Справа № 819/521/16
Суддя: Дерех Н.В.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/521/16

20 вересня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючої судді Дерех Н.В. розглянувши у порядку письмового провадження в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі-позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області (надалі-відповідач) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, а саме:

1. визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу заробітної плати за період з 26.10.2014 р. по 28.03.2015 р. відповідно до ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру";

2. визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу заробітної плати за період з 29.03.2015 р. по 31.12.2015 р. відповідно до абз.2 ч.1 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд";

3. зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу заробітну плату за період з 26.10.2014 р. по 28.03.2015 р. відповідно до посадового окладу встановленого ч.1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру" з урахуванням усіх надбавок які нараховувалися в даний період залежно від розміру його посадового окладу;

4. зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу заробітну плату за період з 29.03.2015 р. по 31.12.2015 р. відповідно до посадового окладу встановленого абз.2 ч.1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про право на справедливий суд" з урахуванням усіх надбавок які нараховувалися в даний період залежно від розміру його посадового окладу

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в період з 26.10.2014 р. по 28.03.2015 р. отримував заробітну плату в розмірі що не відповідає вимогам ч.1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про прокуратуру», а в період з 29.03.2015 р. по 31.12.2015 р. отримував заробітну плату, в розмірі що не відповідає вимогам абз. 2 ч.1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції закону «Про забезпечення права на справедливий суд». Вказав, що з урахуванням того, що в спірний період йому був установлений посадовий оклад який не відповідає вимогам закону, відповідачем невірно, не в повному обсязі були нараховані надбавки, які нараховувались залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за вис досягнення, надбавка за вислугу років тощо) та виплати які виплачують при виході в щорічну відпустку. Зазначив, що посилання відповідача на те, що він не наділений правом самостійно, без правового регулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу є безпідставним, відтак, вважає, що відповідач неправомірно не нарахував і не виплатив заробітну плату та надбавки за вищезазначені періоди. Також просив врахувати, що на час вирішення даного спору позиція Верховного суду України є суперечливою, оскільки є дві постанови Верховного суду України, які суперечать одна одній - постанова Верховного суду України від 07.02.2012 р. по справі №21-977во10 та постанова Верховного суду України від 13.07.2016 р. по справі №820/4653/15.

Позивач в судове засідання не прибув, просив проводити розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без участі їх представника. Також, подав суду заперечення проти позову в яких зазначив, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області не наділене правом самостійно, без правового регулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у відповідному розмірі, отже відповідач не допустив бездіяльності, діяв в межах і в спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. У своїх доповненнях до заперечень, просив суд взяти до уваги те, що при вирішенні аналогічних спорів Верховний суд України надав висновок щодо застосування норм матеріального права, а саме, що Управління Державної судової адміністрації, як головний розпорядник бюджетних коштів, не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівникам апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи положення ч.4 ст.122 КАС України суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює у Кременецькому районному суді Тернопільської області на посаді помічника судді з 01 квітня 2013 року, яка віднесена до 5 категорії державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу" (чинного на момент виникнення спірних відносин).

Посадовий оклад позивача в період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року становив 1218,00 грн., а з вересня по 31 грудня 2015 року - 2756,00 грн.

Пунктом 2 ч.1 ст. 7 Бюджетного кодексу України визначено принцип збалансованості Державного бюджету України, відповідно до якого повноваження на здійснення витрат бюджету мають відповідати обсягу надходжень бюджету на відповідний бюджетний період.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Згідно ст. 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Частиною другою статті 145 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює Державна судова адміністрація України.

Зі змісту частини другої статті 95 Конституції України, якою встановлюється, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, випливає, що вони не можуть визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про оплату праці" умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон № 1697-VII, яким внесено зміни до статті 144 Закону № 2453-УІ, зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-УІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-УІ.

З 28 березня 2015 року Законом № 192-УІІІ затверджено нову редакцію Закону № 2453-УІ, статтею 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1.3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VIII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХП "Про державну службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 3723-ХП), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).

За правилами статті 142 Закону № 2453-VI (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі - БК) (стаття 143 Закону № 2453-VI). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145. 146 Закону № 245З-VI у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" (далі - Закон № 80-VIII) визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону № 2453-VI застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону № 2453-VI застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (далі - постанова № 268), зокрема Додатком 47. який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту Підрозділу XIII Закону № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 БК, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України від 16 січня 2014 року № 719-VII "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та № 80-УІІІ видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VI, частини першої статті 147 Закону № 2453- VІ (у редакції з 28 березня 2015 року) не передбачено, управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна думка висловлена в рішеннях Верховного Суду України від 12.07.2016 року по справі № 21-1726а16, від 13.07.2016 року у справах № 21-1488а16, № 21-1888а16. Верховним Судом України зроблено висновок, що управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів, не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Також суд звертає увагу на те, що позивач не звертався із відповідною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації Тернопільської області щодо проведення відповідного перерахунку та виплати недоотриманої ним заробітної плати, відповідно його твердження, що бездіяльність відповідача призвела до того, що він в період з 26.10.2014 р. по 28.03.2015 р. отримував заробітну плату, в розмірі що не відповідає вимогам ч.1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про прокуратуру», а в період з 29.03.2015 р. по 31.12.2015 р. отримував заробітну плату, в розмірі що не відповідає вимогам абз. 2 ч.1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції закону «Про забезпечення права на справедливий суд» є необґрунтованим.

Також, суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що на час вирішення даного спору позиція Верховного суду України є суперечливою, оскільки є дві постанови Верховного суду України, які суперечать одна одній - постанова Верховного суду України від 07.02.2012 р. по справі №21-977во10 та постанова Верховного суду України від 13.07.2016 р. по справі №820/4653/15 з огляду на наступне. У постанові Верховного суду України від 07.02.2012 р. по справі №21-977во10 розглядалося питання про стягнення з управління ДСА щомісячної премії та надбавки за напруженість та складність роботи і не виплаченої премії до свята відповідно до наказів голови суду, а в постанові Верховного суду України від 13.07.2016 р. по справі №820/4653/15 розглядалося питання щодо зобов'язання ТУ ДСА здійснити перерахунок заробітної плати позивачу з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до абз.2 ч.1 ст.144 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 1697-VII, а з 29 березня 2015 року по 2 червня 2015 року - виходячи з розміру посадового окладу, визначеного згідно з абз.2 ч.1 п.1 ст.147 Закону № 2453-VI у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», а відтак предмет спору та конкретні обставини у даних справах є різними.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Головуючий суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.