Справа № 344/8426/16-а,2-а/344/369/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року Справа № 876/5832/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 липня 2016 року у справі №344/8426/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в м.Івано-Франківську про скасування постанови ПС2 №894899 від 16 червня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

04.07.2016р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у м.Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції, просив скасувати постанову інспектора УПП м.Івано-Франківська від 16.06.2016р. ПС2 №894899 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.07.2016р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.07.2016р. та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що 16.06.2016р. рухаючись по вул.В.Стуса у м.Івано-Франківську і побачивши патрульну службу УПП призупинився біля них, щоб запитати де поставити транспортний засіб, не порушуючи правила дорожнього руху. Щодо відсутності страхового полісу, то такий не був відсутній взагалі, а був забутий вдома з поважної причини несподівано захворіла мати позивача і терміново необхідно було привезти їй ліки. Судом першої інстанції не взято до уваги те, що позивач тимчасово не працює, виховує неповнолітню дитину.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що постановою Серії ПС2 №894899 інспектора роти №2 батальйону УПП в м.Івано-Франківську рядового поліції ОСОБА_3 громадянина ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн. за те, що 16.06.2016р. о 13:20 год. керуючи транспортним засобам Москвіч 21412 ОСОБА_2 здійснив зупинку транспортного засобу на перехресті, не мав при собі поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.2.1 Правил дорожнього руху України (а.с.2).

Оскільки ОСОБА_2 від підпису та отримання копії вказаної постанови відмовився, а тому така надіслана рекомендованим листом за вих.№2116 від 22.06.2016р.

Не погоджуючись з вказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що положення абзацу 1 ст. 126 КУпАП та п.«ґ» п.2.1 Правил дорожнього руху покладають обовязок на власника транспортного засобу мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та в разі перевірки наявності документів власник транспортного засобу зобовязаний предявити на законну вимогу страховий поліс. Сам факт укладення договору (полісу) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних не звільняє власника автомобіля від адміністративної відповідальності, у випадку коли останній не предявив його на вимогу посадової особи, яка здійснює контроль у сфері безпеки дорожнього руху.

Проте з такими висновками суду першої інстанції не погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому суд повинен перевірити законність та обґрунтованість складення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обовязкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи з наданням її можливості скористатись усіма правами, передбаченими чинним законодавством.

Як вбачається з оскаржуваної Постанови, позивач 16.06.2016р. о 13 год. 20 хв. рухаючись транспортним засобом Москвич 21412 номерний знак НОМЕР_1 по вул.В.Стуса у м. Івано-Франківськ здійснив зупинку на перехресті, чим порушив пп. «ґ» п.15.9 Правила дорожнього руху.

На вимогу інспектора роти №2 батальйону УПП в м.Івано-Франківськ предявити документи водія позивач надав посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, однак діючого поліса (сертифіката) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при собі не мав, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Так, згідно з ст.33 Кодексу України про адміністративне правопорушення, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі КУпАП) стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно з пп. «ґ» п.2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (стаття 126). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В позовній заяві та апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначено наступне: « 16.06.2016р. рухаючись по вул.В.Стуса я побачив патрульну службу УПП і призупинився біля них, щоб запитати де я міг би поставити свій ТЗ, не порушуючи ПДР. Інспектор, яка підійшла до мене, стала перевіряти мої документи та встановила відсутність страхового полісу. Я намагався пояснити працівнику УПП, що я випадково забув його вдома. Я був дуже схвильований, так як захворіла моя мати і мені негайно треба було відвезти її до лікаря. Тому я забув про страховий поліс, який зробив за два дні до того і не встиг покласти до всіх документів на машину. Я міг би привезти цей поліс і показати працівнику УПП, але вона навіть не стала слухати мене. Тоді я не став підписувати цю постанову, так як категорично не згідний з нею».

До матеріалів справи позивачем долучено ксерокопію Поліса №АІ / 9890774 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.06.2016р. (а.с.3).

Слід зауважити, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. №1961-IV (далі Закон №1961-IV).

Відповідно до п.21.1 ст.21 Закону №1961-IV контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Згідно з п.21.3 ст.21 Закону №1961-IV при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Статтею 254 КУпАП встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Слід зауважити, що відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Випадки розгляду справ про адміністративні правопорушення уповноваженими на те особами на місці вчинення правопорушення визначені статтею 258 КУпАП, в інших випадках справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем вчинення правопорушення, відповідно до статті 276 КУпАП.

Відповідно до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015 словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

На підставі системного аналізу вказаного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення ПС2 №894899 від 16.06.2016р. на місці вчинення правопорушення суперечить вимогам щодо об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення та призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Також суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно з п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі Закон №580-VIII) поліцейський має право вимагати в особи предявлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадку, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.35 вказаного Закону поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Поліцейський зобовязаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідно до п.2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, серед яких і поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що працівники поліції вправі здійснювати контроль за наявністю у водія поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі: складення протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод; при зупинці транспортного засобу за наявності для того законних підстав.

З матеріалів справи встановлено, та не спростовано стороною відповідача, що 16.06.2016р. транспортний засіб Москвіч 21412, номерний знак НОМЕР_1 інспектором роти №2 батальйону УПП в м.Івано-Франківську не зупинявся, протокол щодо порушень правил дорожнього руху не складався, матеріали дорожньо-транспортної пригоди не оформлялись.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Головна мета адміністративного стягнення - виховання порушника, тобто формування у нього звички законослухняної поведінки. Виховний вплив на порушника здійснює як сам факт накладення на нього адміністративного стягнення, так і спеціальні виховні заходи, які застосовуються до нього під час виконання деяких стягнень.

Відповідно до ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Перелік правопорушень, які є малозначними на законодавчому рівні не визначено. Таким чином, враховуючи майновий стан та особу порушника, зокрема, виховання неповнолітньої дитини, тимчасову відсутність заробітку, обставини зупинки ТЗ, надані ним пояснення, ступінь суспільної шкідливості вчиненого, відсутність збитків завданих державі, суспільним інтересам або безпосередньо громадянам, відповідач не позбавлений права застосувати інший вид адміністративного стягнення передбаченого ст.24 КУпАП або обмежитись усним зауваженням.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, недотримання вимог щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, вимог ст.22 та ст.33 КУпАП, належного документування обставин адміністративного правопорушення є підставою скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №894899 від 16.06.2016р., прийнятої інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську відносно ОСОБА_2 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України такі не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись ст.ст. 41, 94, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 липня 2016 року у справі №344/8426/16-а скасувати та прийняти нову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №894899 від 16 червня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_1

Повний текст Постанови складено 15.09.2016р.