Справа № 428/7768/16-а
Суддя: Юзефович І. О.
Дата ухвалення: 2016-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/7768/16-а
Провадження №2-а/428/104/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2016 року Сєвєродонецький міський суд

Луганської області в складі:

судді Юзефовича І.О.

при секретарі Продченко О.А.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування розпорядження Сєвєродонецького міського голови №217 від 02.07.2016р., зобов'язання перевести з 07.07.2016р. на посаду начальника відділу контролю споживчого ринку департаменту економічного розвитку та торгівлі міської ради на підставі заяви від 06.07.2016р., стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди у розмірі 300000грн.,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду з адміністративним позовом до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування розпорядження Сєвєродонецького міського голови №217 від 02.07.2016р., зобов'язання перевести з 07.07.2016р. на посаду начальника відділу контролю споживчого ринку департаменту економічного розвитку та торгівлі міської ради на підставі заяви від 06.07.2016р., стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди у розмірі 300000грн., мотивуючи вимоги тим , що рішенням одинадцятої сесії Сєвєродонецької міської ради сьомого скликання 28.04.2016 було прийнято Рішення №400 «Про затвердження структури та чисельності виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради», відповідно до п.10 якого планувалась реорганізація з 07.07.2016р. департаменту економічного розвитку міської ради і відділу торгівлі та з захисту прав споживачів міської ради шляхом їх об'єднання у департамент економічного розвитку та торгівлі. 06.05.2016р. позивачку ОСОБА_1 було ознайомлено з вищенаведеним рішенням міської ради, яке видали за нібито зміну істотних умов праці та запропоновано продовжити роботу за нібито новими умовами праці. На виконання зазначеного рішення міської ради 29.06.2016р. було видано розпорядження міського голови м. Сєвєродонецька Казакова В.В. №262 «Про затвердження штатних розписів окремих органів Сєвєродонецької міської ради на 2016 рік», відповідно до п.4 якого було затверджено штатний розпис департаменту економічного розвитку та торгівлі міської ради та введено його в дію з 07.07.2016р. (додаток 4 до розпорядження). Згідно з додатком №4 до розпорядження №262 штатний розпис працівників департаменту економічного розвитку та торгівлі міської ради з 07.07.2016р. передбачає наявність посади начальника відділу торгівлі та з захисту прав споживачів, яку і обіймала позивачка ОСОБА_1 до моменту її звільнення. Позивачка ОСОБА_1 вважає, що відповідно до рішення Сєвєродонецької міської ради №400 та розпорядження міського голови №262 планувалось саме переміщення, тобто переміщення в інший структурний підрозділ (департамент економічного розвитку та торгівлі міської ради), а не переведення (зміна істотних умов праці), оскільки найменування посади, посадовий оклад, посадові обов'язки, робочий час, час відпочинку та інше лишались без змін, змінювався лише структурний підрозділ, до складу якого і планувалось ввести відділ торгівлі та з захисту прав споживачів, у зв'язку із чим позивачка ОСОБА_1 не вважала за потрібне давати чи не давати згоди на фактичне переміщення, оскільки законодавством не передбачено надання такої згоди, а фактичні умови праці не змінювались. Згодом, 04.07.2016р. розпорядженням міського голови м. Сєвєродонецька Казакова В.В. №270 «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 29.06.2016 №262 «Про затвердження штатних розписів окремих виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради на 2016 рік»», відповідно до якого було внесено зміни до додатку 4 «Штатний розпис працівників департаменту економічного розвитку та торгівлі міської ради» та викладено в новій редакції. Згідно до нової редакції додатку №4 в департаменті економічного розвитку та торгівлі міської ради замість відділу торгівлі та з захисту прав споживачів з 07.07.2016р. планувалось ввести відділ контролю споживчого ринку з наявною посадою начальника зазначеного відділу. Відповідно до розпорядження №270 дійсно планувались з 07.07.2016р. зміни істотних умов праці позивачки ОСОБА_1, а саме зміна найменування посади. Таким чином, позивачку ОСОБА_1 про зміну найменування посади з начальника відділу торгівлі та з захисту прав споживачів на начальника відділу контролю споживчого ринку повідомили 04.07.2016р., у зв'язку із чим самі зміни мали відбутись не раніше ніж 04.09.2016р., тобто після спливу 2-х місячного терміну після попередження. 06.07.2016р. позивачка ОСОБА_1 написала та зареєструвала в Сєвєродонецькій міській раді заяву, в якій вона погоджується на зміну істотних умов праці, зазначених в розпорядженні міського голови №270 та просить перевести з 07.07.2016р. на посаду начальника відділу контролю споживчого ринку департаменту економічного розвитку та торгівля міської ради. Натомість, 06.07.2016р. позивачку ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці за п.6 ст.36 КЗпП України. Підставою звільнення стало розпорядження Сєвєродонецького міського голови №217-К від 02.07.2016р.. Вищенаведене розпорядження №217-К видано ще до фактичного прийняття рішення про зміну істотних умов праці (розпорядження №270 від 04.07.2016), а також до того, як позивачка ОСОБА_1 погодилась на зміну істотних умов праці та просила перевести її на роботу за новою посадою, у зв'язку із чим позивачка ОСОБА_1 вважає розпорядження №217-К незаконним та таким, що прийнято всупереч наявним законним підставам для продовження роботи за новою посадою. Також, позивачка ОСОБА_1 зауважує, що її звільнення відбулось всупереч вимогам ст.252 КЗпП України, адже позивачка ОСОБА_1 в період з 1999р. до 16.10.2015р. очолювала Сєвєродонецьку міську організацію профспілки працівників державних установ. Також, враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 працювала на займаній посаді з 01.08.1993р. до моменту незаконного звільнення, користувалась авторитетом та повагою серед колег, багаторазово, системно здобувала заохочення та нагороди за багаторічну та сумлінну працю, незаконне звільнення завдало їй душевних страждань та приниження честі та гідності, а також ділової репутації, що дає їй право на стягнення моральної шкоди, яку позивачка ОСОБА_1 оцінює у розмірі 300000грн.. Тому, позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом і просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження Сєвєродонецького міського голови №217 від 02.07.2016р. «Про звільнення ОСОБА_1.»; зобов'язати Сєвєродонецьку міську раду перевести ОСОБА_1 з 07.07.2016р. на посаду начальника відділу контролю споживчого ринку департаменту економічного розвитку та торгівлі міської ради на підставі заяви ОСОБА_1 від 06.07.2016р.; стягнути з Сєвєродонецької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 300000грн..

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що рішенням одинадцятої сесії Сєвєродонецької міської ради сьомого скликання 28.04.2016р. було прийнято Рішення №400 «Про затвердження структури та чисельності виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради», відповідно до п.10 якого планувалась реорганізація з 07.07.2016р. департаменту економічного розвитку міської ради і відділу торгівлі та з захисту прав споживачів міської ради шляхом їх об'єднання у департамент економічного розвитку та торгівлі. 06.05.2016р. позивачку ОСОБА_1 було ознайомлено з вищенаведеним рішенням міської ради, яке видали за нібито зміну істотних умов праці та запропоновано продовжити роботу за нібито новими умовами праці. На виконання зазначеного рішення міської ради 29.06.2016р. було видано розпорядження міського голови м. Сєвєродонецька Казакова В.В. №262 «Про затвердження штатних розписів окремих органів Сєвєродонецької міської ради на 2016 рік» , відповідно до п.4 якого було затверджено штатний розпис департаменту економічного розвитку та торгівлі міської ради та введено його в дію з 07.07.2016р. (додаток 4 до розпорядження). Згідно з додатком №4 до розпорядження №262 штатний розпис працівників департаменту економічного розвитку та торгівлі міської ради з 07.07.2016р. передбачає наявність посади начальника відділу торгівлі та з захисту прав споживачів, яку і обіймала позивачка ОСОБА_1 до моменту її звільнення. Таким чином, відповідно до рішення Сєвєродонецької міської ради №400 та розпорядження міського голови №262 планувалось саме переміщення, тобто переміщення в інший структурний підрозділ (департамент економічного розвитку та торгівлі міської ради) , а не переведення (зміна істотних умов праці), оскільки найменування посади, посадовий оклад, посадові обов'язки, робочий час, час відпочинку та інше лишались без змін, змінювався лише структурний підрозділ, до складу якого і планувалось ввести відділ торгівлі та з захисту прав споживачів, у зв'язку із чим позивачка ОСОБА_1 не вважала за потрібне давати чи не давати згоди на фактичне переміщення, оскільки законодавством не передбачено надання такої згоди, а фактичні умови праці не змінювались. Згодом, 04.07.2016р. розпорядженням міського голови м. Сєвєродонецька Казакова В.В. №270 «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 29.06.2016 №262 «Про затвердження штатних розписів окремих виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради на 2016 рік»», відповідно до якого було внесено зміни до додатку 4 «Штатний розпис працівників департаменту економічного розвитку та торгівлі міської ради» та викладено в новій редакції. Згідно до нової редакції додатку №4 в департаменті економічного розвитку та торгівлі міської ради замість відділу торгівлі та з захисту прав споживачів з 07.07.2016р. планувалось ввести відділ контролю споживчого ринку з наявною посадою начальника зазначеного відділу. Відповідно до розпорядження №270 дійсно планувались з 07.07.2016р. зміни істотних умов праці позивачки ОСОБА_1, а саме зміна найменування посади. Таким чином, позивачку ОСОБА_1 про зміну найменування посади з начальника відділу торгівлі та з захисту прав споживачів на начальника відділу контролю споживчого ринку повідомили 04.07.2016р.. 06.07.2016р. позивачка ОСОБА_1 написала та зареєструвала в Сєвєродонецькій міській раді заяву, в якій вона погоджується на зміну істотних умов праці, зазначених в розпорядженні міського голови №270 та просить перевести з 07.07.2016р. на посаду начальника відділу контролю споживчого ринку департаменту економічного розвитку та торгівля міської ради. Натомість, 06.07.2016р. позивачку ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці за п.6 ст.36 КЗпП України. Підставою звільнення стало розпорядження Сєвєродонецького міського голови №217-К від 02.07.2016р.. Вищенаведене розпорядження №217-К є незаконним, адже видано ще до фактичного прийняття рішення про зміну істотних умов праці , а також до того, як позивачка ОСОБА_1 погодилась на зміну істотних умов праці та просила перевести її на роботу за новою посадою, у зв'язку із чим розпорядження №217-К є незаконним та таким, що прийнято всупереч наявним законним підставам для продовження роботи за новою посадою. Крім того, звільнення позивачки ОСОБА_1 відбулось всупереч вимогам ст.252 КЗпП України, адже позивачка ОСОБА_1 в період з 1999р. до 16.10.2015р. очолювала Сєвєродонецьку міську організацію профспілки працівників державних установ. Також, враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 працювала на займаній посаді з 01.08.1993р. до моменту незаконного звільнення, користувалась авторитетом та повагою серед колег, багаторазово, системно здобувала заохочення та нагороди за багаторічну та сумлінну працю, незаконне звільнення завдало їй душевних страждань та приниження честі та гідності, а також ділової репутації, що дає їй право на стягнення моральної шкоди, яку позивачка ОСОБА_1 оцінює у розмірі 300000грн..

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснення представника ОСОБА_2 підтримала та додатково пояснила, що з травня 2016р. на роботі розпочався тиск на неї та її попередили про неминуче звільнення, внаслідок чого вона отримала сильні душевні переживання, лікувалась і лікарні і наразі продовжує вживати медичні препарати, що позначилось на стану її здоров'я, тому вона вважає що моральна шкода у розмірі 300000грн. буде достатньою для компенсації її душевних переживань та погіршення стану здоров'я.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила , що 28.04.2016р. Сєвєродонецькою міською радою було прийнято рішення №400 «Про затвердження структури та чисельності виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради», яким було реорганізовані окремі виконавчі органи Сєвєродонецької міської ради. На виконання рішення Сєвєродонецької міської ради №400 від 28.04.2016р. Розпорядженням міського голови №154 від 04.05.2016р. було створено комісію з питань проведення реорганізації у виконавчих органах міської ради. Згідно Протоколу засідання комісії з питань проведення реорганізації у виконавчих органах міської ради №1 від 06.05.2016р. працівники виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради, в тому числі позивачка ОСОБА_1 була попереджена про реорганізацію виконавчого органу де вона працювала та про зміну істотних умов праці, якій було запропоновано перелік вакантних посад, які є на момент попередження у виконавчих органах міської ради станом на 06.05.2016р.. Розпорядженням міського голови №262 від 29.06.2016р. було затверджено штатний розпис окремих виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради на 2016р. , де в тому числі було затверджено штатний розпис на 2016р. працівників департаменту економічного розвитку та торгівлі міської ради. Пізніше , після помилкового зазначення в назві виконавчого органу, який входить до структури департаменту економічного розвитку та торгівлі міської ради, розпорядженням міського голови №270 від 04.07.2016р. було внесено зміни до розпорядження міського голови №262 від 29.06.2016р. «Про затвердження штатних розписів окремих виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради на 2016р». Зміни до штатного розпису на 2016р. вносились в додаток до зазначеного розпорядження, в частині зміни найменування виконавчого органу відділу торгівлі та з захисту прав споживачів на відділ контролю споживчого ринку. Також після прийняття розпорядження міського голови №262 від 29.06.2016р. «Про затвердження штатних розписів окремих виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради на 2016р.» ОСОБА_1 була ознайомлена та запропоновано їй вакантні посади виконавчих органах міської ради, але остання відмовилась від запропонованих посад. Розпорядженням міського голови №211-К від 30.06.2016р. було оголошено проведення конкурсів у виконавчих органах міської ради», в тому числі на проведення конкурсу на посаду начальника відділу контролю споживчого ринку. В зв'язку з утворення нового виконавчого органу міської ради (відділ контролю споживчого ринку) була затверджена Посадова інструкція начальника відділу контролю споживчого ринку департаменту економічного розвитку та торгівлі, яка містить в собі значні зміни завдань та функцій начальника відділу на відміну від посадової інструкції начальника відділу торгівлі та з захисту прав споживачів, яку обіймала позивачка ОСОБА_1. Це також підтверджує факт зміни істотних умов праці. Тому, на підставі викладеного, слід зазначити що для вдосконалення структури виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради, раціоналізації робочих місць( а це є в тому числі істотними змінами в організації виробництва та праці) Сєвєродонецька міська рада прийняла рішення №400 від 28.04.2016р. «Про затвердження структури та чисельності виконавчих органів Сєвєродонецької міської ради». 06.07.2016р. , в останній робочий день , у відповідності до КЗпП України, ОСОБА_1 була звільнена з посади начальника відділу торгівлі та з захисту прав споживачів міської ради в зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із істотними умовами праці за п.6 ст.36 КЗпП України , на підставі розпорядження міського голови №217-К від 02.07.2016р..

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини , на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення , крім випадків , встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії трудової книжки серії БТ-1 №7637625 на ім'я ОСОБА_1, 01.08.1993р. ОСОБА_1 прийнята на посаду спеціаліста І категорії управління торгівлі та розвитку споживчого ринку Сєвєродонецької міської ради на підставі розпорядження №105 від 22.07.1993р.; 10.10.2014р. ОСОБА_1 переведено на посаду начальника відділу торгівлі та з захисту прав споживачів міської ради на підставі розпорядження міського голови від 09.10.2014р. №141-К; 06.07.2016р. ОСОБА_1 звільнено у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці за п.6 ст.36 КЗпП України на підставі розпорядження міського голови від 02.07.2016р. №217-К. Відповідно до копії розпорядження міського голови м. Сєвєродонецька №217-К від 02.07.2016р. ОСОБА_1, начальника відділу торгівлі та з захисту прав споживачів міської ради, звільнити з роботи 06.07.2016р. у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, п.6 ст.36 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати і грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та щорічної додаткової відпустки. Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 від 06.07.2016р., остання повідомила міського голову про згоду на переведення з 07.07.2016р. на посаду начальника відділу контролю споживчого ринку департаменту економічного розвитку та торгівлі міської ради. Зазначена заява отримана Сєвєродонецькою міською радою 06.07.2016р. за вх. №216. Відповідно до копії довідки Сєвєродонецької міської ради №3142 від 08.07.2016р., ОСОБА_1 працювала у Сєвєродонецькій міській раді на посаді начальника відділу торгівлі та з захисту прав споживачів міської ради з 01.08.1993р. по 06.07.2016р.. Середньомісячна заробітна плата станом на 01.07.2016р. складає 9459,85грн., сума середньоденної заробітної плати складає 497,89грн.. Відповідно до копії епікризу №1497 Комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня», ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні у денному соматичному стаціонарі КДПО №1 з 07.06.2016р. по 21.06.2016р..

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Законом України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон №3723-XII).

Відповідно до ст.1 Закону №3723-XII державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Так, згідно частини 1 статті 30 Закону, державна служба припиняється, передусім, із загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), а також з підстав, визначених цією статтею. Таким чином, при звільненні особи з публічної служби за загальними підставами, передбаченими КЗпП України, на цю особу поширюються гарантії, передбачені КЗпП, якщо інше прямо не передбачено спеціальним законом.

Відповідно до ч.ч. 3 , 4 ст.32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

Відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що 06.05.2016р. позивачку ОСОБА_1 було повідомлено про зміну істотних умов праці, тобто саме двомісячний строк повідомлення працівника, передбачений ч.3 ст.32 КЗпП України, закінчувався 06.07.2016р. і позивачка ОСОБА_1 мала передбачене законодавством право або надати згоду на зміну істотних умов праці, або відмовитися від такої. Однак, всупереч вимогам законодавства України, ОСОБА_1 було звільнено у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці, п.6 ст.36 КЗпП України на підставі розпорядження міського голови від 02.07.2016р. №217-К. При цьому суд зауважує, що письмової заяви про відмову від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці позивачка ОСОБА_1 не надавала, більш того, в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 від 06.07.2016р. про згоду на продовження роботи, яку відповідачем отримано. Дана обставина справи сторонами не оспорюється. Підсумовуючи викладене суд зазначає, що розпорядження Сєвєродонецького міського голови №217-К від 02.07.2016р. не відповідає чинному законодавству, є незаконним та необґрунтованим в частині звільнення позивачки ОСОБА_1, а отже у суду є достатні підстави для задоволення позовної вимоги щодо скасування спірного розпорядження в частині звільнення позивача. При цьому суд зауважує, що посилання позивачки ОСОБА_1 на гарантії передбачені ст.252 КЗпП України не можуть бути взяті судом до уваги, адже вони підлягають застосуванню лише у випадку, передбаченому ст.40 КЗпП України - звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого органу, а не за п.6 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 слід поновити на роботі на посаді начальника відділу торгівлі та з захисту прав споживачів Сєвєродонецької міської ради Луганської області.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов'язання Сєвєродонецької міської ради перевести ОСОБА_1 з 07.07.2016р. на посаду начальника відділу контролю споживчого ринку департаменту економічного розвитку та торгівлі міської ради на підставі заяви ОСОБА_1 від 06.07.2016р., суд зазначає, що дана позовна вимога не може бути задоволена судом, адже у відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» суди можуть розглядати питання з приводу поновлення або зміни в трудовій книжці формулювання причини звільнення, а тому позовна вимога щодо зобов'язання відповідача здійснити переведення позивачки на іншу посаду не відносить до компетенції суду.

Згідно із ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992р. №9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі , затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995р. №348).

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу по день винесення рішення суду, суд враховує, що позивачка ОСОБА_1 була звільнена 06.07.2016р., тобто її вимушений прогул розпочався 07.07.2016р.. Отже, розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу позивачки має обчислюватися з 07.07.2016р. по 05.08.2016р. (день проголошення цього рішення суду).

Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р.№100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015р. по справі №6-195цс134.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 497,89грн.. Час вимушеного прогулу позивача за період з 07.07.2016р. по 05.08.2016р., тобто станом на час винесення судом цього рішення, складає 17 робочих днів у липні, а також 5 робочих днів у серпні 2016р В кінцевому підсумку, час вимушеного прогулу позивача складає 22 робочих днів.

Отже, 22 робочих днів затримки слід помножити на 497,89грн. середньоденної заробітної плати позивача, що складе 8464,13грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Саме у вказаному розмірі слід задовольнити відповідні позовні вимоги.

При цьому суд враховує, що позивачці ОСОБА_1 при звільненні було виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно зі статтею 44 КЗпП України при припиненні трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 82 Кодексу законів про працю України час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу) зараховується до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку.

Отже, законодавством про працю України не передбачено повернення працівникові грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки в разі поновлення його на роботі.

Стосовно позовної вимоги позивачки ОСОБА_1 щодо стягнення з Сєвєродонецької міської ради моральної шкоди у розмірі 300000грн. суд зазначає, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у даному конкретному випадку, суд враховує те, що позивачка ОСОБА_1 за час зайняття посади не притягалась до дисциплінарної відповідальності , погіршення стану здоров'я позивачки ОСОБА_1 внаслідок неправомірних дій відповідача; ступінь вини відповідача Сєвєродонецької міської ради, який не дотримався вимог чинного законодавства України при звільненні позивачки ОСОБА_1, та ту обставину, що сама позивачка ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтовує заявлений розмір спричиненої моральної шкоди у розмірі 300000грн., тому, суд вважає, що 4500грн. є достатнім розміром для відшкодування заподіяної їй моральної шкоди внаслідок порушення відповідачем Сєвєродонецькою міською радою Луганської області вимог КЗпП України , а тому позовна вимога позивачки ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача Сєвєродонецької міської ради Луганської області моральної шкоди у розмірі 300000грн. підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позовні вимоги задоволені частково, позивача було звільнено від сплати судового збору, у зв'язку із чим судові витрати у розмірі 551,20грн. відповідно до ст.94 КАС України віднести за рахунок місцевого бюджету.

На підставі п. 2, 3 ч. 1 ст.256 КАС України суд також вважає за необхідне допустити негайне виконання цього рішення в частині поновлення позивача на роботі, а також в частині стягнення з Сєвєродонецької міської ради Луганської області на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Керуючись ст.ст. 70 , 71 , 159-163, 256 КАС України , суд -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування розпорядження Сєвєродонецького міського голови №217 від 02.07.2016р., зобов'язання перевести з 07.07.2016р. на посаду начальника відділу контролю споживчого ринку департаменту економічного розвитку та торгівлі міської ради на підставі заяви від 06.07.2016р., стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди у розмірі 300000грн., задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Сєвєродонецького міського голови №217-К від 02.07.2016р. в частині звільнення ОСОБА_1, 10.06.1962р.н..

Поновити ОСОБА_1, 10.06.1962р.н., на роботі на посаді начальника відділу торгівлі та з захисту прав споживачів Сєвєродонецької міської ради Луганської області.

Стягнути з Сєвєродонецької міської ради Луганської області на користь ОСОБА_1, 10.06.1962р.н., середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто за період з 07.07.2016р. по 05.08.2016р., у розмірі 8464,13грн..

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Сєвєродонецької міської ради Луганської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в межах одного місяця у розмірі 8464,13грн..

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Судовий збір по справі у розмірі 551,20грн. віднести за рахунок місцевого бюджету.

Постанова може бути оскаржена до Донецького адміністративного апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення , з одночасним надсиланням її копії до Донецького адміністративного апеляційного суду. У разі прийняття судом постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя