Справа № 804/599/14
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2016 рокусправа № 804/599/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивача: - Овсяннікової М.Ш. (довіреність від 05 січня 2016 року),

відповідача: - Дорошенко Г.В. (довіреність від 07 жовтня 2015 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району м. Дніпропетровська

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року

у справі №804/599/14

за позовом Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області

до комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району м. Дніпропетровська

про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області звернулася у Дніпропетровський окружний адміністративний суд з позовом до комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району м. Дніпропетровська про зобов'язання виконати вимоги від 01 листопада 2013 року №04-06-05-15/13501 на суму 203178,18 грн., шляхом, визначеним у вимозі.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Жовтневого району м. Дніпропетровська подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району м. Дніпропетровська вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області заперечує проти вимог апеляційної скарги та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області, на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2013 року, на підставі направлення від 19 вересня 2013 року №1466-13, проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району м. Дніпропетровська за період з 01 січня 2011 року по 31 серпня 2012 року, за результатами якої складено акт від 10 жовтня 2013 року №06-21/06.

На підставі акту ревізії від 10 жовтня 2013 року, керуючись пунктом 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та пунктом 46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області пред'явлено вимогу від 01 листопада 2013 року №04-06-05-15/13501.

У пункті 2 вимоги зазначено, що ревізією встановлено зайве нарахування та виплату заробітної плати керівному складу підприємства (за виключенням начальника КВЖРЕП Жовтневого району) на суму 85378,59 грн., внаслідок безпідставного застосування підвищуючого коефіцієнту 1,25 та 1,18, чим порушено вимоги пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», статті 15 Закону України «Про оплату праці», пункту 3.11 Галузевої угоди (регіональна) на 2011-2012 роки між управлінням житлово-комунального господарства облдержадміністрації та обласною профспілковою організацією працівників від 26 листопада 2010 року №1 та додатку №6 до колективного договору між роботодавцем і профспілковим комітетом комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району по забезпеченню економічного та соціального розвитку трудового колективу і захисту прав працівників на 2011 рік, прийнятого на зборах колективу 29 грудня 2010 року, зареєстрованого в управлінні праці та соціального захисту населення Жовтневої районної ради 20 квітня 2011 року за №075. В зв'язку з чим, необхідно стягнути з працівників в повному обсязі зайво виплачену заробітну плату в розмірі 85378,59 грн., шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок або утримання із заробітної плати на підставі заяв працівників.

Відповідно до пункту 3 вимоги, у ході ревізії встановлено, що у порушення підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 19 травня 1999 року №859 «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об'єднань державних підприємств», встановлено начальнику підприємства ОСОБА_3 посадовий оклад у завищеному розмірі, що призвело до незаконного нарахування від нього та виплати надбавки за високі досягнення у праці, оплати за роботи у вихідні дні, а також премії на суму 63176,05 грн. У зв'язку з чим, необхідно стягнути з начальника підприємства ОСОБА_3 в повному обсязі зайво виплачену заробітну плату в розмірі 63176,05 грн., шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок підприємства або шляхом утримання із заробітної плати на підставі заяви начальника комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району м. Дніпропетровська ОСОБА_3

У пункті 4 вимоги визначено, що ревізією встановлено зайву сплату внесків до державних цільових фондів по незаконно виплаченій заробітній платі в сумі 54623,54 грн., чим порушено вимоги статті 21 Закону України «Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». У зв'язку з чим, необхідно провести перерахунок сум внесків до державних цільових фондів та повернути зайво сплачені кошти в розмірі 54623,54 грн. шляхом зарахування їх до майбутніх платежів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи наявні докази правомірності вимоги від 01 листопада 2013 року №04-06-05-15/13501, а саме постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2015 року, якою відмовлено комунальному виробничому житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству Жовтневого району м. Дніпропетровська у задоволенні позовних вимог про скасування пунктів 2, 3, 4 вимоги від 01 листопада 2013 року №04-06-05-15/13501, у зв'язку з чим дана вимога є чинною та невиконаною в добровільному порядку.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011 (далі - Положення), визначено, що Державна фінансова інспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Державна фінансова інспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення, Державна фінансова інспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Державна фінансова інспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Отже, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їх розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність обчислення їх розміру перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Враховуючи, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо необґрунтованості заявленого позову.

Правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-63а14), 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14,) 20 травня 2014 року (справа № 21-93а14) та інших.

Відповідно до статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 207, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Апеляційну скаргу комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Жовтневого району м. Дніпропетровська - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко

Суддя: Ю.М. Дадим