12.11.2015 року за №788-V-111, відповідно до ст. 126 Конституції України, у звязку з поданням заяви про відставку була звільнена з посади голови Великобагачанського районного суду Полтавської області (наказ Великобачанського районного суду Полтавської області № 40 ос від 16.11.2015 року(а.с.8).

Позивач отримувала пенсію за віком з 14 березня 2011 року, яка виплачувалась відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058 із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 08.07.2011року № 3668 (а.с.9, 10).

01 квітня 2015 року у звязку з набранням чинності Закону України №213-VII від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» виплата пенсії позивачу була припинена. В звязку з цим в лютому 2016 року у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» позивач звернулася із заявою до відповідача про надання постанов про припинення та поновлення їй виплати пенсії за віком з 01.04.2015 року по 17.11.2015 року та отримала відповідь від 22.02.2016 року №Б-02, з якої вбачається, що 01 квітня 2015 року у звязку з набранням чинності ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України №213-VII від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.04.2015 року виплату пенсії за віком, як працюючій на посаді голови Великобагачанського районного суду Полтавської області пенсії припинено. (а.с.10). Після звільнення з роботи 16.11.2015р. виплата пенсії була відновлена з 17.11.2015р.

За таких обставин, оскільки позивачу стало відомо про порушення її права на поновлення виплати пенсії за віком в лютому 2016 року, а з позовом про захист порушеного права до суду ОСОБА_1 звернулася 19.07.2016 року, тобто в строки визначені ст. ст. 99, 100 КАС України, отже відсутня необхідність для поновлення строку звернення до суду.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працювала позивач, дійсно давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем було припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 квітня 2015 року правомірно. Наказом Великобачанського районного суду Полтавської області № 40 ос від 16.11.2015 року ОСОБА_1 була звільнена з посади голови Великобагачанського районного суду Полтавської області на підставі Постанови Верховної Ради України від 12.11.2015 року за №788-V-111, відповідно до ст. 126 Конституції України, у звязку з поданням заяви про відставку.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 13), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, порушення відповідачем порядку розгляду заяви позивача (а.с.11) про поновлення їй пенсійних виплат з 01 червня 2015 року та неприйняття передбаченого Порядком рішення про відмову в поновленні їй виплати пенсії саме з 01 червня 2015 року, на думку суду, не може бути перешкодою для здійснення ефективного судового захисту порушених прав позивача.

Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія це щомісячні виплати, які здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається довічно або на період протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону. Враховуючи, що ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком, пенсія мала виплачуватися довічно.

Верховною Радою України 17 липня 1997 року прийнято Закон України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2.4.7 та 11 Конвенції». У ст.1 Конвенції зазначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожній людині, яка знаходиться під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції. Ст.1 Першого протоколу (Париж, 20.11.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як встановлено абзацом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції, яка чинна з 01.04.2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «про статус ветеранів війни, гарантії ї х соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», пенсії, призначені до цього Закону, не виплачуються.

У період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213 закон щодо призначення всіх пенсій у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у звязку з чим, з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цими Законами не призначаються.

На даний час особам, які підпадають під дію вказаних Законів, пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працювала позивач, не давала права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу» та «Про судоустрій і статус суддів», у звязку з чим, передбачені ч. 1 ст. 47, ст. 54 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні, тому суд вважає, що вимоги позивача щодо поновлення їй виплати пенсії за віком з 01 червня по 16 листопада 2015 року ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача по суті спору, зважаючи на вищевикладені обґрунтування його задоволення.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 11, 12, 71, 76, 86, 87, 94, 99, 100, 159-163, 167 КАС України, ст.ст. 26, 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», п. 5 розділу III «Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов'язання відновити виплату пенсії за віком - задовольнити.

Визнати протиправними дії Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 у відновленні виплати раніше призначеної пенсії за віком з 1 червня 2015 року по 16 листопада 2015 року.

Зобовязати Великобагачанське обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області відновити виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком з 1 червня 2015 року по 16 листопада 2015 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Великобагачанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області 551,20 грн. (Пятсот пятдесят одну гривню 20 коп.) у відшкодування понесених судових витрат по оплаті судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_3