Справа № 749/749/16-а
Суддя: Шаповал З. О.
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 749/749/16-а
Номер провадження 2-а/749/122/16
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2016 року м. Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шаповал З.О.

за участі секретаря Мирошниченко А.М., Зорко М.В.

представника позивача Лизака Г.Г.
представника відповідача Марченко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сновськ адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної Гвардії України про визнання протиправними дій, зобов"язання вчинити певну дію,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Щорського районного суду з позовом до Головного управління Національної Гвардії України, в якому просить: визнати неправомірними дії Головного управління Національної Гвардії України щодо відмови йому у призначенні одноразової грошової допомоги;

зобов`язати Головне управління Національної Гвардії України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу як інваліду І групи внаслідок поранення під час проходження військової служби у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

зобов`язати відповідача в місячний строк з дня набрання законної сили постанови суду у справі подати до суду звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час проходження строкової військової служби у в/ч 3214 внутрішніх військ МВС СРСР з 22.08.1968 року по 23.10.1968 року приймав участь у бойових діях на території ЧРСР, де отримав множинні осколкові поранення, внаслідок яких у нього маються рубці м`яких тканин правої та лівої кисті, деформація та анкілоз 2-го пальця правої кисті, металевий осколок в області основної кісті 4-го пальця правої кісті, які згідно постанови Центральної військово-лікарської комісії МВС України від 07.09.2009 року «24 визнані пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Позивач стверджує, що він є ветераном війни, учасником бойових дій. Звільнений з військової служби в запас. Згідно акту огляду МСЕК №852/4 від 18.08.2015 року йому встановлено першу групу інвалідності безстроково. В Акті зазначено, що поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
Позивач звертався до різних органів та установ, зокрема дло Головного управління національної поліції, міністерства оборони України з вимогою виплатити йому одноразову грошову допомогу. Однак зазначені органи переклали обов`язок нарахування та виплати цієї допомоги один на одного.
В липні позивач звернувся до відповідача по справі з аналогічною вимогою. Листом від 08.07.2016 року відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті одноразової допомоги посилаючись на те, що позивач військової служби у внутрішніх військах не проходив, оскільки станом на 30 серпня 1991 року військова частина НОМЕР_1 на території не дислокувалась.
Зазначене стало підставою для звернення до адміністративного суду.
У судовому засіданні позивач відсутній, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Просив задовольнити адміністративний позов.
Представник відповідач в судовому засіданні позов не визнав посилаючись на доводи, які за своєю суттю аналогічні з запереченням представника відповідача від 11.08.2016 року.
Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності прийшов до наступного висновку.
ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах СРСР з 18.11.1967 року по 20.06.1969 року, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_2 (а.с.27).

Згідно довідок центрального архіву внутрішніх військ №4/А/1746 від 11.12.1996 року та від 04.02.1997 року встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в військовій частині НОМЕР_1 з 22.11.1967 року по 20.06.1969 року. Приймав участь у бойових діях на території ЧРСР в складі військової частини НОМЕР_1 з 22.08.1968 року по 23.10.1968 року, що підтверджується зазначеними довідками (а.с.21,22).

Відповідно до висновку експертів Обласного бюро судово-медичної експертизи від 10.06.2005 року №116 встановлено, що у ОСОБА_1 маються рубці м`яких тканин правої та лівої кисті, деформації 2-го пальця правої кисті, міжфаланговий анкілоз 2-го пальця, металевий уламок між основною кісткою 4-го пальця правої кисті, деформація 1-го пальця правої кисті, деформуючий артроз між фалангових суставів, які могли утворитися в період 1968 року і являються наслідком за живлення поранення (а.с.24-25).

06.07.2006 року ОСОБА_1 на підставі акту огляду МСЕК № 1433 встановлено первинну третю групу інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання (а.с.17).
Відповідно до постанови центральної військово-лікарської комісії МВС України від 07.09.2009 року №24, встановлено, що контузія (1968 року) громадянина ОСОБА_1 , 1948 року народження в результаті множинного осколкового поранення, наслідки якого у вигляді рубців м`яких тканин правої та лівої кисті, деформації та анкілоз 2-го пальця правої кисті, металевого осколка області основної кисті 4-го пальця правої кисті -, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Постанова прийнята згідно пунктів 1.86 та 1.95 Наказу МВС України №85-2001 року та Наказу МО України №402-2008 року (а.с.16).
06.10.2009 року ОСОБА_1 на підставі акту огляду МСЕК №1323 безстроково встановлено вторинну третю групу інвалідності, причина інвалідності Контузія поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах велися бойові дії (а.с.19).
14.12.2011 року ОСОБА_1 на підставі акту огляду МСЕК №2324 безстроково, повторно встановлено другу групу інвалідності, причина інвалідності Контузія поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах велися бойові дії (а.с.20).
18.08.2015 року ОСОБА_1 на підставі акту огляду МСЕК №852/4 безстроково, повторно встановлено першу групу інвалідності, причина інвалідності Контузія поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах велися бойові дії (а.с.18).
Отже з наведеного вбачається, що під час проходження служби в 1968 році позивач отримав множинні осколкові поранення, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, внаслідок чого він в подальшому, отримав інвалідність, що підтверджується (а.с.16, 24-25 та 18).

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою стосовно призначення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням першої групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
За наслідками розгляду заяви Головне управління Національної гвардії України листом від 08.07.2016 року повідомило позивачу про відсутність правових підстав для виплати допомоги, оскільки відповідно до пункту 17 порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок №975) особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Відповідач погоджується з тим, що є правонаступником установ внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України. Однак відповідно до пункту 1 Указу президії Верховної Ради України «Про підпорядкування Україні внутрішніх військ, що дислокуються на її території» від 30.08.1991 року №1465-12, на виконання Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 року «Про військові формування на Україні» переведено у відання України всі дислоковані на території республіки військові частини внутрішніх військ МВС СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально-технічною базою. Оскільки станом на 30.08.1991 року військова частина НОМЕР_1 на території України не дислокувалась, то відповідач прийшов до висновку, що позивач військову службу у внутрішніх військах МВС України і Національній гвардії України не проходив, у зв`язку з цим розрахунок під час звільнення з військової служби позивачу не здійснювався. Внаслідок зазначеного відповідач прийшов до висновку, що правових підстав для призначення і виплати позивачу одноразової грошової допомоги в Національній гвардії України не має (а.с.8).
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державною і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється у відповідності до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Поняття соціального захисту військовослужбовців визначено приписами статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та означає діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно п.«б» ч.1 ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2статті 16 цього Закону).
В силу ч.9 ст.16-3 вищезазначеного Закону порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», чинної на час звернення позивача до відповідача із заявою про виплату одноразової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 Порядку, затвердженого вказаною вище Постановою № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з довідкою МСЕК перша група інвалідності встановлена позивачу з 18.08.2015 року.
Підпунктом 1 п.6 вказаного Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи.
За таких обставин, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, яка передбачена пункту 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та у розмірі передбаченому п.«б» ч.1 ст.16-2 вище зазначеного закону, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, травми, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.
Відповідно до заперечення представника відповідача від 11.08.2016 року встановлено, що останній стверджує, що в даних правовідносинах потрібно застосовувати норми ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою встановлено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Представник відповідача вказує, що з моменту отримання другої групи інвалідності останній міг реалізувати своє право, однак чомусь не скористався своїм правом. Також вважає, що у позивача закінчився строк для реалізації свого права.
Суд не погоджується з доводами представника відповідача у своєму запереченні від 11.08.2016 року, оскільки позивач просить суд, та і звертався до відповідача з вимогою, призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу як інваліду І групи, а не як у своєму запереченні зазначає представник відповідача другої групи. Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, тобто в даному випадку 18.08.2015 року.
Крім того, відносно другої групи, суд вважає роз`яснити відповідачу, що положення ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до спірних правовідносин не застосовуються на підставі ст. 58 Конституції України, оскільки звужують права позивача. Також, на час встановлення позивачу інвалідності другої групи у 2011 році в редакції Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ст. 16-3 була взагалі відсутня.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв`язку із встановленням позивачеві першої групи інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби, він має право на одноразову грошову допомогу згідно з положеннями частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому п.«б» ч.1 ст.16-2 вище зазначеного закону.
В силу пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.
Суд зазначає, що статтями 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей не допускаються. Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди. Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.
Законом України "Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992", від 07.06.2001 № 2495-ІІІ ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 року.
Відповідно до статті 1 даного Протоколу, на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї Держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.
Таким чином, наведеними вище міждержавними Угодами не встановлено порядок отримання одноразової грошової допомоги, однак, зазначеними актами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він, або вона проживає.
В свою чергу, право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року як це встановлено вище.
Суд зазначає, що враховуючи той факт, що позивач отримав інвалідність внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, за таких обставин має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та у розмірі встановленому п.«б» ч.1 ст.16-2 вище зазначеного закону, оскільки законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України та законодавцем встановлено обов`язок саме Головне управління Національної гвардії України, як правонаступника внутрішніх військ, стосовно прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального зобов`язання на підставі висновку відповідача.
Вказане підтверджується практикою, викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.12.2015 року справі № К/800/40725/15.
Однак, згідно з пунктами 11-13 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:
заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;
довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів). Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Так, рішення про виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку з інвалідністю військовослужбовців, приймає головний розпорядник коштів, у даному випадку Головне управління Національної гвардії України, після отримання відповідного висновку із визначеним переліком документів, необхідних для призначення виплати.

Оскільки відповідно до відмови відповідача встановлено, що відповідач не розглядав подані документи, а відмовив з підстав, що не є уповноваженим органом на призначення та виплату одноразової допомоги позивачу, отже з наведеного встановлено, що Головне управління Національної гвардії України не розглядало документів зазначених в пункті 11 Порядку № 975, а тому суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання відповідача з дотриманням процедури повторно розглянути заяву позивача з доданими додатками та прийняти відповідне рішення з урахуванням мотивів, наведених у даному судовому рішенні.
При цьому суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18.03.2014 (справа №21-11а14), в якій зазначено, що оскільки звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглядав, та відповідного рішення не приймав, то суд повинен був зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.
Отже на підставі викладеного суд приходить до висновку що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення.
Керуючись Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, Законом України від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" ст.ст.2, 4, 6, 8, 9, 17-18,41, 69, 104-106,122,128,158-163, 186, КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної Гвардії України про визнання протиправними дій, зобов"язання вчинити певну дію - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного управління Національної Гвардії України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Головне управління Національної Гвардії України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому І групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби та прийняти відповідне рішення.
В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Щорський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі прийняття постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя З.О. Шаповал