Справа № 127/12490/16-а
Суддя: Волошин С. В.
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/454/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Волошина С.В.,

за участю секретаря Тонкопій Ю.І.,

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці справу за адміністративним позовомОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про зобовязання призначити та виплачувати пенсію,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про зобовязання призначити та виплачувати пенсію, в якій просить визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про відмову ОСОБА_1 в призначенні пільгової пенсії за віком згідно п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобовязати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці призначити на виплачувати пенсію ОСОБА_1 згідно п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 09.02.2016 року.

Позов мотивований тим, що 09.02.2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за яким водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих в технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців, оскільки на день звернення він досяг 55-ти річного віку, має пільговий стаж роботи 14 р.05 міс. 20 днів. Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки не отримало відповіді на свій запит до ПАТ «Автобусний парк» про надання копії наказу №169 від 25.06.1992 року. Додатково УПФУ в м. Вінниця повідомило, що підприємством не надано згоди на проведення зустрічної перевірки спеціального стажу роботи ОСОБА_1 Позивач вважає, що таке твердження відповідача свідчить про небажання призначити та виплачувати пенсію позивачу, також вважає відмову відповідача в призначенні пенсії позивачу протиправною та незаконною, оскільки в п.12 його трудової книжки вчинено запис, що «стаж работы водителем городского пассажирского автотранспорта исчислять с 17.05.1981 года по 13.01.1984 года, и с 24.12.1986 года по настоящее время (наказ 169 від 25.06.1992 року)», відповідно стаж роботи позивача на посаді водія міського пасажирського автотранспорту складає 14 р.05 міс. 20 днів, з яких: у Вінницькому автотранспортному підприємстві 30121 - 2р. 7міс. 28 дн., на Вінницькому автотранспортному підприємстві 10529 - 11р. 9міс.22 дн.

Викладене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

На адресу суду надійшли заперечення відповідача, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову, у звязку з наступним. 09.02.2016 року ОСОБА_1 повторно звернувся до УПФУ у м. Вінниці з заявою про призначення пенсії за віком за ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як водію міського пасажирського транспорту та надав, крім іншого, копію наказу №169 від 25.06.1992 року, відсутність якого, зокрема стала підставою для відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1, згідно рішенням УПФУ в м. Вінниці від 13.11.2015 року. На підставі наявних документів ОСОБА_1 зараховано до пільгового стажу роботи водієм міського пасажирського транспорту 14р. 5міс.18дн. та направлено пенсійну справу до ГУ ПФУ у Вінницькій області в порядку контролю. Проте згідно листа ГУ ПФУ у Вінницькій області від 29.04.2016 року №284/С-06 зауважено, що незрозуміло на підставі яких документів до пільгового стажу роботи в період з червня 1992 року по 14.10.1998 року та в усному порядку розяснено, що у звязку з наявністю наказу №169 від 25.06.1992 року по ПАТ «Автобусний парк» можливо зарахувати пільговий стаж роботи лише по дату видання зазначеного наказу, тобто по 24.06.1992 року. На підставі зазначеного згідно поданих документів ОСОБА_1 зараховано пільговий пенсійний стаж тривалістю 8р. 01 міс. 28 дн. (з 17.05.1981 року по 13.01.1984 року, з 24.12.1986 року по 24.06.1992 року), що є недостатнім для призначення пільгової пенсії.

Розгляд справи було призначено в порядку скороченого провадження у відповідності до ст.183-2 КАС України.

Після отримання судом письмових заперечень проти позову, ухвалою суду від 12.07.2016 року, справу призначено до судового розгляду за загальними правилами КАС України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, зазначив, що зокрема в період з 1992 року по 1998 року до виходу на пенсію, що не визнається відповідачем, він працював водієм міського автобусу №9 на маршруті «Залізничний вокзал - Вантажна станція», перевозив людей, працював за графіком 1 тиждень 1 зміна, 2 тиждень 2 зміна. В 1 зміну працював з 6 години ранку до 14-15 годин дня, 2 зміну з 14 год. до 24 год. або 01 год. ночі наступної доби. Таких водіїв як він в той час було близько 15 чоловік, а можливо й більше, його маршрут включав 8 зупинок. Позивач просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 внесений на розгляд суду адміністративний позов підтримав з підстав, що наведено у позовній заяві, вказав, що його довірителю в УПФ міста Вінниці було відмовлено в призначенні пенсії, оскільки не підтверджено стаж роботи ОСОБА_1 водієм саме міського пасажирського транспорту. Разом з тим ОСОБА_2 в судовому засіданні представив наказ №169 від червня 1992 року Вінницького автопідприємства 10529, який підтверджує доводи представника позивача, зазначив, що УПФУ до розгляду заяви ОСОБА_1 підійшов вибірково, зарахувавши його спеціальний стаж по день видачі цього наказу, незважаючи на те, що і після видачі цього наказу його довіритель працював на тій же роботі та її характер не змінився, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, що наведено в її письмових запереченнях, а також з тих підстав, що рішення пенсійного фонду щодо відмови є правомірним і обґрунтованим. Для призначення пенсії позивачу на пільгових умовах відсутні відповідні правові підстави, зазначила, що УПФУ визнає пільговий стаж до 24.06.1992 року, тобто по день видачі наказу № 169, про який зазначав представник позивача.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомив, що він особисто працював на Вінницькому АТП 30121 з 1985 року, а через рік після його працевлаштування на роботу влаштувався на аналогічну роботу і ОСОБА_1, тобто ОСОБА_1 почав працювати водієм міського пасажирського транспорту приблизно з 1986 року, місяця точно він не памятає. Так вони разом допрацювали до пенсії ОСОБА_4, тобто до вересня 1998 року. ОСОБА_1 після виходу на пенсію ОСОБА_4 на пенсію продовжував працювати, однак скільки саме він не знає. Працювали вони разом на 9 маршруті «Залізничний вокзал - Вантажна станція» в 1 колоні. За весь цей період режим їх роботи не змінювався, вони здійснювали перевезення людей. Підприємство не зупинялось, характер роботи у всіх водіїв був однаковий, працювали позмінно.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомив, що він працював в АТП водієм міського транспорту з 1980 року по 2002 рік. З позивачем він працював з 1981 року, потім той звільнився, пізніше знову почав там працювати. Свідок зазначив, що він памятає, що ОСОБА_1 з 1990-х років працював водієм міського пасажирського транспорту на 9 маршруті, оскільки він особисто був бригадиром та виконував контролюючі повноваження за виконання водіями трудової дисципліни. За час його роботи претензій до ОСОБА_1 не було. ОСОБА_1 виконував роботу водія міського пасажирського транспорту по день його звільнення.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив, що він з 1988 року працював в автопарку на посаді водія міського пасажирського транспорту на 10 та 12 маршруті, а ОСОБА_1 на 8 та 9 маршрутах. На момент влаштування ОСОБА_6 на роботу ОСОБА_1 вже працював на підприємстві. Вони разом працювали в 1 колоні. За час їх роботи перерв в роботі не було.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, його представника, представника відповідача та свідків суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ст. 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 визначено перелік документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються до органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції України і законів, актів Президента України.

У відповідності зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає, зокрема, право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Як передбачено ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні судом перевірено: чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У цьому звязку судом встановлено, що 09.02.2016 року позивач повторно звернувся до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за яким водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих в технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців (а.с.49).

ОСОБА_1 народився 03.07.1960 року, що підтверджується копією його паспорту (а.с.5-6), а отже позивач на дату звернення із відповідною заявою до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці досяг віку 55 років.

Згідно розрахунку стажу ОСОБА_1 його загальний стаж станом на 31.01.2016 року становить 30 років 2 місяці 18 днів (а.с.56).

Тобто тривалість загального стажу ОСОБА_1 є достатнім для призначення йому пенсії.

Відповідно до протоколу №1478 від 27.04.2016 року Управлінням пенсійного фонду України в місті Вінниці ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах як водію міського пасажирського транспорту в звязку з відсутністю необхідного спеціального стажу (а.с. 55,59).

Як вбачається із матеріалів справи трудова книжка позивача заповнена відповідно до вимог Закону.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 20 цього Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 23.01.1981 року він зарахований до Вінницького автопідприємства 30121 слюсарем третього розряду по ремонту автомобілів. В подальшому був направлений на курси водіїв категорії «Д», 17.05.1981 року присвоєно 3 клас водія категорії «Д», 15.06.1981 року присвоєно 2 клас водія, 13.01.1984 року звільнено за прогули без поважних причин. (а.с. 10).

В 1983 році Вінницьке автопідприємство 30121 перейменовано в автопідприємство 10529. (а.с. 41).

24.12.1986 року ОСОБА_1, згідно запису №11 трудової книжки, прийнятий водієм другого класу для роботи на автобусах, з якої, згідно запису №13, звільнений з посади за згодою сторін 14.10.1998 року. (а.с. 12).

Згідно запису №12 трудової книжки ОСОБА_1, який вчинено на підставі наказу №169 Вінницького автопідприємства 10529 від 25.06.1992 року, стаж роботи водієм міського пасажирського автотранспорту вираховувати з 17.05.1981 року по 13.01.1984 року, та з 24.12.1986 року по теперішній час (наказ №169 від 25.06.1992 року) (а.с. 10-12).

Відповідно до копії наказу №169 Вінницького автопідприємства 10529 від 25.06.1992 року водіям міських пасажирських перевозок зараховувати пільговий стаж роботи як фактично працюючих на міських пасажирських автобусах згідно списку з дня прийому на роботу і допуску до самостійної роботи, в якому, зокрема, зазначено ОСОБА_1 з 17.05.1981 року по 13.01.1984 року, та з 24.12.1986 року по теперішній час (а.с.13).

Жодних записів між записом №12 та №13, зокрема таких, які б свідчили про зміну посади чи характеру роботи ОСОБА_1 з дати видачі наказу №169 від 25.06.1992 року, трудова книжка не містить. На підставі викладеного та показань свідків, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 працював до дня звільнення на посаді згідно запису в трудовій книжці №11, на посаді водія міського пасажирського транспорту.

ОСОБА_1 звільнений з Вінницького автопідприємства 10529 за власним бажанням з 14.10.1998 року (запис в трудовій книжці №13).

Тривалість роботи ОСОБА_1 у Вінницькому автопідприємстві 30121 становить 2 роки 7 місяців 28 днів, у Вінницькому автотранспортному підприємстві 10529 з 24.12.1986 року по 14.10.1998 року становить 11 років 9 місяців 22 дні. Загальна тривалість 14 років 5 місяців 20 днів.

Так, шляхом складення відповідних періодів суд приходить до висновку, що станом на дату повторного звернення позивачем до УПФУ у місті Вінниці з заявою про призначення пенсії (09.02.2016 року) його пільговий стаж становив 14 років 5 місяців 20 днів, що відповідно до положень пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є достатнім для призначення пільгової пенсії.

Таким чином, судом досліджено та встановлено, що станом на 09.02.2016 року у позивача були всі підстави, передбачені пунктом «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», для звернення до УПФУ у місті Вінниці з заявою про призначення пенсії.

З огляду на вищезазначені обставини справи, а також наявність відповідних в трудовій книжці позивача записів та інших доказів по справі, які підтверджують пільговий характер роботи та професію позивача, приймаючи до уваги наявність пільгового стажу, суд, дійшов висновку про неправомірність дій Управління пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах.

Враховуючи встановлені судом факти, суд вбачає неправомірні дії з боку Пенсійного фонду України у м. Вінниці, яке діяло в порушення норм чинного законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 19 Конституції України, в якій зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже дії/рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо відмови у призначенні пенсії позивачу є порушенням чинного законодавства.

Аналогічних висновків дійшов Вінницьким апеляційний адміністративний суд в своїх постановах, зокрема, від 23.10.2014 року у справі №681/1346/14-а та від 24.06.2015 року у справі №682/855-15-а.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку відповідно до п «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення за призначенням пенсії - з 09 лютого 2016 року.

Згідно п.1 ч.1 ст.256 КУпАП, постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів виконуються негайно в межах суми стягнення за один місяць.

В контексті цієї норми постанова в межах суми стягнення пенсійних виплат за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України судові витрати понесені позивачем підлягають обов'язковому стягненню органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

Суд зазначає, що оскільки Законом України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру передбачена сплата судового збору в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, яка станом на дату подання даного позову становила 551,20 гривень, то стягненню підлягає сума судового збору саме в розмірі 551,20 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. ст.ст. 2, 6, 9, 14, 71, 94, 159-163, 167, 183-2,254, 256 КАС України, Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" ,суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про відмову ОСОБА_1 в призначенні пільгової пенсії за віком згідно п. «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дати звернення за призначенням пенсії, тобто з 09 лютого 2016 року.

Присудити на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., які підлягають обов'язковому стягненню органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

Допустити постанову суду до негайного виконання в межах суми стягнення пенсійних виплат за один місяць.

На постанову може бути подана апеляційна скарга у Вінницький апеляційний адміністративний суд через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя :