Справа № 310/2777/14-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" серпня 2016 р. м. Київ К/800/24131/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Єрьоміна А.В.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Бердянську та Бердянському районі Запорізької області про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Бердянську та Бердянському районі Запорізької області про:

визнання неправомірними дій відповідача з визначення позивачу коефіцієнта страхового стажу 0,53666, коефіцієнта заробітної плати 1,55079, середнього заробітку для пенсії - 2440,93, основного розміру пенсії (без врахування підвищень та доплат) - 1309,88 грн.; не встановлення підвищення пенсії за стаж підземних робіт за частиною другою статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

визнання недійсними Протоколу від 17.06.2009 № 169 про призначення пенсії, а також розпоряджень від 27.04.2012 № 122223 та від 19.03.2014 № 122223 про перерахунок пенсії в частині визначення позивачу коефіцієнта страхового стажу 0,53666, коефіцієнта заробітної плати 1,55079, середнього заробітку для пенсії - 2440,93, основного розміру пенсії (без врахування підвищень та доплат) - 1309,88 грн.; не встановлення підвищення пенсії за стаж підземних робіт за частиною другою статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

зобов'язання провести позивачу з 14 жовтня 2013 року перерахунок:

- коефіцієнта страхового стажу при загальному страховому стажі 28 років 10 місяців;

- індивідуального коефіцієнта заробітної плати за доходами з 01.01.1988 року по 30.09.1993 року, з 01.07.2000 року по 15.10.2002 року, оптимізувавши заробітну плату у відповідності до діючого законодавства;

- нарахувати підвищення пенсії за повні роки роботи за Списком №1 на підставі частини другої 2 статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Пенсійним фондом при перерахунку невірно обраховано розмір його пенсії, що призвело до виплати пенсії позивачу у розмірі меншому, аніж передбачено чинним законодавством.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 вересня 2014 року позов задоволено у повному обсязі.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 вересня 2014 року скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_2 із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що протоколом від 17.06.2009 №169 Управління Пенсійного фонду України в м. Бердянську та Бердянському районі призначило позивачу пенсію відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» по досягненню 50 років як шахтарю за списком №1. На час призначення пенсії його загальний стаж складав понад 28 років, з яких на підземних роботах - 11 років.

Відповідно до трудової книжки загальний стаж позивача, обрахований відповідачем за період з 01.09.1974 по 15.10.2002, складав 27 років 7 місяців 16 днів.

З 19.05.2003 позивач зареєструвався як приватний підприємець і припинив підприємницьку діяльність 29.04.2011. Увесь цей час він знаходився на єдиному податку.

Страховий стаж позивача до 01.04.2004 складав 28 років 2 місяці 29 днів.

З 01.01.2004 по 30.06.2005 позивач фактично підприємницькою діяльністю не займався, єдиний податок не сплачував.

З 01.07.2005 позивач відновив підприємницьку діяльність та щомісячно сплачував єдиний податок.

Розпорядженнями від 27.04.2012 №123323 та від 19.03.2014 № 123323 на підставі заяв ОСОБА_2 відповідач здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_2 по стажу та по заробітній платі відповідно. При цьому, розмір пенсії позивача було знижено.

Вважаючи, що при призначенні та перерахунку пенсії ОСОБА_2 відповідач безпідставно занизив усі показники, які застосовуються для обрахунку пенсії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно занизив усі показники, які застосовувалися для обрахунку пенсії позивача, що привело до незаконного зниження суми пенсійних виплат позивачу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що дії Пенсійного фонду з призначення та перерахунку пенсії позивача вчинені відповідачем на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Як убачається з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не зазначив, які саме норми матеріального права порушено відповідачем, і яким чином такі порушення вплинули на права позивача.

Скасовуючи рішення суд першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що твердження позивача про неправильний розрахунок Пенсійним фондом розміру його пенсії не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, щодо розрахунку загального та страхового стажу і перерахунку коефіцієнту судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Щодо розрахунку загального та страхового стажу і перерахунку коефіцієнту страхового стажу .

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

В той же час, частиною 4 вказаної статті у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, чітко передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що поняття «загальний стаж» і «страховий стаж» не є тотожними, що залишено поза увагою судом першої інстанції.

Згідно з даними персоніфікованого обліку на час призначення пенсії, інформація щодо роботи та сплати страхових внесків щодо ОСОБА_2 з 2003 року по 2009 рік була відсутня, що позивачем не спростовано, тому пенсійним органом обґрунтовано взято на час призначення пенсії (2009 рік) загальний стаж роботи саме по 31.12.2003.

Доказів того, що позивачем надавались будь-які інші відомості щодо наявного у нього стажу, або ним оскаржувалась бездіяльність пенсійного органу щодо не витребування відповідних документів, судом апеляційної інстанції не встановлено, що в свою чергу свідчить про правомірність дій відповідача при призначенні пенсії позивачу.

Також вірним є твердження суду апеляційної інстанції, що отримавши від позивача копії свідоцтва про державну реєстрацію ФОП та дані персоніфікованого обліку з формуванням цієї виписки станом на 19.04.2012, Пенсійний орган здійснив відповідний перерахунок пенсії та правильно обрахував страховий стаж позивача саме згідно з індивідуальними відомостями про застраховано особу, зазначеними у відповідних довідках, які містяться в матеріалах справи.

Колегія суддів вказує, що розрахунок відповідачем стажу саме за даними персоніфікованого обліку, у яких зазначені дані щодо сплати страхових внесків, визначені як суми заробітку, що мають враховуватись при призначенні пенсії, так і кількість днів стажу у місяці, що включається при призначені пенсії, повністю узгоджується з приписами частини другої Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», якою визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Таким чином, оскільки вказані відомості були надані позивачем до Пенсійного органу разом із заявою лише у квітні 2012 року, до вказаного часу в Пенсійному фонді були відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії щодо збільшення стажу позивача, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для скасування розпорядження відповідача від 27.04.2012 № 123323.

Виходячи з викладеного, вірним є і розрахований відповідачем коефіцієнт страхового стажу позивача з урахуванням кратності 1.35 станом на спірний період, а саме - 0,53663 (039750 х 1.35).

Щодо вимоги Позивача застосувати приписи пункту 42 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22, згідно з яким при підрахунку страхового стажу до одержаної тривалості зазначеного стажу за кожним випадком звільнення необхідно додавати один день, судом апеляційної інстанції обґрунтовано зазначено, що оскільки після 2005 року (час прийняття вказаного положення) позивач не звільнявся, то і відсутні підстави для збільшення його страхового стажу на 5 днів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про той факт, що вимоги позивача щодо невірного визначення коефіцієнту страхового стажу та його перерахунку, а отже, і скасування оспорюваних розпоряджень відповідача у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про перерахунок індивідуального коефіцієнту заробітної плати по доходах з 01.10.1988 по 30.09.1993 та з 01.07.2000 по 15.10.2002 та скасування оскаржуваних розпоряджень і поновлення порушених прав у цій частині з 14.10.2013, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії в солідарній системі законодавець урегулював у статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Абзацом першим частини першої цієї статті передбачено врахування для обчислення пенсії не лише заробітної плати, а й іншого доходу за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Тобто, законодавець імперативно встановив, що для обчислення пенсії має враховуватися заробітна плата (дохід), отримана після 1 липня 2000 року протягом усього періоду страхового стажу особи без будь-яких виключень.

Єдиний виняток із цього правила встановлювався в абзаці третьому частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який передбачав допустимість за вибором особи, яка звернулася за пенсією, виключення з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, періоду до 60 календарних місяців страхового стажу підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.

Крім того, абзац п'ятий частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» містить припис про врахування для обчислення пенсії заробітної плати (доходу) за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з наданою довідкою Бердянської ОДПІ ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, який використовував спрощену систему оподаткування та сплачував єдиний внесок за період з травня по грудень 2003 року у розмірі 20.00 грн.

Оскільки підприємці, які перебувають на єдиному податку, приймають участь у формуванні коштів Пенсійного фонду (сплачують до пенсійного фонду 42% сум єдиного податку), то у Пенсійного органу відсутні підстави не включення до загальної суми заробітної плати заробітної плати (доходу), які отримані Позивачем у період знаходження на єдиному податку.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджно, що як при призначенні пенсії Позивачу у 2009 році, так і при її перерахунку саме по стажу у квітні 2012 року, розмір пенсії позивача розраховувався із заробітної плати згідно наданої самим же позивачем довідки за період з 01.01.1986 по 31.12.1990 роки (5 років) та за даними персоніфікованого обліку за період з 01.07.2000 по 31.12.2003, що узгоджується з приписами статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому позивач не зазначав у заявах щодо проведення оптимізації саме у вищевказаних спірних періодах та до 2014 року не надавав довідок про заробіток за інші періоди, які б він бажав взяти при розрахунку пенсії.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду апеляційної інстанції, що та обставина, що після 01 липня 2000 року у даних персоніфікованого обліку стосовно позивача у певних періодах відсутні відомості про конкретні суми заробітної плати і вказані періоди взяті відповідачем для розрахунку з нульовими показниками, не протирічить приписам статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Твердження позивача про те, що спірні, за його позицією, місяці слід зараховувати лише до страхового стажу та не брати їх до уваги (виключати) при розрахунку середньої заробітної плати та при визначенні індивідуального коефіцієнту заробітної плати, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Після того, як у березні 2014 року позивачем подано заяву про перерахунок пенсії по заробітку та надано до пенсійного органу дві довідки про заробітну плату за період роботи з 01.06.1982 по 31.10.1993 на ЗАТ «Запорізький залізорудний комбінат» (при цьому заява не містила конкретного періоду, за який слід провести оптимізацію), відповідачем здійснено такий перерахунок, вказані довідки прораховані в оптимальному варіанті та визначено найвигідніший період за 60 місяців з 01.10.1988 по 30.09.1993.

При цьому заробітну плату прооптимізовано за 60 місяців, а саме - з 01.08.2006 по 01.05.2009 з урахуванням періоду з 01.07.2000 по 01.05.2009, що підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.

Вказане свідчить про те, що при проведенні перерахунку пенсії по заробітку пенсійним органом уже виключено із розрахунку спірні періоди (прооптимізовано), а саме - травень-грудень 2003 року, липень 2005 року - травень 2009 року.

Отже, твердження позивача про безпідставне включення в розрахунок заробітної плати вказаних періодів не відповідає фактичним обставинам справи.

Таким чином, судом апеляційної інстанції обґрунтовано вказано на відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про перерахунок індивідуального коефіцієнту заробітної плати по доходах з 01.10.1988 по 30.09.1993 та з 01.07.2000 по 15.10.2002 та скасування оскаржуваних розпоряджень в цій частині.

Щодо вимог позивача про нарахування підвищення пенсії за повні роки роботи за Списком №1 на підставі частини другої статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» колегія суддів вказує наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 18.05.2009 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У той же час, згідно з пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» чітко визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Вказане свідчить про те, всі надбавки та підвищення до пенсії позивача розраховуються саме до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що пенсійним органом і здійснено та підтверджено дослідженими судом апеляційної інстанції розпорядженнями.

Застосування у спірних правовідносинах приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо нарахування надбавок, у тому числі і частини 2 статті 19 вказаного Закону, є недопустимим, оскільки протирічить пункту 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене, зважаючи на обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо безпідставності позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судом апеляційної інстанції дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: