Справа № 462/3760/16-а
Суддя: Кирилюк А. І.
Дата ухвалення: 2016-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 462/3760/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Кирилюк А.І. ,розглянувши у скороченому провадженні у м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії по відновленню виплати пенсії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом, який уточнила і в якому просить суд зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, а саме з 01.06.2015 року до 07.01.2016 року; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.06.2015 року до 07.01.2016 року компенсацію витрат частини пенсії у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати від 19.10.200 року № 2050-ІІІ.

Ухвалою суду від 11.07.16 року позовні вимоги в частині визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії по відновленню виплати пенсії за період з 01.06.2015 року до 07.01.2016 року залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

В обґрунтування зазначених вимог позивач покликається на те, що вона перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в залізничному районі м. Львова та отримувала пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок загального захворювання інвалідам ІІІ групи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, з січня 2015 року. Проте, з 01.04.2015 року відповідачем виплату вказаної пенсії для позивача припинено з посиланням на вимогу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІ. З січня 2015 року розмір виплат становив 1 637,91 грн., з квітня і по теперішній час виплати припинено та не поновлено. Позивач працює на посаді головного державного інспектора відділу обслуговування платників податків Головного управління ДФС у Львівській області. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції закону № 213, який набрав чинності з 01.04.2015 року, тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», Про «Прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії призначені відповідно до цього Закону не виплачуються. Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Закону № 213 порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії. Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього закону поновлюється. Станом на 01.04.2015 року посада, на якій працювала позивач, дійсно надавала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тобто існували обставини, з якими Закон України № 213 пов'язував припинення виплати позивачу пенсії. Разом з тим, відповідно до п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення «Закону України» 213» у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення, зокрема, осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу». До 01.06.2015 року відповідний закон, вказаний у п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення «Закону України № 213» щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах прийнятий не був. За таких обставин, з 01.06.2015 року втратили чинність норми законів, якими було передбачено право певного кола осіб, зокрема державних службовців, на призначення так званих спеціальних пенсій, а тому неможливо вважати, що з вказаної дати позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах передбачених Законом України «Про державну службу». Отже, з 01.06.2015 року відпали обставини, які в силу абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV перешкоджали б позивачу отримувати пенсію по інвалідності.

Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова надало до суду письмові заперечення на позов, в яких просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити виходячи з наступного. Так, позивач - ОСОБА_1 дійсно перебуває на обліку в управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львова з 29.04.2014 року, як одержувач пенсії по інвалідності ІІІ групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Крім того, позивач працює на посаді головного державного інспектора відділу обслуговування платників податків Головного управління ДФС у Львівській області. Відповідно до абз. 2 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній з 01.04.2015 року) тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, пенсії, призначені відповідно до цього закону у період роботи особина посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» не виплачуються. У період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого дя осіб, які втратили працездатність. Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, у разі прийняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначаються пенсії за вищезазначеним законом. Крім того, Законом України « Пор внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VII, який набрав чинності 01 січня 2016 року, внесено зміни до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, абз. 1 ч. 15 зазначено, що «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, у період роботи особи, на яких поширюється дія цього закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на які поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, , які дають право призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання в порядку та на умовах, передбачених цим законом, Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій та статус суддів» пенсія не виплачується. Таким чином, враховуючи, що позивач працює на посаді та на умовах передбачених Законом України «Про державну службу», підстав для поновлення виплати пенсій немає.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні ПФ України у Залізничному районі м. Львова як одержувач пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Також встановлено, що з 29.04.2014 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова, як одержувач пенсії по інвалідності ІІІ групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 23).

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.7), 01.04.2015 року виплату вказаної пенсії припинено з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІ.

З 01.04.2015 року набули чинності норми Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-УШ, відповідно до якого у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особи, на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються. В зв'язку з чим з квітня 2015 року не отримує пенсії.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ч.2 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом».

За загальним правилом установленим ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші передбачені цим Законом.

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування і після припинення роботи.

Статтею 36 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення інвалідів, яке здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомоги, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування повинні сприяти забезпеченню прав інвалідів щодо включення до суспільного нарівні з іншими громадянами.

Відповідач вважає, що оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», то в період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року пенсія, призначена згідно з Законом № 1058, виплачуватись не повинна.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі Закон №213) у разі неприйняття до 1 червня 2015року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України Законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про Кабінет Міністрів України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», «Податкового та Митного кодексів України», «Положення про помічника-консультанта народного депутата України».

Вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачений Законом України «Про державну службу» у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст. 47 ст. 54 Закону № 1058 підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

У відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, враховуючи, що норми КАС України покладають на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов'язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем обставин і не викликає у суду обґрунтованого сумніву.

Як встановлено судом, відповідач, припинивши виплату пенсії з 01.06.2015 року, не діяв на підставі та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України, тобто діяв неправомірно, чим порушив право позивача на отримання пенсії у належному розмірі, та беручи до уваги, що судом не встановлено, а відповідачем не представлено жодного належного, об'єктивного та обґрунтованого доказу на обґрунтування правомірності своїх дій щодо невиплати позивачу призначеної пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в зв'язку з чим таке право потребує судового захисту.

В позовних вимогах в частині визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії по відновленню виплати пенсії та компенсації втрати пенсії за період з 01.06.2015 року до 07.01.2016 року, суд вважає необхідно відмовити у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Зазначена позивачем причина пропуску строку: отримання листа від 05.08.16 р. від відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки позивач мав знати про неотримання грошових коштів на протязі суттєвого проміжку часу не з отриманого листа. З приводу зазначеного відсутні об'єктивні підстави для поновлення строку звернення до суду.

Судові витрати у справі підлягають розподілу у відповідності до ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.2-11, 71, 86, 94,158-163, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 8, 30, 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд, -

п о с т а н о в и в :

Позов задоволити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова поновити ОСОБА_1 (іден.номер НОМЕР_1) нарахування та виплату пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV з 08.01.2016 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (іден.номер НОМЕР_1) з 08.01.2016 року компенсацію витрат частини пенсії у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ.

Допустити негайне виконання постанови в межах стягнення за один місяць.

В іншій частині позову слід відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язанням Управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львова на користь ОСОБА_1 (іден.номер НОМЕР_1) судові витрати в розмірі 225,61 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Залізничний районний суд м. Львова з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя: (підпис). З оригіналом згідно.

Суддя: