Справа № 805/5102/15-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2016-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Аканов О.О.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року справа №805/5102/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е.Г., суддів Васильєвої І.А., Жаботинської С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 р. у справі № 805/5102/15-а (головуючий І інстанції Аканов О.О.) за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування наказу № 204 від 09.11.2015 року у частині, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Радикал Банк" Савельєвої Анни Миколаївни (далі - відповідач-1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач-2), в якому з урахуванням заяви про часткову зміну позовних вимог просив, визнати протиправним та скасувати наказ від 09.11.2015 № 204 «Про визнання правочинів нікчемними» Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» Савельєвої А.М. у частині визнання нікчемним правочину (трансакції) з внесенням позивачем 09.07.2015 на власний банківський рахунок у ПАТ «Радикал Банк» грошових коштів у сумі 200000 грн із призначенням платежу: «Внесення коштів на власний рахунок», зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» Савельєву А.М. надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок включення до їх числа позивача, яким необхідно здійснити виплати (відшкодувати кошти) за вкладом в ПАТ «Радикал Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.4-7, 129).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.07.2015 між позивачем та ПАТ «Радикал Банк» було укладено договір банківського рахунку № 18562/П-1, яким відкрито рахунок у гривні № НОМЕР_1. Згідно квитанції від 09.07.2015 № 13386 позивачем внесено на власний рахунок у ПАТ «Радикал Банк» грошові кошти у сумі 200000 грн із призначенням платежу: «внесення коштів на власний рахунок». Факт трансакції також підтверджується повідомленням № 3560/15 від 18.11.2015. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» Савельєвою Анною Миколаївною винесено наказ від 09.11.2015 № 204 «Про визнання правочинів нікчемними», яким зокрема визнано нікчемним правочин (трансакції) з внесенням позивачем 09.07.2015 року на власний банківський рахунок у ПАТ «Радикал Банк» грошових коштів у сумі 200000 грн. із призначенням платежу «внесення коштів на власний рахунок». 18 листопада 2015 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» Савельєвою А.М. на адресу позивача направлено повідомлення № 3560/15 в порядку статей 37, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI), яким повідомлено позивача, що відповідно до положення частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI, є нікчемний правочин (трансакція) з внесення позивачем 09.07.2015 на власний банківський рахунок у ПАТ «Радикал Банк» грошових коштів у сумі 200000 грн із призначенням платежу: «внесення коштів на власний рахунок». На думку позивача, відповідачем не надано доказів наявності підстав, визначених частиною 3 статті 38 Закону № 4452-VI, внаслідок яких правочин є нікчемним. Позивач вважає наказ протиправним, оскільки кошти було внесено позивачем в касу ПАТ «Радикал Банк» 09.07.2015 для поповнення власного рахунку, тобто, позивач вніс власні готівкові кошти на власний банківський рахунок.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року відмовлено в задоволені позовних вимог (а.с.235-238).

Позивач з постановою суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.241-244).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на підтвердження внесення грошових коштів на рахунок до банку позивач надав належним чином оформлений документ банківської установи (квитанція від 09.07.2015 № 13386), який є єдиним передбаченим законодавством документом, який підтверджує належне внесення ним коштів до банківської каси. Апелянт також зазначає, що відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI, правочин можливо вважати нікчемним, лише у тому випадку, якщо умови договору передбачають переваги (пільги), які не передбачені законодавством та документами банку. При цьому, договір укладений позивачем не передбачає жодних пільг (переваг) для позивача. Крім того, вказує на те, що частина 3 статті 38 Закону № 4452-VI містить вичерпний перелік підстав для визнання правочинів нікчемними та не передбачає такої підстави нікчемності правочину, як: здійснення трансакції одночасно з відображенням інших трансакції, здійснених в одній касі банку одним касиром. Апелянт зазначає, що оскільки безпосередньо не має доступу до проведення операцій із грошовими коштами в банку, навіть за умови неналежного виконання працівниками банку своїх посадових обов'язків, позивач як добросовісна сторона договору банківського вкладу не повинен нести відповідні негативні наслідки.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

09 липня 2015 року між позивачем та ПАТ «Радикал банк» укладено договір банківського рахунку № 18562/П-1 щодо відкриття поточного рахунку у гривні № НОМЕР_1 (а.с.8-10).

Згідно квитанції від 09 липня 2015 року № 13386, позивачем 09 липня 2015 року через касу банку ПАТ «Радикал банк» внесено 200000 грн на рахунок № НОМЕР_1 з призначенням платежу «внесення коштів на власний рахунок», відкритий відповідно до укладеного договору банківського рахунку від 09.07.2015 № 18562/П-1 (а.с.11).

09 листопада 2015 року Правлінням Національного банку України винесено постанову № 769 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал банк», відповідно до якої, зокрема, відкликано банківську ліцензію та ліквідовано Публічне акціонерне товариство «Радикал банк» (а.с.48).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 листопада 2015 року № 203 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Радикал банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», на підставі постанови Правлінням Національного банку України від 09 листопада 2015 року № 769, зокрема, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Радикал банк» з 10 листопада 2015 року по 09 листопада 2017 року включно, з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб (а.с.49).

Наказом тимчасової адміністрації ПАТ «Радикал банк» від 09 листопада 2015 року № 204 визнано такими, що є нікчемними відповідно до частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI правочини (трансакції в системі АБС Б-2 щодо розміщення коштів на депозитний/поточний рахунок клієнта через рахунки каси Банку 09.07.2015 поза межами робочого часу та/або операційного дня, а також трансакції в системі АБС Б-2 щодо розміщення коштів на депозитний поточних рахунок клієнта через рахунки каси Банку 09.07.2015 за одним й тим самим часом проведення трансакції в одній касі одним і тим же касиром), які пов'язані з вкладними (депозитними) операціями за договорами банківського вкладу (депозиту) та/або договорами банківського рахунку (поточними рахунками), а також зарахування грошових коштів на рахунки таких осіб в ПАТ «Радикал банк». Зазначено вважати правочини, визнані нікчемними за цим наказом, недійсними з моменту їх вчинення відповідно до статті 236 ЦК України (а.с.220).

18 листопада 2015 року відповідачем-1 на підставі вказаного наказу за вих. № 3560 направлено на адресу позивача повідомлення про те, що є нікчемним правочин, що був вчинений банком із ОСОБА_2, а саме: трансакція ПАТ «Радикал банк» щодо перерахування на користь ОСОБА_2 грошової суми з призначенням платежу: «внесення коштів на власний рахунок» на суму 200000 грн, дата вчинення трансакції 09.07.2015, час вчинення трансакції 16:25 (а.с.12-13).

Тобто з наведеного вбачається, що у даному випадку спір між сторонами виник на стадії ліквідації (банкрутства) банку.

З приводу викладеного суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <...> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <...>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною третьої статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-XII передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121-III, цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційній і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Пунктом шостим статті 2 Закону № 4452-VI визначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною першою статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав; справи про банкрутство; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство та інші.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 ГПК України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При цьому абзацом другим частини другої статті 215 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

У справі, яка розглядається, Банк знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним.

Вказаний висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі № 21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі № 826/20410/14.

Частиною першою статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Із вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що даний спір повинен розглядатись господарським судом.

У відповідності до пункту 1 частини 1, 2 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

При цьому, частиною 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 157, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 р. у справі № 805/5102/15-а задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2016 р. у справі № 805/5102/15-а, - скасувати, провадження по справі закрити.

Роз'яснити позивачу право звернення до господарського суду із зазначеною справою.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Е.Г. Казначеєв

Судді І.А. Васильєва

С.В. Жаботинська