Справа № 802/1188/16-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2016-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

12 вересня 2016 р. Справа № 802/1188/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Демченка А.М.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: Цимбал В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_3 із позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.06.2015 року форми "Ф" №1583-17 та скасування податкової вимоги форми "Ф" від 27.10.2015 року №2648-23.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 на праві власності належить автомобіль марки Mercedes Benz ML 350 2011 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1.

На адресу позивача надійшло оскаржуване податкове повідомлення - рішення, яким на підставі підпункту 54.3.3, пункту 54.3 статті 54 ПКУ та, відповідно до підпункту 267.6.2., пункту 267.6. статті 267 ПКУ визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві, а саме, вважає, податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 року форми "Ф" №1583-17 та податкову вимогу форми "Ф" від 27.10.2015 року №2648-23, які прийняті податковим органом, протиправним та таким, що підлягають скасуванню.

Представники відповідача заперечували проти вимог адміністративного позову і зазначили, що позивач в силу ст. 267 ПК України є платником транспортного податку, а наявний у нього на праві власності автомобіль марки Mercedes Benz ML 350 2011 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1. є об'єктом оподаткування транспортним податком. Згідно до п. 267.4. ст. 267 ПК України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн. Тому, на переконання відповідача, на позивача правомірно покладено обов'язок сплатити податкове зобов'язання із "транспортного податку" у розмірі 25000 грн.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 є власником автомобіля марки Mercedes Benz ML 350 2011 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1.

15.07.2015 року у відповідь на запит податкового органу управління МВС України у Вінницькій області про фізичних та юридичних осіб, які придбали або зареєстрували протягом першого півріччя поточного року легкові автомобілі, які використовуються до 5 років з об'ємом циліндрів двигуна понад 3000 кубічних сантиметрів на території Вінницької області.

Із змісту отриманої інформації відповідачем встановлено, що позивач є власником автомобіля, що використовуються до 5 років з об'ємом циліндрів двигуна понад 3000 куб. см (а. с. 38,39).

За результатами опрацювання отриманих відомостей, керуючись нормою п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області 17.06.2015 року прийнято податкове повідомлення - рішення №1583-17.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню, рішенню суд виходить із наступного.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституція України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до п.п. 26.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Відповідно до п.п. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Таким чином, автомобіль марки Mercedes Benz ML 350 2011 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1, згідно п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач в такому разі, являється платником вказаного податку. Тому, приймаючи 17.06.2015 року податкове повідомлення - рішення №1583-17 та податкової вимоги від 27.10.2015 року №2646-23, відповідач діяв на підставі та в межах повноважень визначених Законом.

На думку представника позивача, Державна фіскальна служба України у зв'язку з набранням чинності Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" та на виконання п. 3 протоколу селекторної наради, яку проводив Прем'єр-міністр України Яценюк А.П. 13.01.2015 з питань підготовки і прийняття місцевих бюджетів та додаткових джерел їх доходів у зв'язку із проведенням податкової реформи прийняла до уваги інформаційний лист про особливості встановлення ставок з місцевих податків та зборів від 16.01.2015 №722/5/99-99-19-01-01-16.

Так, відповідно до п. 12.4 ст.12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів, зокрема, належить встановлення ставок місцевих податків та зборів у межах ставок, визначених цим Кодексом.

Законом №71 передбачено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю) та вирішують питання щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Якщо сільською, селищною або міською радою не прийнято рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковим згідно з Кодексом, такі податки до прийняття рішення справляються, виходячи з норм Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (абз. 6 п.4 Розділу 1 Закону №71).

В рамках податкової реформи 28.12.2014 Верховна Рада України за поданням Кабінету Міністрів України розглянула і прийняла поправки до Податкового кодексу і з 1 січня 2015 року було введено у дію транспортний податок.

Як видно із матеріалів справи, Вінницькою міською радою на 59 сесії 6 скликання прийнято рішення "Про встановлення місцевих податків і зборів та затвердження Порядків їх справляння" від 23.01.2015 року №1984 (а. с. 13-17).

На думку позивача, відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення та податкову вимогу, протиправно керувався нормами п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України в редакції Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VІІІ від 28 грудня 2014 року (набрав чинності 01.01.2015 року), та фактично надав Закону зворотної дії у часі, оскільки об'єктом оподаткування вказано автомобіль, що придбаний і зареєстрований задовго до набрання чинності вказаним Законом.

Суд критично оцінює такі доводи позивача із наступних мотивів.

Стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип треба розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів від 9 лютого 1999 року).

Водночас, відповідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. При цьому обов'язок із сплати транспортного податку покладено на його платників починаючи із 2015 року (рік набрання чинності Законом).

Тому, законодавець визначаючи об'єкт оподаткування транспортним податком передбачив, що ознаками такого є дата реєстрації автомобіля та об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. незалежно від дати придбання автомобіля. Отже, обов'язок сплачувати транспортний податок покладено на позивача після набрання чинності Законом № 71-VІІІ від 28 грудня 2014 року, а не поширено такий на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2015 року. Вказане свідчить про безпідставність доводів позивача про зворотну дію в часі норм Податкового кодексу України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, суд критично оцінює посилання позивача на рішення Вінницької міської ради від 23.01.2015 року №1984, як на підставу того, що транспортний податок може нараховуватись йому не раніше 2016 року, виходячи з наступного.

Пунктом 12.3 ст. 12 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом ( п.п. 12.3.1 - 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України ).

В той же час, п.п. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Як вже зазначалось судом, відповідно до п.10.2 ст. 10 ПК України транспортний податок є обов'язковим місцевим податком.

Крім того, суд зауважує, що п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України встановлена єдина ставка податку, що визначається з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Таким чином, в даному випадку, рішення сільської ради не може вплинути на визначення платників податку, об'єкту оподаткування, бази оподаткування, ставки податку, порядку обчислення податку, податкового періоду, строку та порядку сплати податку, оскільки такі встановлені нормами Податкового кодексу України.

Саме нормами Податкового кодексу України керувався відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.

Та обставина, що за позивачем, станом на момент розгляду справи, зареєстрований автомобіль марки Mercedes Benz ML 350 2011 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1, сторонами не оспорюється.

В силу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У своєму рішенні від 14 жовтня 2010 року прийнятому в справі "Щокін проти України" (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів" (п. 50).

Тому, введення нового виду податку - "транспортного податку" на підставі Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VІІІ від 28 грудня 2014 року слід вважати "законним втручанням" держави у мирне володіння майном особи та узгоджується із практикою Європейський Суд з прав людини.

Отже, на підставі аналізу норм законодавства та оцінки фактичних обставин справи суд доходить висновку, що Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Вінницькій області, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17.06.2015 року форми "Ф" №1583-17 та податкову вимогу форми "Ф" від 27.10.2015 року №2648-23 - діяла у законний спосіб, на підставі та в межах визначених повноважень, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В позові ОСОБА_3 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Ф" №1583-17 від 17.06.2015 року відмовити

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Копія вірна Суддя:

Секретар: