Справа № 808/9073/15
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року о/об 11 год. 57 хв.Справа № 808/9073/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький механічний завод» до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1

(діє на підставі довіреності №543/05 від 12.07.2016 року)

від відповідача - ОСОБА_2

(діє на підставі довіреності № 66/К/08-27-10 від 11.01.2016 року)

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2015 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов від Публічного акціонерного товариства «Запорізький механічний завод» (далі позивач або ПАТ «Запорізький механічний завод») до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 02 грудня 2015 року у сумі 250648,50 грн., яке винесено ДПІ у Комунарському районі М.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_2 від 02 грудня 2015 року у сумі 48 676,50 грн., яке винесено ДПІ у Комунарському районі М.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_3 від 02 грудня 2015 року у сумі 36512,00 грн., яке винесено ДПІ у Комунарському районі М.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_4 від 02 грудня 2015 року у сумі 575209,22 грн., яке винесено ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що за результатами документальної виїзної планової перевірки ПАТ «Запорізький механічний завод» посадовими особами відповідача складено акт № 2758/08-27-2201/01056280 від 16 листопада 2015 року, на підставі якого прийняті податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2, №, №, № від 02 грудня 2015 року. Позивач вважає дії посадових осіб податкового органу такими, що суперечать діючому законодавству, оскільки висновки перевірки ґрунтуються на домислах і не відповідають дійсності, а податкові повідомлення-рішення №№ НОМЕР_2, НОМЕР_1, НОМЕР_3, від 02 грудня 2015 року є протиправним і таким, що підлягають скасуванню.

В судовому засіданні 13 липня 2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях від 05 квітня 2016 року, відповідно до яких зазначив, що сутність встановленого в ході перевірки порушення, виникла не за наслідками відсутності будь-яких первинних документів, а за рахунок відображення у податковому обліку показників по рядку 06.4 Декларацій, що не відповідають показникам бухгалтерського обліку по таким операціям. Таким чином, відповідно до складеного на підставі бухгалтерського обліку реєстру витрат по рядку 06.4 Декларацій з врахуванням вимог діючого законодавства щодо їх складу та наявних первинних документів перевіркою встановлено завищення показника за 2014 рік ( а саме за період 2-4 квартал 2014 року) на загальну суму 63 165грн. Вказує на те, що висновки акту виїзної планової перевірки № 2758/08-27-2201/01056280 від 16 листопада 2015 року, в частині завищення показника по рядку 06.4 Декларацій «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2014 року на суму 63 165 грн. - є ґрунтовними, правомірні та відповідають вимогам чинного законодавства.

В судовому засіданні 13 липня 2016 року представник відповідача проти позову заперечив та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 13 липня 2016 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Відповідно до статті 41 КАС України, у судовому засіданні здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: комплексу «Камертон».

Вислухавши пояснення позивача та представників відповідача, вивчивши наявні матеріали та фактичні обставини справи, перевіривши їх наявними у справі доказами, суд з'ясував наступне.

На підставі направлень, виданих державною податковою інспекцією у Комунарському районі м. Запоріжжя:

- від 12 жовтня 2015 року №358, завідувачем сектору перевірок з окремих питань управління податкового аудиту ДП1 у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у запорізькій області ОСОБА_3;

- від 12 жовтня 2015 року №359, головним державним ревізором-інспектором відділу фінансових розслідувань управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_4;

- від 12 жовтня 2015 року №360, головним державним ревізором-інспектором відділу фінансових розслідувань управління боротьби з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_5;

- від 15 жовтня 2015 року №363, головним державним ревізором-інспектором відділу організації та супроводження перевірок платників податків управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_6;

- від 15 жовтня 2015 року №364, головним державним ревізором-інспектором відділу погашення заборгованостей ДП1 у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_7;

- від 15 жовтня 2015 року №365, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту ДП1 у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, ОСОБА_8;

- від 30 жовтня 2015 року №373, начальником управління податкового аудиту ДП1 у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_9;

- від 30 жовтня 2015 року №374, начальником відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_10;

- від 30 жовтня 2015 року №375, головним державним ревізором-інспектором відділу податку на прибуток, місцевих, ресурсних, рентних та неподаткових платежі управління оподаткування юридичних осіб ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_11.

- від 30 жовтня 2015 року №376, головним державним ревізором інспектором відділу організації та супроводження перевірок платників податків управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Запорізькій області ОСОБА_12, згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75 статті 77 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України) та відповідно до наказу ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя від 13 серпня 2015 року №406, проведена планова виїзна документальна перевірка Приватного акціонерного товариства «Запорізький механічний завод» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2014 року відповідно до затвердженого плану перевірки, наведеного у додатку dod_1_plan до акту перевірки.

За наслідками перевірки податковим органом складено ОСОБА_13 «Про результати планової виїзної документальної перевірки ПАТ «Запорізький механічний завод» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2014 року».

У висновках перевірки зазначено, що на думку податкового органу позивачем порушено:

1. підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункт 135.5.4, пункту 135.5, статті 135, підпункту 137.10 статті 137, підпункту 138.1.1, пункту 138.1, пункт 138.2. пункт 138.4. пункт 138.5, пункт 138.6, статті 138, підпункт 138.10.2, підпункт 138.10.4, пункту 138.10, статті 152 з врахуванням статті 44, підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 розділу 1 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток у сумі 172 898 грн., у т.ч. по періодах:

- за півріччя 2014 року (у т.ч. за 2 квартал 2014 року) на суму 35 656 грн.;

- за 3 квартали 2014 року (у т.ч. за 2-3 квартал 2014 року) на суму 58 589 грн.;

- за 2014 рік (у т.ч. за 2-4квартал 2014 року) на суму 172 898 грн.

2. пункт 50.1 статті 50, пункт 187.1 статті 187, пункт 192.1 статті 192 пункт 198.1, пункт 198.2, пункт 198.3, пункт 198.6 статті 198. підпункт 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 ПК України, що призвело до

- заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на 32451 грн., в т. ч. за квітень 2014 року на 20400 грн., за травень 2014 року на 12051 грн.;

- завищення суми від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на 36512 грн.

3. пункт 201.1 статті 201 ПК України, підприємством не зареєстровано в ЄРПН, податкові накладні на загальну суму 3 331 036.87 грн. в т.ч. ПДВ 555 172,81 грн.:

- №63 від 04 листопада 2014 року на загальну суму 2311305,24 грн.. в т.ч. ПДВ 385 217,54 грн.;

- № 64 від 04 листопада 2014 року на загальну суму 373 748,30 грн.. в т.ч. ПДВ 62 291,38 грн.;

-№65 від 04 листопада 2014 року на загальну суму 645 983,33 грн.. в т.ч. ПДВ 107 663,89 грн.

4. наказ №548 від 23 липня 2010 року пункту 1.4. «Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів», затвердженого Наказом №18/15/21/11 від 27 січня 2006 року та статті 271 ПК України, що призвело до заниження бази оподаткування з орендної плати за землю та відповідно до заниження податкових зобов'язань з орендної плати за землю ПАТ «Запорізький механічний завод» на загальну суму 460167,37 грн.

5. підпункту «г» 164.2.17 підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, до підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України, що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб в сумі 373,96 грн. (2493.04/15%).

6. Перевіркою дотримання вимог валютного законодавства за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2014 року рахується прострочена дебіторська заборгованість нерезидента ООО «Гросс Ко», Росія по експортному контракту №11/15 від 09 січня 2008 року у сумі 2 881110,77 рос. руб., що була встановлена актом перевірки №2358/2305/01056280 від 21 квітня 2009 року в порушення статті 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР. На підставі статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР та у зв'язку з рішенням Господарського суду Запорізької області по справі №20/564/08 прийнятого 19 березня 2009 року на користь ВАТ «ЗМЗ», пеня не нараховується.

Позивачем подані заперечення №31 від 17 листопада 2015 року до ОСОБА_13 перевірки №2758/08-27-2201/01056280 від 16 листопада 2015 року.

Листом №11506/10/08-29-22-0104 від 24 листопада 2015 року відповідач надав ПАТ «Запорізький механічний завод» відповідь, в якій зазначив, що висновки ОСОБА_13 №2758/08-27-2201/01056280 від 16 листопада 2015 року є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства.

На підставі висновків акту перевірки №2758/08-27-2201/01056280 від 16 листопада 2015 року відповідачем 02 грудня 2015 року винесені податкові повідомлення-рішення №№ ,,, НОМЕР_4.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями №№ ,,, НОМЕР_4 від 02 грудня 2015 року, ПАТ «Запорізький механічний завод» звернулося з цим адміністративним позовом до суду.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення представників сторін всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає податкові повідомлення-рішення, необґрунтованими, та таким, що підлягають скасуванню, виходячи з наступного.

Підставою для донарахування позивачу податкових зобовязань стали, зокрема, висновки відповідача стосовно безпідставності не врахування у складі доходів суми безповоротної фінансової допомоги у вигляді коштів, що надійшли на рахунок ПАТ «Запорізький механічний завод» від фізичних осіб-громадян у загальній сумі 232 147 грн., чим, на думку податкового органу, порушено підпункт 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пункт 137.10 статті 137 розділі ІІІ ПК України з врахуванням вимог підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 розділу І ПК України.

Як встановлено матеріалами справи ПАТ «Запорізький механічний завод» здійснює, зокрема, діяльність з виробництва і продажу запасних частин для залізничного рухомого складу.

Так, за період 2-4 квартал 2014 року на рахунок ПАТ «Запорізький механічний завод» надходили грошові кошти у загальній суму 232 147,06 грн. від: ОСОБА_1322 квітня 2014 року у сумі 15420,35 грн. та 16 липня 2014 року у сумі 9358,67 грн., ОСОБА_14 28 липпня 2014 року у сумі 13792,90 грн., ОСОБА_15 17 липня 2014 року у сумі 11136,89 грн., ОСОБА_16 17 вересня 2014 року у сумі 1130,44 грн., ОСОБА_17 01 жовтня 2014 року у сумі 44657,65 грн., ОСОБА_18 16 жовтня 2014 року у сумі 83494,85 грн., ОСОБА_19 04 листопада 2014 року у сумі 16091,86 грн., ОСОБА_17 17 листопада 2014 року у сумі 30763,44 грн., ОСОБА_16 16 грудня 2014 року у сумі 6310,01 грн.

Як до перевірки (що не заперечується відповідачем) так і до матеріалів справи позивачем були надані:

1. видаткові накладні від 23 квітня 2014 року № РН-122 на суму 15420,35 грн., від 17 липня 2014 року № РН-222 на суму 9358,67 грн., від 28 липня 2014 року № РН-241 на суму 13782,90 грн., від 19 серпня 2014 року № РН-267 на суму 11136,89 грн., від 18 вересня 2014 року № РН-310 на суму 1130,44 грн., від 01 жовтня 2014 року № РН-326 на суму 44657,65 грн., від 16 жовтня 2014 року № РН-348 на суму 83494,85 грн., від 05 листопада 2014 року № РН-388 на суму 16091,86 грн., від 17 листопада 2014 року № РН-409 на суму 30763,44 грн., від 17 грудня 2014 року № РН-454 на суму 6310,01 грн., від 23 квітня 2014 року № РН-122 на суму 15420,35 грн., від 23 квітня 2014 року № РН-122 на суму 15420,35 грн.;

2. Податкові накладні: від 22 квітня 2014 року № 24 на суму 15420,35 грн.; від 16 липня 2014 року № 31 на суму 9358,67 грн.; 28 липня 2014 року № 54 на суму 13782,90 грн.; від 17 липня 2014 року № 36 на суму 11136,89 грн.; від 17 вересня 2014 року № 30 на суму 1130,44 грн.; від 01 жовтня 2014 року № 2 на суму 44657,65 грн.; від 16 жовтня 2014 року № 30 на суму 83494,85 грн.; від 04 листопада 2014 року № 7 на суму 16091,86 грн.; від 17.11.2014 року № 39 на суму 30763,44 грн.; від 16 грудня 2014 року № 48 на суму 6310,01 грн.

3. Банківські виписки за 22 квітня 2014 року, 16 липня 2014 року, 17 липня 2014 року, 28 липня 2014 року, 17 вересня 2014 року, 01 жовтня 2014 року, 16 жовтня 2014 року, 04 листопада 2014 року, 17 листопада 2014 року, 16 грудня 2014 року.

Відповідно до пояснень позивача ПАТ «ЗМЗ» в періоді, що перевірявся, здійснював продаж запасних частин для залізничного рухомого складу фізичним особам-підприємцям та фізичним особам, які не є приватними підприємцями та платниками податку на додану вартість на умовах договору укладеного шляхом надання пропозиції (видача рахунку покупцю) і прийняття пропозиції (оплата покупцем отриманого рахунку в строк визначений в рахунку).

ПАТ «ЗМЗ» надавало покупцю рахунок, який містив дані особи-покупця та найменування продавця, номенклатуру товару та ціну. Вказаний рахунок був підставою для оплати замовленого обсягу товару, який здійснюється покупцем через банківську установу.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

При цьому нормами ЦК України не встановлено конкретної вимоги щодо форми договору купівлі-продажу товару.

Реалізація ПАТ «Запорізький механічний завод» продукції підтверджується наданими видатковими накладними, в яких зазначаються номер та дата оплаченого рахунку, прізвище та ініціали покупця та проставлений підпис відповідного покупця, який оплатив та отримав товар. Необхідні реквізити мають і податкові накладні. Таким чином, видаткові накладні та податкові накладні цілком свідчать про відвантаженні товарів на адресу фізичних осіб покупців.

Крім того, відповідно до статті 1087 ЦК України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, повязані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться у безготівковій формі.

Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (затверджена постановою НБУ від 21 січня 2004 року № 22), яка регулює порядок здійснення безготівкових розрахунків, встановлено, що безготівкові розрахунки це перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Зазначені розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Вказаною Інструкцією встановлено, що банки перевіряють відповідність заповнення реквізитів розрахункових документів клієнтів на відповідність вимогам пунктів 2.4 та 2.5 Інструкції та додатку 8 до неї. Реквізит платіжного доручення «Призначення платежу» заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України і відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».

Таким чином, зазначення в платіжному документі посилання на Рахунок, ПІБ особи, яка сплатила кошти та зазначення призначення платежу, а саме «Оплата за товар», повністю ідентифікують господарську операцію та підстави надходження коштів на рахунки ПАТ «Запорізький механічний завод», а отримані ПАТ «ЗМЗ» кошти не можуть бути розцінені як безповоротна фінансова допомога у контексті підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПКУ.

Пунктом 44.1 статті 44 розділу І ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Посилання відповідача на те, що продукція, що відвантажувалась на користь покупців (запчастини для рухомого складу залізниці (вкладиші в асортименті)), є специфічною та не може використовуватися для власних потреб фізичних осіб, а також на те, що перевіркою неможливо було підтвердити, що суми готівкових коштів, які надійшли на поточний рахунок позивача від фізичних осіб-підприємців та фізичних осіб громадян є саме оплатою за поставлені на їхню адресу товар, адже не можливо ідентифікувати осіб, що вносили готівкові кошти на банківський рахунок ПАТ «Запорізький механічний завод», не можливо ідентифікувати осіб, яким проводилось відвантаження готової продукції, що стало підставою для висновку, що кошти, які надійшли на рахунки позивача є безповоротної фінансовою допомогою до уваги судом братися не можуть, бо документальних підтверджень тому податковим органом не надано, а наявні в справі документи повністю відображають, що мало місце саме купівля-продаж товару. Ідентифікування вищезазначених операцій купівлі-продажу як безповоротної фінансової допомоги є лише припущенням відповідача, яке не ґрунтується а ні на нормах чинного законодавства, а ні на наданих у справу первинних документах.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що діючим законодавством на субєкта господарювання не покладається обовязок перевірки мети та фактичного використання покупцем проданого йому товару (запчастин для рухомого складу залізниці (вкладиші в асортименті), відтак висновки податкового органу щодо неможливості використання покупцями отриманого від позивача товару для власних потреб не можуть слугувати підставою для самовільної зміни відповідачем суті господарської операції та є фактично перевищенням повноважень з боку посадових осіб відповідача.

Також відповідачем не спростовано факту того, що під час перевірки, на підприємстві не виявлено жодних розбіжностей між даними виписаних і оплачених рахунків та виданих за ними товарів.

Щодо донарахування позивачу податкових зобовязань у звязку з нібито безпідставним включенням до рядку 06.1 Декларація «Адміністративні витрати» послуг охорони за квітень грудень 2014 року на загальну суму 182 667 грн., що були надані позивачу ОСОБА_20 Державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області, та відповідного безпідставного завищення податкового кредиту з ПДВ на суму 75 400 грн. за цими послугами судом зазначається наступне.

В підтвердження реальності господарських взаємовідносин з ОСОБА_20 Державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області до матеріалів справи було надано первинні документи: Договір від 11 березня 2014 року № 03-1425, укладений між ПАТ «Запорізький механічний завод» та ОСОБА_20 Державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області (далі Договір) та Додаткова угода до нього від 27 червня 2014 року з додатками (Додатки № 1 «Дислокація», № 2 «Розрахунок вартості охорони», № 2.1 «Розрахунок вартості охорони», № 3 «Протокол узгодження договірної ціни за здійснення заходів охорони», № 3.1 «Протокол узгодження договірної ціни за здійснення заходів охорони»); План-схема обходу території ПАТ «Запорізький механічний завод»; Інструкція про порядок організації служби нарядом міліції Орджонікідзевського МВ УДСО при ГУМВС в Запорізькій області по охороні ПАТ «Запорізький механічний завод»; Інструкція з охорони праці для працівників міліції по охороні ПАТ «Запорізький механічний завод»; акти здачі-приймання робіт (надання послуг) на послуги охорони на загальну суму без ПДВ 182 667 грн.; Податкові накладні на послуги охорони на загальну суму ПДВ 75 400 грн.; банківські виписки, тощо.

Надання вказаних первинних документів до перевірки не спростовується відповідачем, як і не спростовується факт їх відповідності Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також факт реальності наданих послуг охорони позивачу.

В той же час, відповідачем донараховуються податкові зобовязання з податку на прибуток та ПДВ у звязку з виключенням зі складу адміністративних витрат та податкового кредиту сум віднесених по отриманим послугам охорони від ОСОБА_20 Державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області. Такі дії відповідача стали наслідком зробленого ним аналізу стосовно обґрунтованості та доцільності вказаної господарської операції для позивача.

Так, відповідачем в акті перевірки та запереченнях на адміністративний позов зазначається, що підприємством не надано документів, які б дали змогу чітко відстежити, яким чином результати робіт (послуг) з охорони підприємство використовує в власній господарській діяльності: відсутня інформація про конкретних працівників, якими надавалися зазначені послуги, скільки годин, яким саме способом, чи ставалися виклики тривожної кнопки, як саме отримання зазначених послуг в подальшому вплинули на господарську діяльність, тощо; в ході перевірки підприємством не доведено економічну доцільність та необхідність замовлення послуг охорони у сторонньої особи. При цьому у штатному розписі ПАТ «Запорізький механічний завод» рахуються 25 охоронців, які на думку відповідача виконують туж саму роботу.

На такі висновки відповідача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивач при формуванні податкового кредиту на суму 75400,00 грн. у звязку з придбанням послуг охорони від ДСО при ГУМВС України в Запорізькій області повинен був діяти у відповідності до вимог підпункту 14.1.181, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6, пункту 201.1, до пункту 201.6, пункту 201.8, пункту 201.10 ПК України, а при формуванні адміністративних витрат у відповідності до вимог підпункту 14.1.27 пункту 14.1. статті 14, підпункту 138.10.2, пункту 138.2, пункту 138.5 статті 138, підпункту 139.1.9 статті 139, пункту 44.1 ПК України, абзацу 5 статті 1, частин 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

За умови реального здійснення платником податку господарських операцій з надання послуг, які призвели до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю, за відсутністю з боку такого платника порушення вказаних вище вимог Законів при формуванні адміністративних витрат та податкового кредиту, останній не може бути позбавлений такого права.

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з пунктом 14.1.36 Податкового кодексу України, господарська діяльність діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через відокремлені підрозділи, а також через будь яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Зі змісту абзацу 3 частини 1 статті 6, частини 1 статті 43 Господарського кодексу України (далі по тексту ГК України) випливає, що свобода підприємницької діяльності, у розумінні якої підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом, є загальним принципом господарювання.

Враховуючи викладене, при здійсненні господарської діяльності, керуючись принципами свободи підприємницької діяльності та свободи договору, суб'єкти господарювання вправі вільно укладати будь-які договори, не заборонені законодавством, самостійно обирати контрагентів та визначати умови таких договорів, в т.ч. ціну товару.

Отже, підприємство самостійно здійснює власну господарську діяльність і задля досягнення її мети - економічних і соціальних результатів та одержання прибутку на свій розсуд визначає необхідні для цього умови.

Таким чином, суд відхиляє посилання податкового органу, в підтвердження неправомірності формування податкового кредиту та адміністративних витрат за операціями з придбання послуг охорони,на достатність у позивача трудових ресурсів для самостійного здійснення таких послуг, а також на недоведення позивачем економічної доцільності та необхідності замовлення послуг охорони у сторонньої особи.

При цьому, судом також встановлено, що характер послуг, обовязки охорони за Договором від 11 березня 2014 року № 03-1425 та обовязки охоронника ПАТ «Запорізький механічний завод», встановлені посадовою інструкцію, суттєво різняться: мають різну мету, коло повноважень та різний обєм засобів для виконання своїх обовязків. Так, наприклад служба охорони ПАТ «Запорізький механічний завод» фактично виконує заходи, спрямовані на збереження та охорону ТМЦ на підприємстві, профілактики та попередженні розкрадань таких ТМЦ. У випадку розбійного нападу зловмисників, працівники служби охорони підприємства не мають відповідних повноважень, табельної зброї і т.д. для затримання зловмисників. В той же час, Державна служба охорони за Договором здійснювала спостереження території ПАТ «Запорізький механічний завод» з метою забезпечення дотримання громадського порядку, здійснювала заходи оперативного реагування на безпосередні правопорушення проти громадського порядку, взаємодію з органами внутрішніх справ щодо припинення правопорушень у місцях несення служби, тощо. У звязку з зазначеним, суд погоджується з думкою позивача про те, що наявність нарядів Державної служби охорони дозволяє забезпечити безперебійну роботу підприємства, а тому напряму повязана з господарського діяльністю, оскільки забезпечує нормальне функціонування підприємства.

Крім того, судом досліджено питання щодо фактичного вчинення господарських операцій між з ПАТ «Запорізький механічний завод» та ОСОБА_20 Державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області щодо надання послуг охорони та встановлено, що надання послуг мало реальний характер, підтверджені всіма необхідними первинними документами (Договором від 11 березня 2014 року № 03-1425, додатками до нього, податковими накладними, актами здачі-приймання робіт (надання послуг) на послуги охорони, банківськими виписками), які повністю відображають зміст і характер операцій та складені з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року № 996-XIV. ОСОБА_20 Державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій як на час здійснення господарських операцій так і на теперішній час знаходиться в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також має статус платника ПДВ, що відповідачем не спростовано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність відображення позивачем у складі адміністративних витрат сум вартості послуг охорони, отриманих від ОСОБА_20 Державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області за договором від 11 березня 2014 року № 03-1425 у розмірі 366 667,00 грн. та віднесення позивачем до складу податкового кредиту з ПДВ суми 75 400,00 грн., що сплачена у складі вже зазначених послуг з охорони.

Стосовно донарахування позивачу сум земельного податку суд приходить до наступних висновків:

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Аналогічний обовязок покладається на платника податку і положеннями підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України.

Відповідно частин 1, 2 статті 83 Земельного кодексу України (далі ЗК України) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно пункту «в» частини 1 статті 12 Земельного кодексу до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України, плата за землю загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 14.1.136 статті 14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обовязковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Статтею 269 ПК України визначено, що платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України передбачено, що об'єктами оподаткування є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Як зазначено в пункті 288.1 статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Пунктом 288.4 статті 288 ПК України визначено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно пункту 288.5 статті 288 ПК України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди.

Судом встановлено, що відповідно до пункту 1 Договору оренди землі № 00268 від 03 грудня 2013 року, орендар - ПАТ «Запорізький механічний завод» відповідно до рішення сесії Запорізької міської ради приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування проммайданчика, яка знаходиться: м. Запоріжжя, вул. Барикадна, 26. Відповідно п. 3 договору оренди землі в оренду передається земельна ділянка загальною площею 5,4102 га (кадастровий номер :03:036:0005). Відповідно до п. 6 договору оренди землі грошова оцінка земельної ділянки складає 28 130 875,92 грн. Відповідно до п. 12 договору розмір орендної плати визначено 843926,28 грн. на рік з 2013р.

Відповідно до пункту 15 договору оренди землі розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором;зміни розмірів земельного податку; підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено документами; прийняття Орендодавцем рішення про збільшення або зменшення орендної плати у відповідності до чинного законодавства; затвердження нової нормативної грошової оцінки землі; у звязку з початком будівництва; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Статтею 289 ПК України визначено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Згідно з підпунктом 14.1.125 пункту 14.1 статті 14 ПК України нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV цього Кодексу - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Правові засади проведення оцінки земель визначені Законом України «Про оцінку земель».

Відповідно до статті 5 Законом України «Про оцінку земель» грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Статтею 15 Законом України «Про оцінку земель» визначено, що підставою для проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини статті 18 Закону про оцінку нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».

Відповідно до вимог статей 20, 23 Закону про оцінку за результатами проведення нормативної грошової оцінки земель населеного пункту складається технічна документація, яка затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

У пункті 2№ Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213 визначено, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки видається територіальним органом Держземагентства за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує семи робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

Також ця норма повністю кореспондується з Указом президента України №445/2011 від 08 квітня 2011 року, яким було затверджено положення про Державне агентство земельних ресурсів України.

Згідно пункту 1 вищезазначеного положення саме агентство є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та відповідно до підпункту 1 статті 3 цього ж положення за Держземагенством закріплено завдання з реалізації державної політики у сфері земельних відносин, а одним з завдань які покладені на агентство є надання витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок (підпункт 6 пункту 4 Положення).

З матеріалів справи вбачається, що Договір оренди землі № 00268 від 03 грудня 2013 року укладено з урахуванням ОСОБА_17 з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель від 19 листопада 2013 року №0929/05/03, який видано Головним управлінням Держземагенства у Запорізькій області.

Відповідно до вказаного ОСОБА_17 розмір нормативної грошової оцінки вказаної земельної ділянки розрахований з урахуванням коефіцієнту функціонального призначення 1,2 (землі промисловості).

Позивачем не заперечується той факт, що на земельній ділянці, переданій в оренду за Договором оренди землі № 00268 від 03 грудня 2013 року, розташований комплекс будівель, які використовуються для промислових цілей (цеха, склади, лабораторії, трансформаторні підстанції, тощо), частина з яких здається в оренду іншим особам. При цьому функціональне призначення таких приміщень не змінена - вони використовується в промислових цілях. Вказаний факт не спростований відповідачем. Тобто, земельна ділянка з кадастровим номером :03:036:0005 за функціональним використанням відноситься саме до земель промисловості.

Відповідно до частин 1,2 статті 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно частини 1 статті 23 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Податковий орган наділений повноваженнями зі здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків, установлених законодавством, проте ініціативою вносити зміни в договори оренди землі наділена одна зі сторін цих договорів, тобто, в даному випадку, Запорізька міська рада - орган місцевого самоврядування, через яку відповідною територіальною громадою реалізовано право власності на передані в оренду земельні ділянки, що знаходяться у комунальній власності.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 11 червня 2013 року по справі № 21-443а12 (номер у ЄДРСР 32532892) договір оренди землі є цивільно-правовим, а отже, йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обов'язковість його виконання сторонами тощо. Суб'єкт владних повноважень, який не є учасником договору, не може здійснювати владні управлінські функції шляхом втручання у відносини сторін договору, але має право контролювати належність виконання договору та відповідність його умов чинному законодавству України, зокрема стежити, щоб такі умови не суперечили інтересам суспільства. Якщо ж договір пов'язаний зі сплатою податків і, на думку суб'єкта владних повноважень, спрямований на ухилення від їх сплати, останній, за допомогою адміністративних заходів, уповноважений відновити публічний порядок.

Зміна орендарем функціонального призначення земельної ділянки є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договору оренди землі його учасниками, зазначене не тягне автоматичні зміни орендної палати та, відповідно, донарахування ДПІ суми податкового зобов'язання з орендної плати із застосуванням штрафних санкцій за податковими повідомленнями-рішеннями.

Враховуючи те, що сторони у розрахунках розміру орендної плати, які є невід'ємною частиною договорів оренди земельних ділянок, застосували коефіцієнт 1,2 до ставки земельного податку, а також те, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є саме договір оренди такої земельної ділянки, то суд приходить до висновку, що позивач повинен сплачувати орендну плату за землю у відповідності до умов договору оренди землі.

Суд зазначає, що відповідач не в праві втручатися у відносини сторін договорів оренди та нараховувати суми грошового зобов'язання з орендної плати із застосуванням штрафних санкцій за податковими повідомленнями-рішеннями на підставі норм Податкового кодексу України ігноруючи при цьому умови договорів оренди землі.

ОСОБА_21 з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель від 19 листопада 2013 року №0929/05/03 є чинний, доказів його оскарження, скасування чи відкликання суду не надано, а тому визначення нового коефіцієнту функціонального використання земельної ділянки для обрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим № :03:036:0005, є протиправним.

Також судом розглянуто та оцінено висновки відповідача стосовно завищення суми витрат у рядку 06.1 декларації «Адміністративні витрати» на загальну суму 398 566,00 грн. (стор. 8-9 ОСОБА_13 перевірки).

Так, матеріалами перевірки встановлено, що ПАТ «Запорізький механічний завод» помилково не відобразив частину адміністративних витрат у розмірі 405 264,00 грн. при визначенні оподатковуваного прибутку за 1-й квартал, проте врахував цю суму при визначенні оподатковуваного прибутку за період 2-4 квартали 2014 року. Внаслідок чого загальна сума витрат за даними бухгалтерського обліку у розмірі 4 120 433,00 грн. була відображена у декларації за 2014 рік по рядку 06.1 «Адміністративні витрати».

Проте відповідач, при проведенні перевірки, не врахував суму виправлених помилок і визначив суму адміністративних витрат за 2-4 квартали 2014 року на рівні 3 329 992,00 грн., тобто не врахували у складі адміністративних витрат суму 398 566,00 грн., що і стало підставою для висновків про необґрунтоване завищення ПАТ «ЗМЗ» суми адміністративних витрат.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Нормою пункту 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Вимогами пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобовязань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

У звязку з переліченими нормами чинного законодавства суд приходить до висновку, що позивач мав право на відображення уточнених показників за 1 квартал 2014 року у складі податкової декларації в наступних періодах відповідно до пункту 50.1 ПК України та з урахуванням строків давності, що визначені статтею 102 Податкового кодекс України, а відтак відповідні коригування, які були зроблені позивачем у податковій декларації за 2014 рік, зроблені з урахуванням вимог діючого законодавства, що в свою чергу призводить до висновків про безпідставність думки відповідача щодо заниження позивачем податкових витрат у розмірі 398 566,00 грн.

Суд також розглянув та оцінив висновки відповідача стосовно завищення позивачем показників у рядку 06.4 Декларації «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» на загальну суму 63 165,00 грн. у т.ч.: - за 2014 рік (2-4 квартал 2014 року) на суму 63 165,00 грн.

Так, з матеріалів справи встановлено, що на сторінках 12-13 ОСОБА_13 перевірки податковим органом вказано, що ПАТ «Запорізький механічний завод» завищені операційні витрати у 2-4 кварталі 2014 року на загальну суму 63 165,00 грн. Посилання на первинні документи, а також опис суті встановленого порушення та періоду його скоєння відповідачем в акті не здійснювалося. Запитів про надання пояснень з приводу вказаного порушення податковий орган до позивача не надсилав.

Відповідно до усних пояснень представників позивача, наданих під час розгляду справи, у податкового органу під час проведення перевірки не виникало питань стосовно підтвердження підприємством правомірності віднесення у рядок 06.4 Декларації «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» суми у розмірі 63 165,00 грн.

В той же час, відповідно до пункту 2 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, що затверджений Наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20 серпня 2015 року та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за № 1300/27745, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 5 Розділу ІІ вказаного Порядку факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших субєктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Пунктом 4 розділу ІІІ цього ж Порядку передбачено яким саме чином складається описова частина акта документальної перевірки, зокрема, встановлено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, повязані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено факту завищення ПАТ «Запорізький механічний завод» операційних витрат у 2-4 кварталі 2014 року на загальну суму 63 165,00 грн.

Крім того, судом встановлено, що при перевірці позивача виявлено безпідставне заниження податкових зобовязань на суму здійсненних коригувань у бік зменшення у розмірі 5315,00 грн., чим порушено пункт 50.1. статті 50, пункт 187.1 статті 187, пункт 192.1 статті 192 ПК України, а саме: позивачем здійснені коригування у звязку із зміною кількості (повернення) реалізованого товару від контрагента-покупця ПАТ «Ферротрейдінг» по податкових накладних, по яких минув строк позовної давності.

Так, згідно з пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській

установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 192.1 статті 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення

товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Згідно з пунктом 50.1 статті 50 цього ж Кодексу у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього

Кодексу) платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо

відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені.

Статтею 102 ПК України встановлений термін позовної давності 1095 днів.

Враховуючи перелічені вимоги чинного законодавства суд погоджується з думкою відповідача про безпідставне заниження позивачем податкових зобовязань з ПДВ на суму здійсненних коригувань у бік зменшення у розмірі 5315,00 грн.

Також під час перевірки позивача встановлено, що в порушення пункту 198.6 статті 198 ПК України товариством безпідставно завищено податковий кредит на суму 17,00 грн. за вересень 2014 року.

Так, в ході перевірки встановлено, що ПАТ «Запорізький механічний завод» до складу податкового кредиту зараховано ПДВ в сумі 17,00 грн., нараховану на вартість придбаних товарів від ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» за вересень 2014 р., але до перевірки не надало оригінали податкових накладних на суму ПДВ 17,00 грн. за вересень 2014 року, які б підтверджували правомірність формування податкового кредиту та які були відображені в додатку 5 декларації з ПДВ та в реєстрі отриманих податкових накладних у звязку з подвоєнням одних й тих самих податкових накладних, відображених в реєстрах отриманих податкових накладних у різних податкових періодах.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, у звязку з тим фактом, що позивачем ні на час перевірки ні під час судового розгляду справи не було надано податкову накладну, яка б підтверджувала правомірність формування податкового кредиту у розмірі 17,00 грн. від ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» за вересень 2014 року, суд вважає доведеним відповідачем порушення позивачем пункту 198.6 статті 198 ПК України.

Також, на сторінках акту перевірки №2758/08-27-2201/01056280 від 16 листопада 2015 року зазначено про порушення позивачем підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 ПК України, а саме: товариством безпідставно завищено суму податкового кредиту на суму 17447,00 грн., в т.ч. за липень 2014 року на 9931,00 грн., за серпень 2014 року на 4368,00 грн., за вересень 2014 року на 261,00 грн., за жовтень 2014 року на 2886,8 грн.

Так, відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості (у разі здійснення контрольованих операцій - не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Згідно з пунктом 192.1 статті 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Підпунктом 192.1.1. пункту 192.1 статті 192 ПК України якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то:

а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов'язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок, та надсилає отримувачу розрахунок коригування податку;

б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв'язку з отриманням таких товарів/послуг.

Так, перевіркою встановлено, що ПАТ «Запорізький механічний завод» до складу податкового кредиту включено суму ПДВ нараховану в т.ч. на вартість здійсненої передплати за металопродукцію від ПАТ «Дніпроспецсталь»:

- за липень 2014 року 10192,00 грн. на підставі податкової накладної від 24 липня 2014 року № 601;

- за серпень 2014 року 28968,00 грн. на підставі податкових накладних від 07 серпня 2014 року № 71 на суму ПДВ 4368,00 грн., від 11 серпня 2014 року № 123 на суму ПДВ 18684,00 грн., № 710 від 28 серпня 2014 року на суму ПДВ 5916,00 грн.;

- за вересень 2014 року 75031,22 грн. на підставі податкових накладних від 22 вересня 2014 року № 310 на суму ПДВ 370,22 грн., від 23 вересня 2014 року № 343 на суму ПДВ 261,00 грн., від 26 вересня 2014 року № 440 від 28 серпня 2014 року на суму ПДВ 43200,00 грн., від 24 вересня 2014 року на суму ПДВ 31200,00 грн.;

- за жовтень 2014 року 85200,00 грн. на підставі податкових накладних від 08 жовтня 2014 року № 103 на суму ПДВ 42000,00 грн., від 27 жовтня 2014 року № 563 на суму ПДВ 43200,00 грн.

В той же час перевіркою даних ЄРПН встановлено, що позивачем не зменшено податкових кредит відповідно до розрахунків коригування:

- від 09 липня 2015 року № 368 до податкової накладної від 24 липня 2014 року № 601 у бік зменшення на суму ПДВ 9931,00 грн.

- від 09 липня 2015 року № 369 до податкової накладної від 07 серпня 2014 року № 71 у бік зменшення на суму ПДВ 4368,00 грн.

- від 09 липня 2015 року № 370 до податкової накладної від 23 вересня 2014 року № 343 у бік зменшення на суму ПДВ 261,00 грн.

- від 09 липня 2015 року № 371 до податкової накладної від 27 жовтня 2014 року № 563 у бік зменшення на суму ПДВ 2886,8 грн.

За результатами автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів у відповідних податкових періодах рахуються розбіжності в частині завищення податкового кредиту ПАТ «Запорізький механічний завод» по взаємовідносинах з ПАТ «Дніпроспецсталь» на суму 17447,00 грн.

Позивач не спростував скоєння вказаного порушення.

За таких обставин суд приходить до висновку про доведеність відповідачем факту порушення позивачем підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192 ПК України, яке полягало в безпідставному завищені товариством суми податкового кредиту на суму 17447,00 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частиною 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, з урахуванням вище викладеного, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення судового рішення) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 71, 86, 94, 158 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 02 грудня 2015 року у сумі 250 648,50 грн., яке винесено ДПІ у Комунарському районі М.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області;

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_2 від 02 грудня 2015 року в частині 48 600,00 грн., яке винесено ДПІ у Комунарському районі М.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області;

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення рішення № НОМЕР_3 від 02 грудня 2015 року в частині 13 784,00 грн., яке винесено ДПІ у Комунарському районі М.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області;

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення рішення № НОМЕР_4 від 02 грудня 2015 року у сумі 575 209,22 грн., яке винесено ДПІ у Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький механічний завод» з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 13 323 (тринадцять тисяч триста двадцять три) гривні 63 копійки.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д. В. Татаринов