Справа № 733/594/16-а
Суддя: Овчарик В. М.
Дата ухвалення: 2016-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа №733/594/16-а
№ 2-а/733/16/16
Постанова

Іменем України

"25" квітня 2016 р. м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого-судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Панахно Л.В. та

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Волинської митниці Державної фіскальної служби України про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 0500/20508/2016 від 23 березня 2016 року, якою на нього було накладено адміністративне стягнення у виді 8 500 грн штрафу за порушення ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України за те, що він 02 жовтня 2015 року на митну територію України через митний пост «Доманове» Волинської митниці ДФС в митному режимі «транзит» ввіз легковий автомобіль марки «AUDI A4», реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов номер НОМЕР_2, який станом на 02.03.2016 року не вивіз його за межі території Україна та в інший митний режим не заявив, чим порушив встановлені ч. 1 ст. 95 Митного кодексу України строки в 10 діб для транзитних перевезень, з чим він не погоджується, посилаючись на те, що автомобіль був ввезений ним по смузі руху «червоний коридор», в режимі «транзит», для використання його в комерційних цілях на території України, через що він був відряджений на строк 365 днів на підприємство «ВО ТРАСТ Україна», яке зареєстроване у м. Львів, що підтверджується агентським договором від 30 вересня 2015 року.

У судовому засіданні позивач підтримав позов і просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав.

Відповідач у судове засідання не з"явився, надавши заперечення, в якому просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову з посиланням на те, що під час митного оформлення транспортного засобу позивача, останнім самостійно було заявлено митний режим «транзит», до якого положення Конвеції «Про тимчасове ввезення» (м. Стамбул, 1990 р.) не застосовуються. Будь-яких повідомлень зі сторони позивача щодо неможливості вивезення транспортного засобу у зв»язку з настанням обставин непереборної сили чи аварії або будь-якими іншими обставинами позивач на митницю не звертався, при цьому 01 грудня 2015 року викликався для складання протоколу та дачі відповідних пояснень з приводу вчиненого ним порушення, але не з»явився. Також викликався на безпосередній розгляд справи про адміністративне правопорушення, на який також не з»явився.

Заслухавши пояснення позивача, та дослідивши усі докази по справі, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 02 жовтня 2015 року на митну територію України через митний пост «Доманове» Волинської митниці ДФС в митному режимі «транзит» ввіз легковий автомобіль марки «AUDI A4», реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов номер НОМЕР_2, який станом на 02.03.2016 року не вивіз його за межі території Україна та в інший митний режим не заявив, чим порушив встановлені ч. 1 ст. 95 Митного кодексу України строки в 10 діб для транзитних перевезень, за що на останнього був складений протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України (а.с. 34-37).

23 березня 2016 року постановою заступника начальника Волинської митниці ДФС Терещуком Ю.В. на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн (а.с. 7-9).

Частиною 1 ст. 381 МК України встановлено, що транспортні засоби особистого користування, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, дозволяється ввозити па митну територію України з метою транзиту без письмового декларування та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів з метою вільного обігу.

При цьому, згідно з гл. 55 р. ХІІ МК України поміщення громадянином-резидентом транспортного засобу, постійно зареєстрованого у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, у будь-який інший митний режим ніж транзит супроводжуватиметься обов'язковим письмовим декларуванням цього транспортного засобу та виконанням інших митних формальностей, передбачених Митним кодексом України (письмове зобов'язання про зворотне вивезення, застосування заходів гарантування тощо).

Нормами ст. 93 МК України визначено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного ст. 95 МК України. Строк транзиту, передбачений нормами ст.95 МК України для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно ч. 3 ст. 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ст. 95 МК України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в десять діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці п'ять діб. Згідно із нормами ч. 2 ст. 95 МКУкраїни до строків зазначених у ч. 1 даної статті, не включається час дії обставин, зазначених у ст. 192 МКУкраїни. Разом з тим нормами ч. 1 ст. 192 МКУкраїни передбачено, що у разі, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, перевізник зобов'язаний терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місце знаходження товарів і транспортного засобу.

ОСОБА_1 з приводу продовження терміну перебування на митній території України чи з приводу зміни митного режиму ввезеного ним автомобіля до Львівської митниці ДФС не звертався.

Позивач у своєму позові зазначає, що згаданий вище автомобіль використовується у комерційних цілях. На підтвердження своєї позиції позивачем долучено до матеріалів справи копію агентського договору №03/12/2012/001 від 03.12.2012 року, посвідчення про відрядження №03/12/2012/001, копію свідоцтва про реєстрацію автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 105 Митного кодексу України у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках B.1 - B.9, C, D до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 р.), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

Частиною 1 ст. 189 Митного кодексу України передбачено, що транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Тимчасово ввезені на митну територію України транспортні засоби комерційного призначення підлягають вивезенню без внесення в їх конструкцію будь-яких змін (без урахування природного зношення, витрати пально-мастильних матеріалів та необхідного ремонту). Тимчасове ввезення транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України допускається за умови, що такі транспортні засоби не використовуватимуться для внутрішніх перевезень на митній території України.

Згідно із п. 59 ч. 1 ст. 4 МК України, транспортні засоби комерційного призначення - будь-яке судно (у тому числі самохідні та несамохідні ліхтери та баржі, а також судна на підводних крилах), судно на повітряній подушці, повітряне судно, автотранспортний засіб (моторні транспортні засоби, причепи, напівпричепи) чи рухомий склад залізниці, що використовуються в міжнародних перевезеннях для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів разом з їхніми звичайними запасними частинами, приладдям та устаткуванням, а також мастилами та паливом, що містяться в їхніх звичайних баках упродовж їхнього транспортування разом із транспортними засобами комерційного призначення.

Відповідно до ст. 1 Додатка С Стамбульської конвенції «комерційне використання» означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Умови здійснення міжнародних перевезень вантажів та пасажирів (багажу) регламентовані Конвенцію про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м. Женева, 1956 р.) та Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева 1973 р.).

Конвенція про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м. Женева, 1956 р.) застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду з використанням автомобілів, коли вказані в договорі місце прийняття до перевезення вантажу і місце, передбачене для здачі вантажу, знаходяться на території двох різних країн, з яких принаймні одна являється учасником Конвенції. Статтями 4 та 5 цієї Конвенції, передбачено, що договір перевезення встановлюється накладною, другий примірник якої супроводжує вантаж.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева 1973 р.) застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення пасажирів ( та у відповідних випадках - їх багажу) транспортними засобами, коли у договорі вказано, що перевезення здійснюється територією принаймні двох країн та що пункт відправлення або пункт призначення, або той та інший знаходяться на території однієї з країн, що домовляються. Статтею 5 зазначеної Конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів перевізник має видати індивідуальний або колективний квиток, в якому мають бути зазначені назва та адреса перевізника.

Згідно ч. 3, 4 ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ при виконанні міжнародних перевезень вантажів нерезиденти України повинні мати: дозвіл України; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж. При виконанні міжнародних перевезень пасажирів нерезиденти повинні мати: дозвіл України; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; список пасажирів (для нерегулярних та маятникових перевезень); білетно-облікову документацію.

Відповідно ст. 9 до Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом при автомобільних перевезеннях може бути міжнародна автомобільна накладна (СМR).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 335 МК України визначений перелік документів та відомостей, які перевізник (декларант, уповноважена ним особа) надають митному органу при перевезені товарів автомобільним транспортом: а) документи на транспортний засіб, зокрема ті, що містять відомості про його державну реєстрацію (національну належність); б) транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні); в) визначений актами Всесвітнього поштового союзу документ, що супроводжує міжнародні поштові відправлення (за їх наявності); г) комерційні документи (за наявності) на товари, що перевозяться, які містять відомості, зокрема, про найменування та адресу перевізника, найменування країни відправлення та країни призначення товарів, найменування та адреси відправника (або продавця) та отримувача товарів; ґ) відомості про кількість вантажних місць та вид упаковки; д) найменування товарів; е) вага брутто товарів (у кілограмах) або об'єм товарів (у метрах кубічних), крім великогабаритних вантажів;

Тобто, визнання автотранспортного засобу (у тому числі легкового) як транспортного засобу комерційного використання можливо виключно за умови його використання для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, що повинно підтверджуватись: при платному перевезенні осіб: білетно-обліковою документацію; при платному чи безоплатному промисловому чи комерційному транспортуванні товарів: товарно-транспортними документами, зокрема міжнародною автомобільною накладною (СМR).

Враховуючи викладене вище, громадянин (як резидент так і нерезидент) може тимчасово в'їжджати на територію України на транспортному засобі комерційного призначення зі звільненням від оподаткування і без застосування гарантії за умови, що вказаний транспортний засіб знаходиться у власності (користуванні) юридичної особи, яка зареєстрована на території іншої держави, та використовується в комерційних цілях (платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення товарів).

При цьому громадянин, який возить транспортний засіб комерційного призначення на митну територію України, повинен мати: документи, що підтверджують здійснення цим громадянином діяльності на користь юридичної особи - власника (користувача) транспортного засобу; належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення транспортного засобу; документи на транспортний засіб, що підтверджують його реєстрацію в іншій державі на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами України; документи на транспортний засіб, що підтверджують мету його тимчасового ввезення; документи, що підтверджують комерційне використання транспортного засобу.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 105 МК України у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у ст. 189 МК України та в Додатках В.1-В.9,С,Б до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених вказаними Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

Статтею 189 МК України визначено, що транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України, можуть тимчасово ввозитися на митну територію України без справляння митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з п. "а" ст. 5 Додатка С до Конвенції для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком, транспортні засоби комерційного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які здійснюють свою діяльність з такої території.

При цьому, п. "а" ст. 7 Додатка С до Конвенції зазначається, що незважаючи на положення статті 5 цього Додатка, транспортні засоби комерційного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення і які здійснюють свою діяльність на користь останнього, навіть якщо вони зареєстровані або постійно проживають на території тимчасового ввезення.

Зазначені норми ст.ст. 105 та 189 МК України та Конвенції стосовно надання пільг в оподаткуванні митними платежами при тимчасовому ввезенні транспортних засобів - можуть застосовуватись виключно для транспортних засобів комерційного призначення (використання).

Згідно з п. 60 ч. 1 ст. 4 МК України транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Відповідно до пункту "с" ст. 1 Додатка С до Конвенції "приватне використання" означає перевезення особою виключно для особистих потреб, за винятком будь-якого комерційного використання.

Пунктом "f" статті 1 Конвенції термін "особа" означає як фізичну, так і юридичну особу, якщо інше не передбачене контекстом.

У зв'язку з цим, особисте користування (приватне використання) не обмежується виключно інтересами фізичної особи, а може здійснюватися і в інтересах юридичних осіб.

З огляду на викладене вище, згідно із положеннями Кодексу та Конвенції транспортні засоби, які тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-резидентами в службових цілях, а не для платного транспортування осіб або для платного чи безоплатного промислового чи комерційного транспортування товарів через митний кордон України, не відносяться до транспортних засобів комерційного призначення. Митне оформлення таких транспортних засобів здійснюється згідно із частиною третьою статті 380 Кодексу.

Агентський договір від 30.09.2015 року та посвідчення відрядження від 30.09.2015 року про який зазначає позивач не є документами, які підтверджують комерційну мету ввезення транспортного засобу. Зі змісту вказаного договору судом встановлено, що ОСОБА_1 зобов'язується за винагороду здійснювати від імені і за рахунок фірми дії пов'язані із продажем систем кондиціонування повітря, вентиляційних систем і автономних систем опалення приміщень, що пропонуються фірмою. Крім того з даного договору встановлено, що обов'язки пов'язані із організації діяльності позивача в тому числі і постачання товару бере на себе його фірма.

Відтак, суд приходить до висновку, що за згаданим вище агентським договором позивач виконує посередницькі послуги. Зазначений вище документ не підтверджує факт переміщення товарів та/або пасажирів через митний кордон України зазначеним транспортним засобом як це передбачено наведеними вище положеннями Митного кодексу України, Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» та Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 р.).

Крім того, як зазначалось вище, транспортні засоби комерційного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які здійснюють свою діяльність з такої території. Зі змісту свідоцтва про реєстрацію автомобіль марки «AUDI A4», реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов номер НОМЕР_2 встановлено, що транспортний засіб має трьох власників - підприємство «VB&VB OU», ОСОБА_3 та безпосередньо позивача (а.с. 17). Зі змісту агентського договору від 30.09.2015 року видно, що автомобіль «AUDI A4», реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов номер НОМЕР_2 зазначається як службовий, та з урахуванням пояснень позивача, що він є студентом денної форми навчання, викликає сумнів у правдивості використання даного транспортного засобу з комерційної ціллю в розумінні Митного кодексу України та Стамбульської конвенції.

При цьому також встановлено, що за даними Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску, під час митного оформлення транспортного засобу позивача, останнім самостійно було заявлено митний режим «транзит», мета - особисте користування, та попереджено про наслідки ст. 95 МК України (а.с. 48).

Суд також відхиляє твердження позивача, що справа була розглянута за його відсутності, через що він був позбавлений надати необхідні документи, які б підтвердили відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки представником відповідача надані документи про своєчасне повідомлення ОСОБА_1 щодо явки його до митниці для складання протоколу та розгляду його справи (а.с. 34-37, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 49, 50, 51), при цьому у судовому засіданні останній пояснив, що не поїхав на розгляд справи через хворобу.

Таким чином, враховуючи наведені обставини в сукупності, суд вважає, що відповідач вжив достатніх заходів для дотримання прав позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення, факт вчинення вказаного порушення підтверджується матеріалами справи, а тому відсутні підстави для визнання незаконною та скасування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 17, 18, 71, 159-163, 167 ч. 2 КАС України, суд

постановив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Волинської митниці Державної фіскальної служби України про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного адміністративного суду через Ічнянський районний суд протягом десяти днів з дня отримання її копії. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя В.М.Овчарик