Справа № 809/395/16
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року Справа № 876/5660/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Затолочного В.С.,

суддів Каралюса В.М., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Богдан А.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачів ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.07.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби спеціального звязку і захисту інформації України, голови Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ Урядового фельд'єгерського зв'язку в місті Івано-Франківську про розірвання контракту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби спеціального звязку і захисту інформації України про розірвання контракту про проходження громадянином України військової служби в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України на посадах осіб сержантського і старшинського складу від 30.10.2015 року.

Судом залучено до участі у справі як другого відповідача голову Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України та як третю особу відділ урядового фельдєгерського звязку в місті Івано-Франківську.

Позовні вимоги, з врахуванням уточнення обґрунтування позовних вимог, мотивовані тим, що командуванням Державної служби спеціального звязку і захисту інформації України, в порушення вимог норм Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», допущено систематичне невиконання умов контракту від 30.10.2015, що є підставою для розірвання контракту про проходження громадянином України військової служби в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України на посадах осіб сержантського і старшинського складу від 30.10.2015.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою від 11.07.2016 року в задоволенні позову відмовив.

Позивач оскаржив постанову суду першої інстанції в апеляційному порядку і зазначив у скарзі, що судом невірно встановлено дату укладення контракту. Крім того, висновки суду про дотримання відповідачами умов контракту не відповідають встановленим обставинам справи, а висновки щодо неможливості розірвання контракту внаслідок наявності особливого періоду суперечать положенням матеріального права. Просить скасувати оскаржувану постанову та винести нову про задоволення позову.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта та його представника, які наполягали на задоволенні позову, представників відповідачів та третьої особи, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 16.12.2015 між ОСОБА_1 та адміністрацією Державної служби спеціального звязку і захисту інформації України в особі голови Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України укладено контракт про проходження громадянином України військової служби в Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України на посадах осіб сержантського і старшинського складу, строком на три роки, з 01.01.2016 року до 31.12.2018 року.

У відповідності до рапорту позивача від 01.12.2015 року начальником відділу ГУ Держфельдслужби в місті Івано-Франківську позивача призначено на посаду фельдєгеря-водія відділу Головного правління урядового фельдєгерського звязку Держспецзвязку в місті Івано-Франківську та присвоєно в порядку переатестації військове звання «прапорщик» та визначено посадовий оклад в розмірі 720 гривень на місяць.

11.03.2016 позивачем подано рапорт про розірвання з 15.03.2016 контракту від 30.10.2015.

Підставою для розірвання вказаного контракту позивач визначає систематичне невиконання умов контракту командуванням.

В справі відсутні докази вчинення відповідачами будь-яких дій щодо вирішення рапорту позивача про розірвання контракту.

Суд першої інстанції повно та правильно встановивши обставини справи, вірно застосував відповідні норми матеріального права.

Закон України «Про Державну службу спеціального звязку та захисту інформації України» визначає правові основи організації та діяльності Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України.

Згідно частини 3 статті 11 зазначеного Закону комплектування Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України військовослужбовцями і проходження ними військової служби здійснюються відповідно до Закону України «Про військовий обовязок і військову службу».

Стаття 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» регламентує питання звільнення з військової служби.

Положенням про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, затвердженим Указом Президента України від 31.07.2015 № 463/2015 (далі Положення), визначено порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби (навчання) в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України (далі - Держспецзв'язку).

Згідно пункту 16 вказаного Положення з громадянином, який вступає на військову службу, може бути укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України на посадах осіб сержантського і старшинського складу.

Відповідно пункту 17 цього ж Положення право на укладення контрактів про проходження військової служби та контракту про навчання надається Голові Держспецзв'язку - з усіма військовослужбовцями, а також із громадянами, які приймаються на військову службу за контрактом на посади рядового складу, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу.

Згідно пунктів 140, 141 Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, передбачених частиною шостою статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу». Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби: за рішенням військовослужбовця за наявності підстав, передбачених пунктами «а», «б», «в», «д», «з» та «м» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу».

Відповідно пункту «з» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця).

Відповідно пункту 165 Положення в особливий період військовослужбовці Держспецзв'язку проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.

Відповідно статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналогічне зазначено і у ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в зазначеній нормі Закону зазначено, що мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених законодавчих норм свідчить про те, що особливий період, який починається оголошенням рішення про мобілізацію, може бути закінчений лише прийняттям відповідного рішення про демобілізацію.

Мобілізація не обмежується призовом на військову службу, який є лише частиною комплексу мобілізаційних заходів.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303/2014 оголошено та проведено часткову мобілізацію (далі - мобілізація).

Згідно даного Указу часткову мобілізацію оголошено у звязку із загостренням суспільно-політичної ситуації на Кримському півострові, з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року було затверджено Указ Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію». У п. 2 цього Закону визначено, що цей ОСОБА_5 набирає чинності з дня його опублікування.

18 березня 2014 року ОСОБА_5 України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року було опубліковано в газеті «Голос України» № 49.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» було постановлено оголосити та провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, та у п. 9 визначено, що цей Указ набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України. В Указі також зазначено, що часткова мобілізація здійснюється з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року було затверджено Указ Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію». У п. 2 цього Закону визначено, що цей ОСОБА_5 набирає чинності з дня його опублікування.

20 січня 2015 року ОСОБА_5 України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року було опубліковано в газетах «Урядовий курєр» № 9 та «Голос України» № 8.

Таким чином, в України було оголошено мобілізацію, і тим самим відбулося настання особливого періоду.

Враховуючи відсутність рішення про демобілізацію, особливий період в Україні на час виникнення спірних відносин існував і продовжує існувати на час вирішення справи, що розглядається.

Згідно пункту 166 даного Положення про проходження військової служби (навчання) військовослужбовцями Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в особливий період військовослужбовці Держспецзв'язку звільненню в запас не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу».

Частиною 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» встановлено підстави звільнення військовослужбовців під час дії особливого періоду. Даною правовою нормою не передбачено розірвання контракту на підставі пункту «з» частини 6 статті 26 «Про військовий обов'язок і військову службу», тобто, у звязку з систематичного невиконання умов контракту командуванням.

Враховуючи, що на час виявлення бажання про звільнення позивачем в Україні діяв та продовжує діяти особливий період, контракт між позивачем та відповідачем не може бути розірвано з підстав, зазначених позивачем в рапорті про звільнення.

Отже в цій частині висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, а доводи апелянта не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

У відповідності до умов оскаржуваного контракту Державна служба спеціального зв'язку та захисту інформації України зобов'язується забезпечити відповідно до законодавства створення належних умов для проходження військової служби громадянином України додержання його особистих прав і свобод та прав членів його сім'ї, у тому числі надання пільг, гарантій і компенсацій, установлених законами та іншими нормативно-правовими актами України; призначення його на військові посади відповідно до отриманої професійної (фахової) підготовки за відповідним напрямом чи основною або спорідненою спеціальністю, освітнім ступенем і досвідом служби за фахом; присвоєння військових звань, просування по службі з урахуванням ділових і моральних якостей; навчання з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації; охорону його здоров'я у закладах охорони здоров'я Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України; щорічну основну, а за наявності підстав - додаткову відпустку, а також відповідний час відпочинку за виконання службових обов'язків у вихідні, святкові та неробочі дні; виплату грошового та інших видів забезпечення відповідно до норм і порядку, встановлених законодавством; інші соціальні виплати йому та членам його сім'ї, визначені законами та іншими нормативно-правовими актами.

Матеріалами справи не встановлено порушення відповідачем прав позивача щодо грошового, медичного, продовольчого, речового та житлового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України за №1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Матеріалами справи підтверджено, що виплата грошового забезпечення позивачу здійснюється відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України», постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Наказу Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України від 12.09.2014 № 455 «Про встановлення посадових окладів військовослужбовцям Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України».

Відповідно до статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального звязку та захисту інформації» затверджені норми харчування зазначених військовослужбовців та встановлений вичерпний перелік військовослужбовців, які мають право на харчування за рахунок держави.

Згідно Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України», підпункту 75 пункту 4 та пункту 10 Положення про Адміністрацію Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 411, постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту» та з метою упорядкування продовольчого забезпечення у Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України у мирний час, Наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України від 15.12.2015 № 778 затверджено Положення про продовольче забезпечення у Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України у мирний час.

Відповідно до зазначених вище нормативно-правових актів позивач не входить до категорій осіб, які мають право на харчування за рахунок держави.

Згідно Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 450, Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 728, Наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України від 05.01.2016 № 3 затверджено Інструкцію про організацію забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України і членів їх сімей.

Відповідно до розділу VІІІ Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України і членів їх сімей за бажанням військовослужбовця Держспецзв'язку Адміністрація Держспецзв'язку (підрозділ Держспецзв'язку) виплачує військовослужбовцю грошову компенсацію за піднайом (найом) ним житлового приміщення (далі - грошова компенсація).

Грошова компенсація виплачується за місцем проходження військової служби (навчання) військовослужбовців (курсантів) Держспецзв'язку підрозділом фінансового забезпечення Адміністрації Держспецзв'язку (підрозділу Держспецзв'язку) в межах асигнувань, затверджених кошторисом Адміністрації Держспецзв'язку (підрозділу Держспецзв'язку) на зазначені цілі.

Грошова компенсація виплачується, починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця Держспецзв'язку: особам офіцерського складу - за місцем проходження військової служби в Держспецзв'язку згідно з наказом Голови Держспецзв'язку (начальника - підрозділу Держспецзв'язку); курсантам - за місцем проходження військової служби (навчання) в Держспецзв'язку згідно з наказом начальника навчального закладу Держспецзв'язку.

Для отримання грошової компенсації особа офіцерського складу (курсант) Держспецзв'язку щороку подає рапорт на ім'я Голови Держспецзв'язку (начальника підрозділу Держспецзв'язку) із зазначенням членів сім'ї, що перебувають разом з військовослужбовцем Держспецзв'язку на квартирному обліку і будуть проживати спільно з ним.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з моменту зарахування його на військову службу та на момент його звернення до суду, не подавав рапорт для виплати грошової компенсації за піднайом (найом) ним житлового приміщення, а також не звертався про взяття його на квартирний облік.

Оскільки, як встановлено судом першої інстанції, позивач не звертався за надання медичної допомоги, підстав для висновку про неналежне медичне забезпечення позивача немає.

Відповідно до ст.. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно вказаної правової норми, пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 01 липня 2015 року № 567-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку речового забезпечення військовослужбовців», підпункту 75 пункту 4 та пункту 10 Положення про Адміністрацію Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 411, з метою забезпечення особового складу речовим майном на перехідний період в мирний час наказом Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України за № 792 від 22.12.2015 затверджено Тимчасове положення про речове забезпечення військовослужбовців Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в мирний час.

Відповідно пункту 2 розділу ІІ Тимчасового положення про речове забезпечення військовослужбовців Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в мирний час речове майно заготовлюється централізовано Департаментом забезпечення Держспецзв'язку на підставі заявок Департаменту логістики Адміністрації Держспецзв'язку (за винятком навчального закладу Держспецзв'язку).

Також, позивач наділений правом на отримання компенсації за неотримане речове майно у визначеному порядку.

Як встановлено судом першої інстанції, особовий склад відділу урядового фельдєгерського звязку в місті Івано-Франківську забезпечений польовим камуфльованим форменним одягом 10.12.2015. Позивач не отримував форменний одяг оскільки заявка на речове майно відповідачем подана до зарахування відповідача на військову службу. Однак, відповідачем включено позивача до списку для отримання речового майна у відповідності до вказано положення.

Згідно наданої апеляційному суду довідки позивач отримав комплект польової форми 05.08.2016 року.

Як пояснив у судовому засіданні представник третьої особи, до повного забезпечення військовослужбовців відповідним новим форменним одягом, їм дозволялося носити форменний одяг зразка, який їм видавався до 01.01.2016 року, тобто існування Держспезвязку в структурі МВС України.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність фактів відмови відповідача у забезпечення прав позивача, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідає встановленим обставинам справи і положенням матеріального права.

Оскільки доводи апелянта не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскаржуване судове рішення є законним і підстав для його скасування чи зміни немає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.07.2016 року у справі № 809/395/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.С. Затолочний

Судді: В.М. Каралюс

ОСОБА_5

Повний текст виготовлено 16.09.2016