Справа № 366/2636/16-а
Суддя: Слободян Н. П.
Дата ухвалення: 2016-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 366/2636/16-а
Провадження № 2-а/366/64/16
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року Іванківський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Слободян Н.П., (секретар судового засідання Мартовицька Н.Є.), розглянувши у письмовому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Іванківської РДА Київської області, третя особа Департамент з питань цивільного захисту населення та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації про визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася в суд до відповідача з даним позовом посилаючись на те, що вона є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та є учасником ЛНА на ЧАЕС.

У 1986-2009 роках вона працювала в Іванківському дорожньо-будівельному управлінні № 39 та була залучена до участі у роботах, пов'язаних з усуненням наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань МСЦО Іванківського району.

У липні 2016 року вона звернулась до відповідача із заявою, в якій просила видати посвідчення інваліда війни, додавши необхідні підтверджуючі документи. Однак, їй листом від 28.07.2016 року № 01-3-1819 відповідачем було відмовлено, у зв'язку з тим, що в документах відсутнє документальне підтвердження залучення її особисто до формування Цивільної оборони.

У відповідності до п. 9 ч.2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно п.7, 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою КМУ від 12.05.1994 року № 302, посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки МСЕК про групу і причини інвалідності органами праці і соціального захисту населення.

Крім того, позивачка посилається на правову позицію ВАСУ (у справах № К/9991/61074/11 від 08.04.2015 року та № 826/2077/15 від 14.05.2015 року).

Вважаючи з цих підстав дії відповідача неправомірними, позивачка просила зобов'язати відповідача видати їй посвідчення інваліда війни на підставі документів, відповідно до п.9 ч.2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисті», визнавши дії неправомірними. У заяві просила справу розглядати без її участі на підставі наданих документів.

Представник відповідача у судове засідання не з*явився, про день і час слухання справи повідомлено вчасно, надіслали суду письмове заперечення та заяву, в якій просять справу розглянути без їх участі. У запереченні відповідач зазначив, що «у зв'язку тим, що довідка від 26.07.2016 року № 01.1-14/1307 департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та довідка медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності не визначає місце та роботу, яку виконував інвалід під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та не визначено чіткий механізм видачі довідки, яка містить інформацію про наказ чи розпорядження про залучення особи до формувань ЦО, займану посаду та документів про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, управління соціального захисту населення просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, оскільки підстав для надання статусу інваліда війни п.9 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» немає.

Представник третьої особи у судове засідання також не з*явився. Про день і час слухання справи повідомлено вчасно. Надіслали лист, у якому просили розглянути справу без участі представника третьої особи. Правомірність видачі позивачу інформаційної довідки № 01.1-14/1307 від 26.07.2016 року , якою встановлено факт, що має юридичне значення, а саме - його участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань цивільної оборони, підтверджують. Надані позивачем пояснення та документи по суті справи вважають достатніми, а позов - таким, що підлягає задоволенню і його підтримують.

Вивчивши письмові докази, додані до справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 є учасником ЛНА на ЧАЕС та особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням серії А № 077801, виданим 11.01.1996 року та вкладкою до нього № 077801 від 07.09.1998 року.

Згідно з витягом із акту огляду МСЕК № 154421 серії 2-18 АБ ОСОБА_1 було встановлено 2 групу інвалідності з 25.12.1995 року. Причина інвалідності «професійне захворювання, пов'язане з роботами по ЛНА на ЧАЕС»). Це ж зазначено в експертному висновку за 1995 рік

Відповідно до п.4 постанови КМ України від 12.05.1994 року № 302 «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни», посвідчення учасникам війни та особам, як прирівняні до учасників війни, видаються Міністерством праці та соціальної політики України.

Позивачка ОСОБА_1 надала посвідчення потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії (учасник ЛНА на ЧАЕС ), довідку МСЕК про встановлення 2 групи інвалідності довічно (захворювання, пов'язане з роботами по ЛНА на ЧАЕС), експертний висновок, про причинний зв'язок захворювання позивачки з роботами по ЛНА на ЧАЕС за 1995 рік року.

Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської ОДА ОСОБА_1. надано інформаційну довідку № 01.1-14/1307 від 26.07.2016 року, де зазначено, що «учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних зх. Усуненням самої аварії, її наслідків у зхоні відчуження у 1986-1987 роках, незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів… формування ЦО, в т.ч. і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони». На підтвердження факту створення в ДБУ-39 невоєнізованогго формування ЦО позивачкою надано наказ № 71 від 29.03.1984 року та наказ № 63 від 08.05.1986 року «Про організацію формування об'єкта ЦО в зоні Чорнобильського регіону. З трудової книжки позивачки вбачається, що вона з 01.11.1986 року по 25.08.2009 року працювала в ДБУ-39.

28.07.2016 року ОСОБА_1 (на своє звернення до відповідача щодо видачі їй посвідчення інваліда війни) отримала від відповідача відмову з посиланням на те, що «у зв'язку тим, що довідка від 26.07.2016 року № 01.1-14/1307 департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та довідка медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності не визначає місце та роботу, яку виконував інвалід під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та не визначено чіткий механізм видачі довідки, яка містить інформацію про наказ чи розпорядження про залучення особи до формувань ЦО, займану посаду та документів про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, на законодавчому рівні не врегульований», а надані довідки не містять розпорядчого документа про залучення позивачки до складу формувань цивільної оборони. Тому, управлінням соціального захисту населення позивачці відмовлено у наданні статусу інваліда війни п.9 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд вважає таке посилання безпідставним, виходячи з наступного.

Згідно з п.9 ч.2 ст. 7 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Тобто, обов'язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни згідно п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є наявність у особи інвалідності, наявність доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п .9 ч. 2I ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302, та роз'яснень Комітету у справах пенсіонерів, ветеранів і інвалідів Верховної Ради України, МНС України та Мінпраці України, а також Закону України «Про звернення громадян» позивач звернулася за підтвердженням факту її участі у складі формувань Цивільної оборони та районів Київської області до управління з питань надзвичайних ситуацій Київської облдержадміністрації, як колишнього Штабу Цивільної оборони Київської області, і отримала зазначену вище інформаційну довідку, де зазначено, що «громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони». Той факт, що позивачка є учасником ЛНА на ЧАЕС жодною із сторін не оспорюється.

Як також видно з наявних матеріалів справи, позивач зверталася до відповідача із заявою, в якій просила встановити їй статус інваліда війни як особі, що брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань цивільної оборони, та видати посвідчення інваліда війни.

До зазначеної заяви позивачем були надані: довідка медико-соціальної експертної комісії, в які й зазначена група та причина інвалідності, а також документи, які підтверджують участь позивача в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема, довідку форми № 122 № 61 від 01.12.2003 року, відповідно до якої позивачки брала участь у роботах по ЛНА на ЧАЕС з 9 по 12 червня 1987 року, з 15 по 19 червня 1987 року, з 22 по 26 червня 1987 року, 24 по 25 листопада 1987 року.

У відповідь на вказану заяву, відповідачем було надіслано лист-відмову № 01-3-1819 від 28.07.2016 року, у якому зазначено про те, що заява позивача не може бути задоволена (без посилання на конкретні законодавчі акти, лише посилаються на неврегульованість на законодавчому рівні).

Однак, як видно з документів, наданих позивачем до матеріалів справи, що також надавалися відповідачу разом із зазначеним листом (зверненням), підтверджується безпосередня участь позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме: у складі невоєнізованого формування цивільної оборони ДБУ-39.

У відповідності до вимог нормативно-правових документів з питань Цивільної оборони колишнього СРСР, які діяли на момент аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 р. (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелізації) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 р. (Настанова по організації та веденню Цивільної оборони в районі (сільському) на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Статут військ Цивільної оборони (СРСР), цивільна оборона та її формування створювались на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, а до їх складу в обов'язковому порядку зараховувалось все працездатне населення, в тому числі: чоловіки віком від 16 до 60 років та жінки віком від 16 до 55 років.

На підставі зазначених наказів було також створено формування ЦО ДБУ-39 Іванківського району, куди була включена і позивачка.

Однозначність вимог цих розпорядчих документів дає підстави вважати доведеним факт зарахування та перебування позивача у складі формування цивільної оборони МСЦО Іванківського району (безпосередньо ДБУ-39) після аварії на Чорнобильській АЕС.

Зміст директиви Всесоюзного промислового об'єднання по атомній енергетиці «Союзатоменерго» від 06.12.1982 № 672с має однозначну вимогу щодо обов'язковості переведення всього персоналу у структуру цивільної оборони в разі виникнення аварії на атомній станції.

При цьому жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов'язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Натомість розпорядженням начальника цивільної оборони Київської області від 19.05.1986 № 52 начальників цивільної оборони та штаби ЦО на місцях було зобов'язано вести облік особового складу формувань ЦО, які залучались до робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Порушуючи Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302, відповідач відмовив позивачу в видачі посвідчення, не визнавши довідку видану управлінням з питань надзвичайних ситуацій Київської облдержадміністрації, яке відповідно до вимог Законів України «Про Цивільну оборону України», «Про правові засади цивільного захисту» та постанови Кабінету Міністрів України від 17.04.2008 № 361 є органом МНС України, а згідно вищезазначеного Положення інша форма довідки або конкретні вимоги до її змісту не встановлені.

Тобто суд приходить до висновку, що діями відповідача порушуються законні права позивача, оскільки Законами України «Про внесення змін до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302, якою затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, не встановлено іншого механізму віднесення інвалідів-чорнобильців до інвалідів війни, крім того, що наданий в роз'ясненні Комітету у справах пенсіонерів, ветеранів і інвалідів Верховної Ради України (лист від 08.12.2005 № 0625/7-379), і в якому зокрема зазначається: «довідка, що підтверджує залучення особи, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, видана на підставі архівних даних і документів відповідним Управлінням з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення разом з посвідченням громадянина, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), з вкладкою учасника ліквідації аварії на ЧАЕС є достатньою підставою для встановлення статусу інваліда війни».

Крім цього внаслідок дій відповідача позивач втрачає належну надбавку до пенсії, а також інші соціальні пільги.

Заперечення відповідача проти позову суперечать нормі п. 9 ч.2 ст. 7 закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» та іншим матеріалам справи.

Неврегульованість на законодавчому рівні чіткого механізму видачі довідки для встановлення статусу інваліда війни відповідно до пункту 9 ч.2 ст. 7 Закону України «Про статус інвалідів війни, гарантії їх соціального захисту», на які посилається відповідач в запереченні, не можуть бути використані як правова підстава для прийняття рішення про встановлення (відмову у встановленні) статусу інваліда війни.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивачем були подані документи на підтвердження того, що вона брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони та отримала інвалідність внаслідок захворювань, пов'язаних з роботами по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а отже має право на встановлення статусу інваліда війни із видачею посвідчення інваліда війни.

Отже, проаналізувавши наявні матеріали справи та норми наведеного вище законодавства України, суд не може погодитися із позицією Управління праці та соціального захисту Іванківської РДА Київської області щодо відмови позивачу у підтверджені статусу інваліда війни, як особі, що брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань цивільної оборони, та видачі посвідчення інваліда війни, та вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підтверджуються допустимими доказами у справі.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів суду правомірності вчинених ним дій щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни.

Натомість позивачем надано суду відповідні обґрунтування, що підтверджуються допустимими доказами щодо протиправності дій відповідача стосовно відмови їй у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління соціального захисту Іванківської РДА Київської області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 посвідчення інваліда війни.

Зобов*язати Управління соціального захисту населення Іванківської РДА Київської області видати ОСОБА_1 посвідчення інваліда війни на підставі наданих документів відповідно до п.9 ч.2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Постанова може бути оскаржена в Київський Апеляційний адміністративний суд через Іванківський районний суд Київської області шляхом подачі протягом 10 днів з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

СУДДЯ: Н.П.Слободян