Справа № 813/1926/16
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2016-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року Справа № 813/1926/16

року Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Перчак С.В.,

з участю представників:

позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Щирецький завод залізобетонних виробів» до Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Щирецький завод залізобетонних виробів» (надалі - позивач, ТзОВ «Щирецький завод залізобетонних виробів») звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області (надалі ДПІ у Пустомитівському районі), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 28.12.15р., яким позивачу збільшено грошове зобовязання по податку на додану вартість в сумі 859 248 грн., в тому числі 572 832 грн. основного платежу та 286 416 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Судом, відповідно до ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, проведено заміну відповідача на Галицьку обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Львівській області (надалі Галицька ОДПІ, відповідач).

Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки податкового органу щодо заниження позивачем податкових зобовязань по податку на додану вартість є необґрунтованими. Діючим законодавством передбачено можливість продажу продукції власного виробництва через касу з оформленням видаткових касових ордерів. Обовязку створювати інші документи та проводити в них ідентифікацію конкретних покупців нормативно-правові акти не містять. ТзОВ «Щирецький завод залізобетонних виробів» належним чином оформлено проведення операції з продажу товарів накладними та касовими ордерами. Згадані документи є первинними документами, підтверджують факт реалізації товару. Відповідно до п. 3.7.3. акту перевірки за перевірений період порушень ведення касової книги і касових документів, їх оформлення відповідачем не встановлено. На підставі наведеного позивач вважає безпідставними висновки акта перевірки щодо необхідності ідентифікації покупців - фізичних осіб при продажу товарів.

Позивач також вказує, що відповідачем в акті перевірки не вказано переліку документів, на підставі яких контролюючий орган дійшов висновку про порушення податкового законодавства. ТзОВ «Щирецький завод залізобетонних виробів» оскаржувалось в адміністративному порядку спірне податкове повідомлення-рішення. Контролюючим органом пропущено встановлений законодавством строк надання відповіді на скаргу платника податків, відтак відповідно до норм чинного законодавства така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня наступного за останнім днем зазначених строків.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях до позовної заяви. Просили такий задовольнити повністю.

Представник відповідача щодо задоволення адміністративного позову заперечила. Подала письмові заперечення на адміністративний позов, зміст яких полягає в наступному.

ТзОВ «Щирецький завод залізобетонних виробів» реалізовувало готову продукцію та товар без складання договорів купівлі продажу товарів, без ідентифікації покупців товарів. Документи, які виписувались на фізичних осіб покупців, не містять даних, що дають змогу ідентифікувати особу покупця. Представник відповідача також звернула увагу на той факт, що відповідно до представлених до перевірки документів позивач здійснює бухгалтерський облік тільки оптової торгівлі при фактичному здійсненні, як оптової так і роздрібної торгівлі. Відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено правомірно і підстав для його скасування немає. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

Державною податковою інспекцією у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Щирецький завод залізобетонних виробів» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.13р. по 31.12.14р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.13р. по 31.12.14р.

Перевіркою встановлено, зокрема, порушення ТзОВ «Щирецький завод залізобетонних виробів» вимог п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.10р. №2755-VI (із змінами і доповненнями), у звязку з чим занижено податок на додану вартість на загальну суму 572833 грн., в тому числі: в січні 2013 року в сумі 7012 грн., в лютому 2013 року - 15123 грн., в березні 2013 року - 12357 грн., в квітні 2013 року - 27692 грн., в травні 2013 року - 44277 грн., в червні 2013 року - 25493 грн., в липні 2013 року - 43318 грн., в серпні 2013 року - 37083 грн., в вересні 2013 року - 34226 грн., в жовтні 2013 року - 42866 грн., в листопаді 2013 року - 27920 грн., в грудні 2013 року - 18998 грн., в січні 2014 року - 9496 грн., в лютому 2014 року - 16216 грн., в березні 2014 року - 3065 грн., в квітні 2014 року - 5637 грн., в травні 2014 року - 61185 грн., в червні 2014 року - 34423 грн., в липні 2014 року - 18114 грн., в серпні 2014 року - 26353 грн., в вересні 2014 року - 32402 грн., в жовтні 2014 року - 17268 грн., в листопаді 2014 року - 6113 грн., в грудні 2014 року - 6195 грн.

Результати перевірки оформлено актом № 958/13-25-22-00/35263508 від 11.12.15р.

На підставі висновків акта перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 28.12.15р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 859 248 грн., в тому числі за основним платежем 572 832, 00 грн. та за штрафними фінансовими санкціями - 286 416, 00 грн.

Вказане рішення позивачем оскаржувалось в адміністративному порядку, однак скарги залишені без задоволення, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду.

Судом встановлено, що підставою для висновку про заниження позивачем податкових зобовязань по податку на додану вартість були встановлені перевіркою факти реалізації товарно-матеріальних цінностей фізичним особам в значних обсягах без укладення з ними письмових договорів купівлі-продажу та без ідентифікації таких осіб (у видаткових накладних не вказано повністю імя та по-батькові, ІПН фізичної особи, номер та серія документу, що засвідчують фізичну особу, місце проживання та адресу відвантаження продукції), а також інші дані щодо ідентифікації особи.

По факту реалізації товарно-матеріальних цінностей фізичним особам позивачем оформлялись видаткові та податкові накладні. Такі господарські операції були відображені позивачем в оборотно-сальдових відомостях та у складі податкових зобовязань у деклараціях по податку на додану вартість.

Оплата за придбані товарно-матеріальні цінності проводилась в готівковій та безготівковій формі, що підтверджується банківськими виписками про рух коштів, прибутковими касовими ордерами та касовими книгами.

На підтвердження виконання договірних зобов'язань, позивачем надано копії первинних документів (реєстри документів, виписки по руху коштів підприємства, видаткові та податкові накладні, прибуткові касові ордери, касові книги) щодо здійснення господарських операцій. В ході розгляду справи судом досліджувались вказані документи.

Судом встановлено, що у сторін відсутній спір щодо наявності таких документів у позивача. Зі змісту акта слідує, що такі документи досліджувались при проведенні перевірки, жодних зауважень щодо їх форми та змісту у відповідача немає. Водночас відповідач вказує про порушення позивачем норм Податкового кодексу у звязку з відсутністю письмових договорів, на виконання яких складені зазначені документи та відсутність в таких документах ідентифікуючих даних покупців (повне імя та по-батькові, ідентифікаційний код, місце проживання та ін.).

Тому, відповідач зазначає, що ТзОВ «Щирецький завод залізобетонних виробів» не підтверджено факту реалізації та не спростовано факту списання товарно-матеріальних цінностей неідентифікованим особам, що не підтверджує їх використання в господарській діяльності підприємства, а також правомірність нарахування податкових зобовязань з податку на додану вартість.

У звязку з цим відповідач дійшов висновку про заниження позивачем податкових зобовязань по ПДВ на суму податку з собівартості товару, реалізація якого не підтверджується документально у звязку з відсутністю письмових договорів з покупцями, а також не встановлено використання такого товару в господарській діяльності позивача.

Водночас суд зазначає, що в акті перевірки податковий орган жодним чином не дає оцінки факту відображення позивачем у складі податкових зобовязань реалізації товарно-матеріальних цінностей покупцям. Тобто, перевіркою не встановлено порушень щодо загального обсягу реалізованої продукції та повноти відображення таких операцій у податковій звітності позивача.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався наступним.

Відповідно до п.189.1 ст. 189 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України господарська діяльність - діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

За положеннями пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі ПК України), господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.202 п. 14.1. ст. 14 ПК України, продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.

Відповідно до пп. 4.5 п. 4 ДСТУ 4303:2004 оптова торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю, для виробничого споживання та надання пов'язаних із цим послуг.

Відповідно до пп. 4.4 п. 4 ДСТУ 4303:2004 роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачу та надання йому торговельних послуг.

Згідно з п. 1 ст. 698 Цивільного кодексу України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним (п. 2 цієї статті Кодексу). Тобто, звичайне призначення придбаного товару не є виключним та може використовуватись покупцем в інших цілях.

В статті 633 Цивільного кодексу України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно зі ст. 699 зазначеного Кодексу пропозиція товару в рекламі, каталогах, а також інших описах товару, звернених до невизначеного кола осіб, є публічною пропозицією укласти договір, якщо вона містить усі істотні умови договору. Виставлення товару, демонстрація його зразків або надання відомостей про товар (описів, каталогів, фотознімків тощо) у місцях його продажу є публічною пропозицією укласти договір незалежно від того чи вказана ціна та інші істотні умови договору купівлі-продажу, крім випадків, коли продавець явно визначив, що відповідний товар не призначений для продажу.

Відповідно до ст. 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 639 цього кодексу договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Судом встановлено, що ТзОВ «Щирецький завод залізобетонних виробів» продаж товару фізичним особам здійснювався на умовах публічного договору. У видаткових накладних вказані реквізити продавця, прізвище та ініціали покупця, назва товару, його кількість та вартість. Такі видаткові накладні підписані обома стронами. Відповідно до чинного законодавства реалізація товару особі, яка не є суб'єктом підприємництва на стандартних умовах продажу товару вважається роздрібною торгівлею незалежно від кількості проданого товару і його призначення, оскільки такий продаж здійснено на умовах публічного договору. При розрахунках за отриманий товар покупцями вносились готівкові кошти через касу підприємства або через банківські установи. При розрахунках фіксувались лише прізвище та ініціали покупця з його слів.

Відповідно до п. 1.3 розд. IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 01.06.11р. № 174, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.11р. за № 790/19528, касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

До обов'язкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім зазначених вище), також належать номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача.

Отже, вказаною Інструкцією не передбачено права та обов'язку банківських установ вимагати від платника (в даному випадку покупця) продукції будь-яких інших відомостей, що ідентифікують платника, крім його прізвища (найменування).

Відтак, з урахуванням наведених вище норм, суд зазначає, що твердження відповідача про вчинення продажу товару неідентифікованим фізичним особам є необґрунтованими, а тому висновок щодо того, що реалізація такого товару не повязана з господарською діяльністю позивача є безпідставним.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування податком на додану вартість є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

За положеннями п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів .

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

Пунктом 201.1. ст. 201 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з п.201.4 ст. 201 ПК України платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, постачання яких має безперервний або ритмічний характер, зокрема, покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, протягом такого місяця.

Судом встановлено, що позивачем щомісяця, протягом періоду, що перевірявся, складались зведені податкові накладні по факту реалізації продукції фізичним особам, які були відображені у складі податкових зобовязань в деклараціях по податку на додану вартість.

Відповідно до п. 1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

За змістом п. 2 цього ж Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

ОСОБА_4 документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Надаючи правову оцінку долученим до справи письмовим доказам суд вважає, що оформлені позивачем по факту реалізації готової продукції видаткові та податкові накладні, прибуткові касові ордери містять всі реквізити, притаманні первинному документу, в т.ч. відомості як про продавця, так і прізвище, ініціали та особистий підпис фізичної особи-покупця. Наявність таких документів не заперечується відповідачем ОСОБА_4 документи відображають зміст та обсяг зафіксованих ними господарських операцій і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів. Чинне податкове законодавство не передбачає обовязку зазначення у видатковій накладній ідентифікаційного коду чи номера телефону фізичної особи-покупця, про необхідність яких наполягає представник відповідача..

Рух активів (відчуження готової продукції) відображено в бухгалтерському обліку підприємства. За наслідками складення таких облікових документів позивач відобразив їх показники в податковому обліку, а отже нарахував по факту реалізації продукції податкові зобовязання по податку на додану вартість.

Позивачем також на підтвердження реальності здійснення господарських операцій долучені до матеріалів справи дозволи на експлуатацію спеціалізованої вантажно-розвантажувальної техніки, свідоцтва про реєстрацію відповідних транспортних засобів, документи, що визначають структуру та штатну чисельність працівників Товариства, фотографії території заводу та готової продукції, що безумовно свідчить про можливість виробництва та реалізації готової продукції на території підприємства власними потужностями.

З огляду на вищевикладене, та з врахуванням встановлених обставин справи суд вважає, що викладені в акті перевірки № 958/13-25-22-00/35263508 від 11.12.15р. висновки податкового органу про порушення позивачем норм Податкового кодексу України є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами.

Крім того, як встановлено судом позивачем оскаржувалось спірне податкове-повідомлення рішення в адміністративному порядку. Рішенням ДФС України від 07.04.16р. №7709/06/99-99-10-01-01-25 продовжено строк розгляду скарги до 21.05.16р. включно.

20.05.16р. контролюючим органом винесено рішення за результатами розгляду скарги позивача. Згідно з відбитком календарного штемпеля на конверті таке рішення передано на відправлення 23.05.16р.

Пунктом 56.2. ст. 56 ПК України встановлено, що у разі, коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно з п.56.8. ст.56 Кодексу контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Відповідно до п.56.9. ст.56 ПК України керівник (або його заступник) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Абзацом 2 та 3 п. 56.9 ст. 56 вказаного вище Кодексу встановлено, що якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника контролюючого органу (або його заступника), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків. Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника контролюючого органу (або його заступника) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Враховуючи, що податковий орган рішенням про продовження строку розгляду первинної скарги позивача встановив строк розгляду скарги до 21.05.16р. включно, а рішення про результати розгляду скарги платника податків направив на адресу позивача лише 23.05.16р., то, як наслідок, податковий орган порушив самостійно визначені ним строки розгляду скарги. Відтак, скарга позивача на податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 28.12.15р. вважається задоволеною на його користь з 22.05.16р.

Вирішуючи спір, суд керується принципом законності та виходить з положень Конституції України, відповідно до ч. 2 ст. 19 якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положеннями Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідачем не представлено суду доказів та не надано пояснень з приводу обґрунтованості висновків викладених у акті перевірки ТзОВ «Щирецький завод залізобетонних виробів».

Надаючи оцінку доводам позивача та відповідача щодо аналізу вказаних правовідносин, суд надає перевагу поясненням представника позивача, які обґрунтовуються долученими до матеріалів справи письмовими доказами.

Суд враховує, що згідно з п.10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013р. Про судове рішення в адміністративній справі, в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Всі здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати суд стягує з Державного бюджету України у відповідності до ст. 94 КАС України.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління ДФС у Львівській області № НОМЕР_1 від 28.12.15р.

Стягнути з Галицької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Щирецький завод залізобетонних виробів» судовий збір в сумі 12888 (дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) гривень 74 коп.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кузан Р.І.