Справа № 809/364/16
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року Справа № 876/4148/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, бездіяльність рішення про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) нечинним та зобовязання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо визнання договору № 002-08511-190215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» від 19.02.2015 року, укладеного між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та позивачем нікчемним; визнати нечинним (неправомірним) рішення відповідача щодо визнання договору № 002-08511-190215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» від 19.02.2015 року, укладеного між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та позивачем нікчемним; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невнесення інформації про позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; зобовязати відповідача внести інформацію про вкладника позивача до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» за рахунок Фонду із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу гарантованої суми відшкодування за вкладами у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» за договором № 002-08511-190215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» від 19.02.2015 року та Додаткової угоди « 1 до договору № 002-08511-190215 від 19.02.2015 року за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобовязати виконавчу дирекцію відповідача затвердити загальний реєстр вкладників ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, до якого буде внесено інформацію про позивача як вкладника за договором банківського вкладу від 19.02.2015 року № 002-08511-190215 та Додаткової угоди № 1 до договору № 002-08511-190215 від 19.02.2015 року.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржила позивач, яка в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, в звязку з чим просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів, у відповідності до ч.1 п.2 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглядати справу у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, в межах заявлених в ній вимог, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі Zand v. Austria вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд попередньої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Проте, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на таке.

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ Про банки та банківську діяльність (далі Закон № 2121-ІІІ) передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ зазначено, що ліквідація банку процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При цьому абзацом другим частини другої статті 215 ЦК передбачено, що у випадках, встановлених ЦК, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

У справі, яка розглядається, встановлено, що Банк знаходиться в процедурі ліквідації у звязку із визнанням його неплатоспроможним.

За таких обставин, на думку колегії суддів, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Такий висновок колегії суддів відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в Постановах від 16 лютого 2016 року у справі № 21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі № 21-286а16.

З урахуванням того, що суд першої інстанції помилково розглянув справу в порядку адміністративного судочинства, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі відповідно до пункту 4 статті 198 КАС закриттю.

Керуючись ст.ст. 41, 157, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року скасувати, провадження у справі № 809/364/16 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій, бездіяльність рішення про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) нечинним та зобовязання до вчинення дій закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська