Справа № 802/2848/14-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2848/14-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

13 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С. ,

секретар судового засідання: Коваль К.В.

за участі:

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Широкого С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної пенітенціарної служби України, третя особа - управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області про скасування наказів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної пенітенціарної служби України про визнання незаконним звільнення, скасування наказів.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.09.2015р., залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015р., у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою від 21.07.2016р. Вищий адміністративний суд України постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23.09.2015р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 0812.2015р. скасував в частині вирішення позовних вимог про скасування наказу Голови ДПтС України від 26.06.2014р. № 83 о/с, а справу в цій частині направив на новий розгляд до суду першої інстанції. В решті судові рішення залишені без змін.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.08.2016р. позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11.08.2016р. скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з 26.03.2006р. позивач проходив службу на посаді начальника Літинської виправної колонії (№ 123) Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області (після реорганізації - Управління ДПтС України у Вінницькій області).

В березні 2014 року до Одеського територіального відділу внутрішньої безпеки ДПтС України надійшла інформація про те, що начальник Літинської виправної колонії використовує працю засуджених, які утримуються та відбувають покарання у дільниці соціальної реабілітації при Літинській виправній колонії, у кількості трьох осіб для проведення ремонтних та інших робіт у приватному помешканні у місті Вінниці, що належить сину начальника вказаної установи Лабаю Ю.Л.

За даним фактом 24.03.2014р. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000048 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 Кримінального кодексу України, та проведено два службових розслідування, в ході яких зазначена інформація знайшла своє підтвердження.

Згідно з висновком службового розслідування, затвердженим начальником УДПтС України у Вінницькій області 26.04.2014р., за зухвале ігнорування вимог Кримінального кодексу України, Кримінально-виконавчого кодексу України та нормативно-правових актів ДПтС України, низькі морально-етичні якості, порушення норм професійної етики, підрив авторитету і дискредитацію працівника ДПтС України, а також у зв'язку із відкриттям кримінального провадження ОСОБА_2 заслуговує на притягнення до суворої дисциплінарної відповідальності.

У висновку службового розслідування, затвердженому Головою ДПтС України 06.05.2014р., запропоновано звільнити ОСОБА_2 з Державної кримінально-виконавчої служби України.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах прокуратури Вінницької області від 31.05.2014р. кримінальне провадження відносно начальника Літинської виправної колонії ОСОБА_2 закрито на підставі частини 2 статті 11 КК України у зв'язку із малозначністю вчиненого ним діяння.

05.06.2014р. головою ДПтС України видано наказ № 271/ОД-14 «Про результати службового розслідування за фактом надзвичайної події за участю начальника Літинської виправної колонії (№ 123) полковника внутрішньої служби ОСОБА_2 та притягнення до дисциплінарної відповідності винних посадових осіб», яким позивача звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за безвідповідальне ставлення до виконання службових обов'язків, порушення службової дисципліни, вимог Кримінально-виконавчого кодексу України та організаційно-розпорядчих актів ДПтС України, що виразилось у безпідставному та безоплатному використанні праці засуджених.

Наказом голови ДПтС України від 26.06.2014р. № 83/ОС-14 по особовому складу ОСОБА_2 звільнено у відставку за пунктом 65 (за віком) відповідно до пункту 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Підставою для прийняття такого наказу став наказ ДПтС України від 05.06.2016р. № 271/ОД-14.

Згодом головою ДПтС України прийнято накази від 06.08.2015р. № 127/ОС-15 та від 01.09.2015р. № 144/ОС-15, якими змінено наказ ДПтС України від 26.06.2014р. № 83/ОС-14 в частині звільнення позивача у відставку та викладено його у наступній редакції: «вважати звільненим ОСОБА_2 з 02.07.2014р. за пунктами 62 та 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». Також цим наказом змінено вислугу років позивача.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд Вищий адміністративний суд України від 21.07.2016р. не погодився з висновком суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяв позивача про збільшення розміру позовних вимог в частині скасування наказів від 06.08.2015р. № 127/ОС-15 та від 01.09.2015 № 144/ОС-15 з тих підстав, що за наслідком їх прийняття зміниться предмет і підстава позову, заяви не відповідають вимогам статті 137 КАС України.

Вищий адміністративний суд України зазначив, що оскільки предметом цього позову є звільнення позивача, тому позовні вимоги про скасування наказів відповідача від 06.08.2015р. та від 01.09.2015р. не змінюють предмет та підставу цього позову. Крім того, суд касаційної інстанції вказав, що визнаючи звільнення позивача 02.07.2014р. правомірним, суди не перевірили, чи був позивач цього дня тимчасово непрацездатний, чи приступив він до роботи 02.07.2014р., та за який період непрацездатності подав відповідні документи.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.08.2016р. змінено в наказі голови Державної пенітенціарної служби України від 01.09.2015 № 144/ОС-15 дату звільнення ОСОБА_2 з "02 липня 2014 року" на "12 липня 2014 року", адже на дату, з якої позивача звільнено відповідно до наказу від 26.06.2014 № 83/ОС-14 з урахуванням змін, внесених наказом від 01.09.2015 № 144/ОС-15, позивач був тимчасово непрацездатний.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюється порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Згідно з пунктом 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Наведене обумовлене тим, що такі працівники мають особливий правовий статус, який полягає у віднесенні вимог морального змісту до їх службово-трудових обов'язків; вони зобов'язуються не допускати вчинення проступків, що порушують вимоги Кримінально-виконавчого кодексу України, організаційно-розпорядчих актів ДПтС України, Норм професійної етики працівників Державної кримінально-виконавчої служби України та можуть дискредитувати звання працівника ДПтС України.

Матеріалами службового розслідування доведено факт вчинення позивачем проступку, який підриває авторитет та дискредитує працівника ДПтС України, що є визначальною обставиною при вирішенні питання про його звільнення зі служби.

Застережень щодо звільнення зі служби в період тимчасової непрацездатності Положення не містить, однак до спеціального законодавства, що поширює свою дію на порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом кримінально-виконавчої служби, належить також Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України 22.02.2006 № 3460-IV (далі - Статут), який це питання регулює.

Згідно зі статтею 16 Статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 18 Статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Враховуючи доведеність факту вчинення позивачем проступку, який дискредитує працівника ДПтС України, з огляду на можливість накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення під час тимчасової непрацездатності особи, а також наявність певних строків притягнення до відповідальності, ВАСУ дійшов висновку, що наказ голови ДПтС України від 05.06.2014 № 271/ОД-14 узгоджується з вимогами закону та підстав для його скасування немає.

Встановлено, що згідно з листком непрацездатності Серії АГІ № 544262 з 30.06.2014р. по 11.07.2014р. ОСОБА_2 перебував у стаціонарі, з 02.07.2014р. по 11.07.2014р. звільнений від роботи, при цьому, стати до роботи зазначено 12.07.2014р.

Отже на дату, з якої позивача звільнено відповідно до наказу від 26.06.2014 № 83/ОС-14 з урахуванням змін, внесених наказом від 01.09.2015 № 144/ОС-15, позивач був тимчасово непрацездатний, що підтверджується відповідними доказами.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 20 вересня 2016 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.