Справа № 826/4054/16
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2016-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 вересня 2016 року № 826/4054/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.11.2015 № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач виніс протиправне податкове повідомлення-рішення від 27.11.2015 № , яким донарахував позивачу грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, оскільки ОСОБА_1 на підставі договору міни корпоративних прав від 30.10.2014 №1-МКП/14, укладеному із ТОВ «Софія Капітал Менеджмент» зазнав інвестиційних збитків в розмірі 1 440 000,00 грн.

Позивач у судове засідання не прибув, подавши заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, аналогічні доводам та висновкам, викладеним в акті перевірки від 16.11.2015 №1006/26-54-17-01-17- та ґрунтуються на тому, що позивачем до перевірки не було надано документального підтвердження витрат на придбання цінних паперів та корпоративних прав за договором міни корпоративних прав від 30.10.2014 №1-МКП/14, укладеному із ТОВ «Софія Капітал Менеджмент».

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків фізичною - особою ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт від 16.11.2015 №1006/26-54-17-01-17-, яким встановлені порушення пункту 44.1 статті 44, підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпунктів 170.2.2, 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, в наслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, на загальну суму 774956,40 грн.

На підставі акта перевірки від 16.11.2015 №1006/26-54-17-01-17- відповідачем прийняте податкове повідомлення - рішення від 27.11.2015 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 968695,50 грн., у тому числі за основним платежем - 774 956,40 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 193 739,10 грн.

ОСОБА_1, не погоджуючись з податковим повідомленням - рішенням від 27.11.2015 № , вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суть офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначена в частинах четвертій та п'ятій статті 11 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

Відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 6.2.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно з підпунктом 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Позивач стверджує, що наказ на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків фізичною - особою ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 не містить дати видачі, що свідчить про визнання перевірки незаконної та відсутність правових наслідків такої перевірки.

Суд встановив, що у вступній частині акта перевірки від 16.11.2015 №1006/26-54-17-01-17- зазначено, що дана перевірка була проведена на підставі наказу від 29.10.2015 року №2165, копію якого разом із повідомленням від 29.10.2016 №9007/Б/26-54-17-01-26 було надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем дотримано законодавчу процедуру щодо проведення перевірки позивача, оскільки відсутність дати видачі в копії наказу про призначення перевірки позивача не є істотною умовою вважати проведену перевірку незаконною.

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно із пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування резидента є: 163.1.1. загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; 163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); 163.1.3. іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

В підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України зазначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 164.3 статті 164 Податкового кодексу України, при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.

Відповідно до підпункту пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з: обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив; зворотного викупу або погашення інвестиційного активу його емітентом, який належав платнику податку; повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

Документальним підтвердженням (первинним документом) доходів та витрат за операціями з інвестиційними активами, укладеними в електронній формі на фондовій біржі для клієнтів - учасників фондової біржі, визнається звіт торговця цінними паперами (брокера), який формується на базі біржового звіту та договору на брокерське обслуговування.

Згідно із підпунктом 170.2.3 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, якщо в результаті розрахунку інвестиційного прибутку за правилами, встановленими цією статтею, виникає від'ємне значення, воно вважається інвестиційним збитком.

Відповідно до підпункту 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу.

Згідно із пунктом 176.1 статті 176 Податкового кодексу України, платники податку зобов'язані: є) подавати податкову декларацію за результатами податкового (звітного) року у строки, передбачені цим Кодексом для платників податку на доходи фізичних осіб, якщо протягом такого податкового (звітного) року оподатковувані доходи нараховувалися (виплачувалися, надавалися) у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, платнику податку у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами двома або більше податковими агентами і при цьому загальна річна сума таких оподатковуваних доходів перевищує сто двадцять розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що у особи виникає обов'язок щодо подання декларації про майновий стан і доходи як у випадку отримання позитивного значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками звітного (податкового) року, так у випадку виникнення від'ємного значення фінансового результату операцій з інвестиційними активами. Крім того, платник податку (фізична особа) зобов'язаний сплачувати податок із позитивного значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 (сторона-1) та ТОВ «Софія Капітал Менеджмент» (сторона-2) було укладено договір міни від 30.10.2014 №1-МКП/14, згідно якого ОСОБА_1 передає, а ТОВ «Софія Капітал Менеджмент» приймає частку в статутному капіталі Емітента-1 (ТОВ «Український фінансовий альянс», ) розміром 6 000 000,00 грн., що становить 24,79%, крім того, ТОВ «Софія Капітал Менеджмент» передає, а ОСОБА_1 приймає частку в статутному капіталі Емітента-2 (ТОВ «Холдингова компанія «Український фінансовий альянс») розміром 2100000,00 грн., що становить 14%. Загальна сума договору 4560000,00 грн.

Факт виконання умов договору міни від 30.10.2014 №1-МКП/14 підтверджується актом прийому-передачі корпоративних прав (часток у статутних капіталах емітентів) від 03.11.2014, що оформлений у вигляді додатка №1 до даного договору та підписаний сторонами.

В подальшому, ОСОБА_1 подав до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, в додатку 3 (розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих від операцій з інвестиційними активами) до якої визначив наступні показники:

- сума доходу, отриманого від продажу інвестиційного активу - «4 560 000,00 грн.»;

- сума витрат на придбання інвестиційного активу - « 6 000 000,00 грн.»;

- фінансовий результат операцій з інвестиційними активами (інвестиційний прибуток (+) або інвестиційний збиток (-)) - «- 1 440 000,00 грн.».

Проте, відповідач за результатами перевірки дійшов висновку, що ОСОБА_1 документально не підтвердив суму витрат, понесених на придбання інвестиційних активів, зазначених в додатку 3 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік (вх. № від 12.03.2015).

Як вбачається із заперечень відповідача, останній зазначає, що підтвердженням понесення ОСОБА_1 витрат на придбання інвестиційного активу вважає наступні документи:

1) початкового внеску до статутного капіталу Емітента, здійсненого у 2003 році (Протокол установчих зборів учасників №1 від 23.01.2003 та Установчий договір), тобто початкові витрати становили 49 725,00 грн.;

2) додаткових внесків до статутного капіталу здійсненого Емітента, здійснених за рахунок дивідендів, що були реінвестовані на придбання корпоративних прав Емітента, згідно яких позивач додатково набув (придбав) корпоративні права:

- протокол зборів учасників №12 від 24.04.2007 на 6 529 275,00 грн. (витрати за протоколом: 6 579 000,00 грн. - початкові витрати: 49 725,00 грн.),

- протокол зборів учасників №15 від 19.02.2008 на 5 661 000,00 грн. (витрати: 12 240 000,00 грн. - 6 579 000,00 грн.),

- протокол зборів учасників №20 від 25.03.2010 на 102 000,00 грн. (витрати: 12 342 000,00 грн. - 12 240 000,00 грн.).

Таким чином, загальні витрати ОСОБА_1 протягом 2003-2010 років на придбання інвестиційного активу - частки в розмірі 51,0% статутного капіталу ТОВ «Український фінансовий альянс» - становили 12342000,00 грн., що підтверджується вищевказаними документами, статутом ТОВ «Український фінансовий альянс» (дата реєстрації 13.11.2014) та не заперечується відповідачем.

Як вбачається із договору міни від 30.10.2014 №1-МКП/14, ОСОБА_1 передав ТОВ «Софія Капітал Менеджмент» 24,79% частки в статутному капіталі Емітента-1 (ТОВ «Український фінансовий альянс», ) розміром 6 000 000,00 грн., а придбав у ТОВ «Софія Капітал Менеджмент» 14% частки в статутному капіталі ТОВ «Холдингова компанія «Український фінансовий альянс», розміром 2 100 000,00 грн.

Позивачем на підтвердження витрат на придбання інвестиційного активу за договором міни від 30.10.2014 №1-МКП/14 надано акт прийому-передачі корпоративних прав (часток у статутних капіталах емітентів) від 03.11.2014 та Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 30.11.2015, згідно якого ОСОБА_1 є засновником ТОВ «Холдингова компанія «Український фінансовий альянс», , та розмір внеску якого до статуту становить 2 100 000,00 грн.

Водночас, відповідач, посилаючись на пункт 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, пункт 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, пункт 1.35 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», стверджує, що документами, що підтверджують фактично понесені витрати на попереднє придбання цінних паперів фізичною особою - платником податку, крім договорів купівлі-продажу цінних паперів, актів прийому-передачі цінних паперів, є в обов'язковому порядку касові документи при готівкових розрахунках через касу або розрахункові документи при безготівкових розрахунках.

В пункті 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, зазначено, що готівкові розрахунки - платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна

Згідно із пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Відповідно до пункту 1.35 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Статтею 715 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору міни.

Суд встановив, що договір міни від 30.10.2014 №1-МКП/14 не містить умов про проведення грошових розрахунків (готівкових, безготівкових), даним договором лише передбачено обмін частками корпоративних прав між ОСОБА_1 та ТОВ «Софія Капітал Менеджмент».

Таким чином, враховуючи, що в даному випадку були відсутні грошові розрахунки між сторонами договору міни від 30.10.2014 №1-МКП/14, суд приходить до висновку, що твердження відповідача про не підтвердження позивачем витрат на придбання інвестиційного активу за вищенаведеним договором, оскільки не було надано касові або розрахункові документи, є безпідставними.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд встановив, що матеріалами справи спростовуються висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України, що призвели до заниження податку на доходи фізичних осіб.

З огляду на викладене, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 27.11.2015 №.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов