Справа № 344/8256/16, 2а-344/362/16
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 р. Справа № 876/5115/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 липня 2016 року про забезпечення адміністративного позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент містобудування, архітектури та культурної спадщини Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

30.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача «Про демонтаж самовільно встановленого літнього торгового майданчика» № 355 від 19.05.2016 року та зобов'язати відповідача погодити облаштування літнього торгового майданчика ФОП ОСОБА_1 на 2016 рік згідно схеми розташування літнього торгового майданчика.

Також, 30.06.2016 року позивачем до суду першої інстанції подано клопотання про забезпечення адміністративного позову, а 01.07.2016 року - доповнення до вказаної заяви, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Виконавчому комітету Івано-Франківської міської ради, Департаменту містобудування, архітектури та культурної спадщини Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради вчиняти дії на виконання рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 19 травня 2016 року № 355 «Про демонтаж самовільно встановленого літнього торгового майданчика, що знаходиться в АДРЕСА_1 до ухвалення судом рішення в адміністративній справі по суті спору.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 липня 2016 року заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову задоволено. До набрання законної сили рішенням у даній справі зупинено дію рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 19.05.2016 року № 355 «Про демонтаж самовільно встановленого літнього торгового майданчика».

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що встановлено наявність обставин, які вказують на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, як фізичної особи-підприємця, до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Не погодившись з постановленою ухвалою, Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 19.05.2016 року виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення «Про демонтаж самовільно встановленого літнього торгового майданчика» № 355 від 19.05.2016 року(а.с.54).

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість вимог заявлених в заяві про забезпечення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано ст.ст.117, 118 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання постанови адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов'язковості судових рішень.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Так, відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 117 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов'язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Для забезпечення адміністративного позову суд може: 1) зупинити дію всього рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються; 2) заборонити вчиняти певні дії.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 06.03.2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх тверджень, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВАСУ № 2 від 06.03.2008 р. застосування судом таких заходів забезпечення, які за змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову у такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 19 травня 2016 року № 355 «Про демонтаж самовільно встановленого літнього торгового майданчика» зобов'язано суб'єкта господарювання ОСОБА_1 в місячний термін демонтувати самовільно встановлений літній торговий майданчик на АДРЕСА_1

З пункту 3 даного рішення слідує, що у випадку невиконання рішення виконавчого комітету міської ради особою, що використовує земельну ділянку без правових підстав, департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою (ОСОБА_2) протягом 10-ти днів з дня закінчення терміну, передбаченого для добровільного усунення порушення, забезпечити його виконання, згідно положення «Про порядок звільнення земельних ділянок, що зайняті без правових підстав та належать до комунальної власності територіальної громади міста Івано-Франківська» .

Забезпечуючи позов суд першої інстанції виходив з того, що станом на час розгляду справи, відповідач може вчинити дії щодо демонтажу літнього торгового майданчика.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам позивача у разі ймовірного задоволення позову та демонтажу літнього майданчика до набрання законної сили рішенням в цій адміністративній справі.

Також, на думку колегії суддів у випадку демонтажу спірного об'єкта, а в подальшому скасування судом оскаржуваного рішення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача в майбутньому.

При цьому колегія суддів зауважує, що ухвала суду про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якою відповідно до статті 117 КАС зупинено дію оскаржуваного акта, не скасовує його чинність, не змінює обсягу прав та обов'язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим актом заходів до вирішення спору по суті.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 117, 118, 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 липня 2016 року про забезпечення адміністративного позову у справі № 344/8256/16-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В. Ніколін