Справа № П/811/3334/14.
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2016 року справа № П/811/3334/14.

провадження № 2-кас/811/24/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Долинська стальконструкція»
до Долинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Долинська стальконструкція» (далі позивач, ТОВ «Долинська стальконструкція») звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Долинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі відповідач, Долинська ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

- № від 19 вересня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 268731 грн. за основним платежем та 134366 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № від 19 вересня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 282876 грн. за основним платежем та 141440 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

Так, 23 січня 2015 року Кіровоградським окружним адміністративним судом винесено постанову по справі П/811/3334/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Долинська стальконструкція» до Долинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області, якою позовні вимоги ТОВ «Долинська стальконструкція» задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 19 вересня 2014 року, винесене Долинською обєднаною державною податковою інспекцію Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Долинська стальконструкція» збільшено суму грошових зобовязань з податку на прибуток в розмірі 268731 грн. за основним платежем та 134366 грн. штрафних (фінансових) санкцій; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 19 вересня 2014 року, винесене Долинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Долинська стальконструкція» збільшено суму грошового зобовязання зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 282876 грн. за основним платежем та 141440 грн. штрафних (фінансових) санкцій (т.6,а.с.216-220).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року по справі П/811/3334/14 апеляційну скаргу Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області залишено без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду по справі П/811/3334/14 від 23 січня 2015 року залешено без змін (т.6,а.с.237-239).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 березня 2016 року адміністративна справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 березня 2016 року касаційну скаргу Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області задоволено частково: постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 січня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року по справі П/811/3334/14 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 6, а.с.263-266).

При цьому Вищий адміністративний суд України вказав, що приймаючи рішення у справі, судами не було з'ясовано та встановлено належними та допустимими доказами обставини щодо реальності господарських операцій між позивачем та підприємствами-постачальниками.

Крім того, судами попередніх інстанцій при вирішенні даної справи не досліджувалось питання реальності господарських операцій з урахуванням відповідних первинних бухгалтерських документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, наявність у підприємства основних засобів та трудових ресурсів, необхідних для вчинення дій, що становлять зміст відповідних операцій, тощо.

Відтак, суд касаційної інстанції наголосив, для правильного вирішення даного спору необхідним є дослідження та зясування характеру та змісту операцій, які стали підставою для виникнення у позивача права на формування даних податкового обліку; дослідити всі первинні документи; встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські звязки між позивачем та його контрагентами, перевірити наявність у товариства ділової мети під час здійснення відповідних господарських операцій, а також встановити, чи є кримінальні справи щодо позивача і його контрагентів.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Долинська стальконструкція», податковим органом неправомірно встановлено порушення позивачем приписів Податового кодексу України. Відтак, безпідставно, на думку позивача, винесено і оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Відповідач позовних вимог не визнав та у письмових запереченнях проти позову наголосив, що підставою для винесення оскаржуваних податкових-повідомлень рішень став факт безтоварності господарських операцій між ТОВ «Долинська стальконструкція» та з його контрагентом. За таких умов відповідач вважає, що ним законно та обґрунтовано винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

На підставі усної ухвали від 05 липня 2016 року із занесенням до журналу судового засідання, керуючись частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку письмового провадження (т.10, а.с.87).

Дослідивши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що посадовими особами Долинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області у період з 02 вересня 2014 р. по 08 вересня 2014р. проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Долинська стальконструкція» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо відображення правових відносин з ТОВ «БК «Гефест Альянс» за період з 01 лютого 2013 р. по 31 грудня 2013 р.

За результатами перевірки складено акт №349/11-06-2200/35424017 від 10 вересня 2014 р. (т.1,а.с.25-66), в якому зафіксовано порушення позивачем п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (чинного на час виникнення спірних правовідносин), в результаті чого занижено податок на додану вартість за перевірений період на загальну суму 282876 грн.; п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 ст.139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), в наслідок чого встановлено заниження податку на прибуток підприємств за 2013 рік у сумі 268731 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки позивачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 19 вересня 2014 року:

- № від 19 вересня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 268731 грн. за основним платежем та 134366 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № від 19 вересня 2014 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 282876 грн. за основним платежем та 141440 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані податкові повідомлення-рішення базується на висновках акту перевірки про безпідставне формування податкового кредиту та валових витрат у перевіреному періоді за господарськими операціями з контрагентом позивача (ТОВ «БК «Гефест Альянс»), які, на думку податкового органу, не мали реального характеру.

При розгляді справи суд враховує, що відповідно до позовної заяви, позивачем визнано його порушення п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, щодо включення до реєстру отриманих податкових накладних та відповідно до складу податкового кредиту суми ПДВ за придбаними товарами (послугами), що не підтвердженні податковими накладними (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу), суму ПДВ в розмірі 1414374 грн. в т.ч. за: (за 2013 року по взаємовідносинах з ТОВ «БК «Гефест Альянс»).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

У відповідності до змісту п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин), витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, зокрема, собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інших витрат.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За змістом пункту 200.3. статті 200 Податкового кодексу України, при відємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

У свою чергу, відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: 1)придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; 2)придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 198.2 зазначеної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

З аналізу наведених правових норм у їх системному звязку, суд дійшов висновку, що необхідною умовою для правомірності формування податкового кредиту, а також включення відповідних сум до бюджетного відшкодування, є фактичне здійснення господарської операції платником податків.

У свою чергу, фактичне здійснення господарської операції платником податків посвідчується, зокрема, належно оформленими податковими накладними та іншими первинними бухгалтерськими документами.

Так, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути складені за фактично вчиненою операцією, повинні мати всі обов'язкові реквізити, містити відомості про господарську операцію, про зміст та обсяг операцій, та бути підписані уповноваженими особами, що надає первинному документу юридичну значимість для цілей відображення спірних операцій у бухгалтерському та податковому обліку, а також, відповідно, для цілей формування відповідних сум податкових вигод.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 статті 44 Податкового кодексу України).

Зазначеному обовязку платника податків кореспондує визначене п. 85.4 ст. 85 Податкового кодексу України право посадових осіб органу державної податкової служби при проведенні перевірок отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов'язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Пункт 44.4 статті 44 Податкового кодексу України містить застереження, за яким вищезазначені документи, пов'язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 2.4 пункту 2 Положення Про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 168/704 від 05.06.1995 року, первинні документи (на паперових і машинозчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному вираженні), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійсненні господарської операції і складання первинного документа.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

У той же час, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з ПДВ виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум податкового кредиту та які є передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій.

Недоведеність наявності цих чинників, з якими наведені вище норми законодавства пов'язують можливість формування платником податків податкового кредиту, зокрема, недоведеність здійснення певних операцій (нездійснення операцій), позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на формування цих податкових вигод, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне дослідити правомірність формування податкового кредиту позивача з його контрагентом у перевіреному періоді у розрізі фактичного здійснення відповідних господарських операцій і дослідити наявні у матеріалах справи первинні бухгалтерські документи на відповідність положенням Податкового кодексу України, вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Судом з'ясовано наступні обставини.

ТОВ «Долинська стальконструкція» 28 листопада 2007 р. зареєстровано реєстраційною службою Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області як юридична особа та з того часу перебуває на обліку податковому органі як платник податків (т.7,а.с.29-30).

Основними видами діяльності ТОВ «Долинська стальконструкція» за КВЕД є, зокрема серед іншого, виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій (25.11), малярні роботи та скління (43.34), покрівельні роботи (43.91), інші спеціалізовані будівельні роботи (43.99), інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (47.19), будівництво житлових і нежотлових будівель (41.20) (т.1,а.с.18-20).

Для забезпечення виконання власної господарської діяльності позивачем у перевіреному періоді було укладено правочин з контрагентом ТОВ «БК «Гефест Альянс».

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «БК «Гефест Альянс» судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 01 лютого 2013 року між ТОВ «БК «Гефест Альянс» (субпідрядник) та ТОВ «Долинська стальконструкція» (підрядник) укладено договір про виконання робіт з ремонту РЗФ-2 гірничного департамента ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №0102/13, за змістом якого виконавець зобов'язується з власних матеріалів провести ремонт корпусу РЗФ-2; замовник у свою чергу зобов'язується прийняти виконані роботи та провести оплату замовлення (т. 4 а.с.99-101).

На виконання умов вказаного договору у лютому - грудня 2013 року позивачем придбано у ТОВ «БК «Гефест Альянс» послуги з ремонт корпусу РЗФ-2 гірничного департамента ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на загальну суму 1481282 грн. (із них ПДВ 246853,31 грн.).

Оплата за даним договором здійснена безготівковим шляхом, що посвідчується відповідним платіжним дорученням від 21 лютого 2014 року №5 (т.4 а.с.106).

Факт отримання позивачем послуг підтверджується наявними у матеріалах справи податковими накладними від 26-28 лютого 2013 року №428-430, від 30 квітня №361, від 30 березеня 2013 року №299 від 30 травня 2013 року №205, від 30 червня 2013 року №283-286, від 30 липня 2013 року №358-360, від 30 серпня 2013 року №1284, від 30 вересня 2013 року №384-385, №1285, від 31 жовтня 2013 року №483, від 30 листопада 2013 року №341-342, від 30 грудня 2013 №826 (т.4 а.с.67, 75, 83, 91, 107, 115, 123, 131, 138, 148, 155, 163, 170, 182, 190, 198, 206, 214, 221, 227, 234, 240), відповідними довідками за лютий грудень 2013 року (т.4 а.с.68, 76, 84, 82, 108, 116, 124, 132, 149,156, 164, 171, 183, 191, 199, 207, 215, 222, 228, 235, 241) відповідними актами надання виконання послуг за лютий грудень 2013 року з додатками (т. 4 а.с.69-73, 77-80, 85-88, 93-96, 109-112, 117-120, 125-128, 133-136, 140-145, 151-152, 157-160, 165-167, 172-175, 184-187, 192-196, 200-203, 208-211, 216-218, 223-225, 230-231, 233, 236-238, 242-244), відповідними актами використаних матеріалів за лютий грудень 2013 року (т. 4 а.с. 82, 90, 114, 122, 130, 138, 147,154, 162, 169, 177-179, 181, 189, 204, 220, 229 ), відповідними рахунками на оплату за лютий грудень 2013 року (т. 4 а.с.74, 81, 89, 97, 113, 121, 129, 137, 146, 153, 161, 168, 176, 180, 188, 197, 205, 213, 219, 226, 232, 239, 245).

Крім того, позивачем надано до суду копії договорів від 07 березеня 2013 року №463, від 27 січня 2014 року №617, від 04 березня 2015 року №1448, які укладені між позивачем (підрядник) та ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (замовник) про виконання замовником робіт по ремонтру збагачення (дільниці фільтрації) РЗФ-2 його гірничного департаменту з первиними документами (т.4 а.с.246-249, т.5 а.с.1-186, т.6 а.с.31-206, т.7 а.с.34-248, т.8 а.с.1-250, т.9 а.с.1-257).

Водночас, при розгляді даної справи суд не обмежується формальним застосуванням приписів податкового законодавства, а вважає за необхідне встановити фактичні обставини вчинення відповідних господарських операцій у контексті доктрини «ділова мета».

Суд наголошує, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавство.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, що мають розумну економічну причину.

Вказана доктрина закріплена у підпункті 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, згідно якого розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків мав намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відтак, у спірних правовідносинах дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції у сувязі із намірами позивача одержати економічний ефект від таких господарських операцій.

Згідно із зазначеним та на виконання вказівок Вищого адміністративного суду України, ухвалами судді від 11 квітня та 13 бтравня 2016 року про прийняття справи до свого провадження та призначення до розгляду в судовому засіданні було зобовязано позивача надати до суду документально підтверджену письмову інформацію щодо наявності у ТОВ «Долинська стальконструкція» ділової мети під час здійснення господарських операції з ТОВ «БК ОСОБА_1».

У той же час, позивач не обмежився наданням письмових пояснень щодо змісту відповідних господарськиї операцій виключно на підставі вищеперелічених документів, а також надав відповідні супроводжуючі документи, зокрема, копії графіків по капитальному ремонту участка фільтрації корпусу обагащення ідентифікаційний №10002661 в 2013 -2015 роках (т.10 а.с.31-32).

У той же час, як зазначено у постанові Верховного Суду України від 08.09.2009 р. у справі №21-737во09, про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень та транспортних засобів.

Однак, матеріали справи місять докази наявності у позивача та його контрагента ТОВ «БК ОСОБА_1» матеріально-технічної бази, кваліфікованого персоналу, спеціалістів (працівників) організаційних структур, спецтехніки для виконання підрядних робіт, складських приміщень для зберігання матеріалів та обладнання на будівельних майданчиках, які економічно необхідні для здійснення відповідних видів діяльності.

Більш того, з огляду на суму понесених позивачем витрат на ремонт РЗФ-2 гірничного департамента ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та суму, отриману від ТОВ «БК ОСОБА_1» від його реалізації, суд вважає доведеним те, що в результаті проведення спірних господарських операцій відбулося збільшення економічних вигод підприємства.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність дійсного руху активів між учасниками відповідних операцій.

Враховуючи наявність доведеної позивачем ділової мети та економічної доцільності здійснених правочинів, наявність належного обґрунтування можливості надання послуг, руху активів в процесі здійснення господарських взаємовідносин, суд не погоджується із доводами контролюючого органу щодо створення позивачем уявності господарських операцій з метою штучного формування податкового кредиту.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 30 березня 2016 року зазначено, що приймаючи рішення у справі, судами не було з'ясовано чи є кримінальні справи щодо позивача і його контрагентів на підставі яких можна зробити мотивований висновок.

11 квітня 2016 року ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду зобовязано Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області надати суду документально підтверджену письмову інформацію щодо існування кримінальних проваджень відносно посадових осіб ТОВ «БК ОСОБА_1» (код - 37312719), ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (код - 24432974) та ТОВ «Долинська стальконструкція» (код - 35424017) (т.7 а.с.4).

11 травня 2016 року Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області надало відповідь, що слідчими підрозділів ГУНП в Кіровоградській області не розслідувалися кримінальні провадження стосовно посадових осіб ТОВ «БК ОСОБА_1» (код - 37312719), ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (код - 24432974) та ТОВ «Долинська стальконструкція» (код - 35424017) (т.10 а.с.10).

Отже, на момент проведення перевірки та прийняття оскаржуваних податкових повідомлення-рішення не існувало відповідних кримінальних провадженнь та не проводили кримінальні розслідування стосовно позивача та його контрагентів.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В процесі розгляду справи відповідачем не доведено суду правомірність винесення оскаржуваних рішення, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, суд також вважає за необхідне присудити з Державного бюджету України на користь позивача судові витрати у розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19 вересня 2014 року, винесене Долинською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Долинська стальконструкція» збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 282876 за основним платежем та 141440 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

3.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 19 вересня 2014 року, винесене Долинською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Долинська стальконструкція» збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 268731 грн. за основним платежем та 134366 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

4.Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Долинська стальконструкція» з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Жук