Справа № 263/6739/16-а
Суддя: Скрипниченко Т. І.
Дата ухвалення: 2016-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/6739/16-а
Провадження № 2-а/263/160/2015
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 серпня 2016 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Скрипниченко Т.І., при секретарі Таушан О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треття особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій неправомірними та стягнення одноразової грошової допомоги.

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо непризначення одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у відповідності з ст.16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що він є інвалідом ІІІ групи та має право на пільги встановлені для ветеранів війни - інвалідів війни. З питання нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІІ групи звернувся до Міністерства оборони України , де отримав відповідь 16.06.2015 року що зазначена виплата здійснюється Державною прикордонною сліжбою України. У звязку із чим звернувся до Державної прикордонної сліжби України з проханням виплатити йому одноразорвої грошову допомогу, у звязку з установленням ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення, отриманого під час виконання обовязків військової служби в Республіці Афганістан , на що йому було відмовлено , оскільки відсутні нормативно-правові документи, що Державна прикорданна служба є правонаступником Середньоазиатського прикордонного округу КДБ СРСР. Тому пізніше знову звернувся до Міністерства оборони України з цього питання.

Посилається на те, що був звільнений з військової служби у 1988 році в запас ЗС колишнього СРСР.

Вважає таку бездіяльність Міністерства оборони України неправомірною та просить задовольнити позов.

Позивач та його представник Башкірова Ю.Г. в судове засідання не прибули, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутність, на задоволенні позову наполгають.

Представник відповідача Міністерства оборони України в судове засідання не прибув, про розгляд справи був повідомлений належним чином, надав суду свої заперечення, в яких посилається на те, що позивач не отримав одноразову грошову допомогу правомірн, оскільки жлодним нармативно-правовим актом не передбачено, що Міністерство оборони України є правонаступником ЗС колишнього СРСР або прикордонних військ ЗС СРСР. Державна прикордонна служба України є правонаступником Прикордонних військ України, тому саме Державна прикордонна служба України повинна бути відповідачем по справі.

Представник третьої особи Донецького обласного військового комісаріату в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чионм.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, матеріали справи, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач був звільнений з військової служби 21.11.1988 року до запасу ЗС СРСР, що підтверджується архівною довідкою від 22.06.2016 року.

07.05.2015 року отримав ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 07.05.2015 року серії 10ААБ №436055.

Позивач був звільнений з військової служби у 1988 року, є учасником бойових дій та інвалідом війни ІІІ групи, приймав участь у бойових діях у Демократичній Республіці Афганістан.

Таким чином, з 07.05.2016 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від №975 від 25.12.2013 року (надалі - Порядок) у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності IIІ групи.

Відповідно пункту 11 Порядку позивач надав усі належні документи до уповноваженого органу Міністерства оборони, як до розпорядника бюджетних коштів для прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності.

Міністерство оборони України не визнало право позивача на отримання допомоги як інваліда ІІІ групи у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується відповіддю відповідача від 09.11.2015 року на звернення позивача.

Крім іншого, позивач надав усі належні документи до Адміністрації Державної прикордонної служби України для прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, але йому у цьому було відмовлено, що підтверджується вих. Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.08.2015 року №11/к-3868.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XIIвизначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону останній поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 ст.16 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до підпункту «б» пункту 1 ст.16-2 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІII групи.

Постановою КМ України від 25 грудня 2013 року №975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.

З огляду на те, що інвалідність позивачу була встановлена 07.05.2015 року, суд приходе до висновку, що Міністерство оборони України при вирішенні питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги повинен був керуватися п. 6 Порядку, затвердженого Постановою 25 грудня 2013 року №975.

Тобто, одноразова грошова допомога позивачу повинна була бути призначена та виплачена у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За вимогами ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, Міністерство оборони України, як суб`єкт владних повноважень, не спростував доводи позивача. Суд критично ставиться до доводів позивача та Міністерства оборони України у частині заявлених позивачем позовних вимог до Адміністрації Державної прикордонної служби України. Крім того суд не приймає посилання відповідача на те, що Міністерство оборони України не є правонаступником ЗС колишнього СРСР або прикордонних військ ЗС СРСР, тому не повинно бути відповідачем. Відповідно до наведених вимог законодавства не передбачено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги особам, які були звільнені в запас ЗС колишнього СРСР.

Як вбачається з матеріалів справи, прийняття позивача на військову службу та звільнення з неї провадились керівником Міністерства оборони - Міністром оборони, а тому усі видатки з виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності має провадити саме Міністерство оборони України.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про визнання дій Міністерства оборони України щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності неправомірними.

Таким чином, на Міністерство оборони України повинен бути покладений обов`язок саме нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Керуючись Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», ст.ст.9, 11, 18, 19, 69-71, 86, 99, 158-163, 183-2, 254 КАС України, суддя -

П О С Т А Н О В И В :
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треття особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання дій неправомірними та стягнення одноразової грошової допомоги - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченою ст.16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у відповідності з ст.16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, яка передбачена у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІІ групи.
На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.
Суддя Т.І.Скрипниченко