Справа № 390/996/16(2-а/300/13/16)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"14" вересня 2016 р. справа №390/996/16 (2-а/300/13/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді:Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 липня 2016 року у справі №390/996/16-а за позовом ОСОБА_2 до Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області про скасування рішення та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 10.06.2016 року (згідно поштового штампу на конверті) звернулась до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом до Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, в якому просила скасувати рішення восьмої сесії сьомого скликання Соколівської сільської ради від 24.03.2016 року №345 про відмову їй у задоволенні заяви про внесення змін до рішення №40 від 03.12.2015 року третьої сесії сьомого скликання «Про наданні дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», а саме: збільшення земельної ділянки на 0,01 га та зобов'язати відповідача повторно розглянути її заяву.

Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач та відповідач надіслали до апеляційного суду заяви, якими просили розглядати справу за їх відсутності.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 05 листопада 2016 року звернулась з заявою до Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області про надання дозволу на розроблення технічної документації, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), загальною площею 0,17 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в тому числі по угіддях: 0,17 га забудовані землі під житловою забудовою, одно та двоповерховою, за рахунок категорії земель житлової та громадської забудови, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.39).

Рішенням третьої сесії сьомого скликання Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № 40 від 03.12.2015 року надано дозвіл громадянці ОСОБА_2 на розроблення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність загальною площею 0,1700 га «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», в тому числі по угіддях: 0,1700 га - забудовані землі під житловою забудовою, одно та двоповерховою, за рахунок категорії земель житлової та громадської забудови, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно п. 3 вказаного рішення встановлено, що в разі виявлення розбіжності площі, вона остаточно буде затверджена при прийнятті рішення про надання земельних ділянок у власність.

17 лютого 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Соколівської сільської ради з заявою про внесення змін в рішення № 40 від 03.12.2015 року, а саме: збільшити площу земельної ділянки на 0,0100 га (а.с.40).

Рішенням восьмої сесії сьомого скликання Соколівської сільської ради від 24.03.2016 року № 345 позивачу відмовлено у внесені змін в рішення № 40 від 03.12.2015 року третьої сесії сьомого скликання «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» а саме: збільшити площу земельної ділянки на 0,0100 га (а.с. 6-зворіт).

Позивачка не погодилась з таким рішенням відповідача та оскаржила його до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що рішенням № 1836 від 17.09.2014 року Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області затверджений генеральний план с.Соколівське. Спірне рішення №345 Соколівської сільської ради було винесено 24.03.2016 року, тобто в період дії вказаного вище рішення та генерального плану с.Соколівське, а тому спірне рішення відповідача прийнято відповідно до вимог та порядку, встановленого чинним законодавством та з урахуванням чинного генерального плану села.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, та проти цього не заперечує позивач, що 05.11.2016 року вона звернулась до Соколівської сільської ради Кіровоградського району з заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), загальною площею 0,17 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.39).

Такий дозвіл позивачу був наданий, тобто рішенням третьої сесії сьомого скликання Соколівської сільської ради Кіровоградського району № 40 від 03.12.2015 року надано дозвіл громадянці ОСОБА_2 на розроблення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність загальною площею 0,1700 га «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Таким чином, заява позивача від 05.11.2016 року повністю була задоволена, надано дозвіл на розробку технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки за місцезнаходженням та в розмірах відповідно до заяви ОСОБА_2 ..

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до земельно-кадастрової книги № 1 Соколівської сільської ради ОСОБА_2 користується земельною ділянкою площею 0,17 га (а.с.33-34).

Рішенням Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області №1836 від 17.09.2014 року затверджений генеральний план с.Соколівське з визначенням на плані земельних ділянок в розмірах у відповідності до земельно-кадастрової книги.

Спірне рішення № 345 Соколівської сільської ради було винесено 24.03.2016 року, тобто в період дії вказаного вище рішення та генерального плану с.Соколівське,

Статтею 116 Земельного кодексу України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності.

Статтею 118 Земельного кодексу України встановлений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а статтею Стаття 121 цього кодексу визначені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам.

Відповідно до ч.ч.10, 11 ст.118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Посилання позивача в позові та апеляційній скарзі на ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України з підстав не відповідності рішення відповідача №345 від 24.03.2016 року вказаним нормам є необгрунтованим, оскільки Соколівською сільською радою будь-якого рішення щодо передачі у власність, або відмови в такій передачі земельної ділянки позивачу не приймалось, відповідачем навіть ще не затверджувався проект землеустрою земельної ділянки в порядку, передбаченому ст.186-1 ЗК України.

У відповідності до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Рішення, яке оскаржується позивачем, не порушує прав позивача щодо розроблення технічної документації із землеустрою у відповідності до поданої нею заяви. Позивачем взагалі не надано будь-яких доказів щодо наявності розбіжності площі земельної ділянки та неможливості у зв'язку з цим реалізувати рішення відповідача № 40 від 03.12.2015 року про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою.

До того ж відповідно п. 3 вказаного рішення відповідача встановлено, що в разі виявлення розбіжності площі, вона остаточно буде затверджена при прийнятті рішення про надання земельних ділянок у власність.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 липня 2016 року у справі №390/996/16-а залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 14 липня 2016 року у справі №390/996/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак