Справа № 826/26806/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 серпня 2016 року № 826/26806/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючого судді Шулежка В.П., судді Іщука І.О., судді Погрібніченка І.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, зобов'язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства юстиції України (далі - Мін'юст), Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент) про визнання протиправною та скасування постанови Департаменту за підписом старшого державного виконавця Канцедала О.О. від 23.11.2015 про закінчення виконавчого провадження ВП № 47459312 та зобов'язання Мін'юст вжити заходів щодо прийняття рішення по наслідкам повторного розгляду скарги від 22.05.2014 № 1Б (вх. № 315/12) та заяви від 22.05.2014 № 1В (вх. № 314/1) і повідомити про це рішення позивача.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, а також просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2014 у справі № 826/16398/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2015, за результатами розгляду позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Мін'юсту, Заступника міністра юстиції України - керівника апарату ОСОБА_3 (далі - Заступник міністра) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задоволено частково, а саме:

визнано протиправною бездіяльність Мін'юсту та Заступника міністра щодо не виконання вимог п. 4 ч. 1 ст. 18 та п. 3 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», а саме: щодо не запрошення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на розгляд скарги від 22.05.2014 № 1Б (вх. № 315/12);

визнано протиправною бездіяльність Мін'юсту та Заступника міністра щодо належного розгляду скарги від 22.05.2014 № 1Б (вх. № 315/12) та заяви від 22.05.2014 № 1В (вх. № 314/1) в порядку та строки, передбачені Законом України «Про звернення громадян»;

зобов'язано Мін'юст повторно розглянути заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 від 22.05.2014 № 1В (вх. № 314/1) в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян» та повідомити заявників про результати розгляду заяви та прийняте рішення;

зобов'язано Мін'юст повторно розглянути скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 від 22.05.2014 № 1Б (вх. № 315/1) згідно Закону України «Про звернення громадян» та повідомити заявників про результати перевірки скарги та про прийняте рішення;

стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_4, ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 70,00 (сімдесят) грн.

Зокрема, вказаною постановою встановлено: « 22.05.2014 р. до Міністра юстиції ОСОБА_5 Позивачем-1 та Позивачем-2 було подано заяву №1В (вх.№314/1) (надалі - заява №1В), в якій останні заявили недовіру і відвід директору Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Мінюсту України ОСОБА_6 та просили:

- врахувати дану заяву при розгляді Мінюстом України і його структурними підрозділами, інших заяв, клопотань та вимог щодо виконання рішення Європейського Суду з прав людини від 15.02.2007 р. по справі "Погребна до України";

- перевірити факти наведені в заяві №1В і вжити заходів реагування згідно обов'язків та компетенції Міністра юстиції України ОСОБА_5

Разом з тим, 22.05.2014 р. Позивачем-1 та Позивачем-2 було подано до Міністра юстиції України ОСОБА_5 скаргу №1Б (вх.№315/1) (надалі - скарга №1Б), в якій просили останнього:

- офіційно письмово запросити скаржників та директора Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України ОСОБА_6 (надалі - ОСОБА_6.) на розгляд даної скарги;

- призначити службове розслідування стосовно ОСОБА_6 за незаконне вимагання безпосередньо від Голови ДВС України ОСОБА_7 роз'яснення щодо винесених двох вимог державного виконавця від 26.02.2014 р. №П-2589/5.245/8 та №П-2590/5.245/8 та не виконання їх вимог;

- визнати незаконними дії ОСОБА_6, що проявились в вимаганні безпосередньо від Голови ДВС України ОСОБА_7 роз'яснення щодо винесених двох вимог державного виконавця від 26.02.2014 р. №П-2589/5.245/8 та №П-2590/5.245/8;

- відсторонити від займаної посади, з подальшим звільненням, ОСОБА_6 за не виконання законних вимог державного виконавця від 26.02.2014 р. №П-2589/5.245/8 та №П-2590/5.245/8;

- притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 за не виконання законних вимог державного виконавця від 26.02.2014 р. №П-2589/5.245/8 та №П-2590/5.245/8;

- звільнити з займаної посади директора Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України ОСОБА_6;

- роз'яснити порядок і строки оскарження дій та рішень Мінюсту України по наслідкам розгляду даної скарги;

- у разі відсутності у Міністра юстиції України ОСОБА_5 повноважень щодо законного і обґрунтованого розгляду вимог по скарзі надіслати її до компетентних держорганів.

Водночас, 02.06.2014 р. Позивачі звернулись до Мінюсту України та Департаменту планово-фінансової діяльності Мін'юсту України із запитом №1В (вх.346/10) (надалі - запит №1В), в якому просили надати інформацію щодо факту виконання останніми двох вимог ДВС України №П5917/5-8 та №П-5918/5-8 від 14.05.2014 р. та надіслати документи винесені на виконання вимог ДВС України №П5917/5-8 та №П-5918/5-8 від 14.05.2014 р.

За результати розгляду скарги №1Б, заяви №1В, запиту №1В Відповідачем-1 листом №КО-10108/17 від 10.06.2014 р. (надалі - лист №КО-10108/17) було повідомлено Позивачів що їх звернення розглянуто та зазначено про відсутність в Мінюсті України вимоги державного виконавця щодо надання реквізитів та здійснення повторного розрахунку №4529908/5-8 від 14.05.2014 р…

Таким чином з огляду на вище зазначені норми, Позивачі мали право звернутись до Відповідача-1 в порядку передбаченому Законом №393, та мали право отримати обґрунтовану відповідь на свої звернення.

Як вбачається із матеріалів справи, Позивачі скористались передбаченим законодавством правом та звернулись до Відповідача із заявою №1В та скаргою №1Б в порядку передбаченому Законом №393.

При цьому, в п.1 прохальної частини скарги №1Б, Позивачі просили провести розгляд даної скарги за участю заявників…

Таким чином, так як Позивачів на розгляд скарги запрошено не було, суд погоджується з позицією Позивачів щодо порушення Відповідачами положень п.4 ч.1 ст.18 та п.3 ч.1 ст.19 Закону №393.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, Відповідачі розглянувши скаргу №1Б, заяву №1В та запит №1В листом №КО-10108/17 надали загальну відповідь на зазначені звернення Позивачів.

Натомість, Позивачі звертались до Відповідача із заявою №1В та скаргою №1Б в порядку передбаченому Законом №393, а із запитом №1В в порядку передбаченому Законом №2939.

Таким чином, зазначені вище звернення Позивачів регулюються різними нормативно-правовими актами. При цьому, із аналізу норм вказаних нормативно-правових актів вбачається, що положеннями Закону №393 та Закону №2939 встановлюється різний порядок розгляду звернень, зокрема заяв, скарг, запитів, тощо, та надання відповідей.

В той же час, із листа Мін'юсту України №КО-10108/17 не вбачається надання Позивачам відповіді на скаргу №1Б та заяву №1В в порядку передбаченому Законом №393, так як Відповідачем не надано відповідей на всі поставлені у зверненнях питання, що також порушує положення п.3.8 Інструкції №26/5.

Як наслідок, суд дійшов висновку, що скарга №1 та заява №1 були неналежно розглянуті Відповідачами.

Так, з огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про необхідність зобов'язати Мин'юст України повторно розглянути заяву №1В та скаргу №1Б в порядку визначеному Законом №393 та повідомити заявників про результати розгляду заяви та прийняте рішення.».

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи видно, що Окружний адміністративний суд міста Києва у справі № 826/16398/14 видав виконавчий лист від 19.03.2015, з яким позивач звернулась до Департаменту з заявою про прийняття до примусового виконання такого документа та відкриття виконавчого провадження.

08.05.2015 державним виконавцем ВПВР Департаменту Канцедалом О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 47459312 щодо виконання вказаного виконавчого листа від 19.03.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2015 зазначеним державним виконавцем складено вимогу від 27.07.2015 № 6/12, в якій від боржника - Мін'юсту вимагалося негайно виконати рішення суду у справі № 826/16398/14, про що повідомити відділ.

18.08.2015 державним виконавцем в межах ВП № 47459312 складено акт про невиконання Мін'юстом рішення суду та ненадання документів на підтвердження виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2014.

Листом від 21.08.2015 № 47459312/2.-6/12 державним виконавцем надіслано Мін'юсту вимогу № 6/12, в якій вимагалося негайно виконати рішення суду, а листом від 27.10.2015 за таким самим номером державним виконавцем повторно надіслано боржнику вимогу № 6/12, в якій вимагалося негайно повідомити відділ щодо виконання вимог п. 4 ч. 1 ст. 18 та п. 3 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», а саме: щодо запрошення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при розгляді скарги від 22.05.2014 № 1Б (вх. № 315/12) та заяви від 22.05.2014 № 1В (вх. № 314/1).

Листами від 05.11.2015 № 19.3-15/848 Мін'юст повідомив про запрошення та необхідність з'явитися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05.11.2015 на розгляд вказаних скарги та заяви.

Водночас, листом від 16.11.2015 № 1692/16/42-15 Мін'юст повідомив ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що у зазначений час з'явився ОСОБА_2, ОСОБА_1 не з'явилась, ОСОБА_2 не заперечував проти розгляду зазначених звернень без присутності ОСОБА_1 За результатами повторного розгляду скарги від 22.05.2014 № 1Б та заяви від 22.05.2014 № 1В повідомлено, що зазначені в них питання вирішити в повному обсязі неможливо, з огляду на те, що директор Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності-головний бухгалтер ОСОБА_6 звільнена із займаної посади 31.01.2015.

23.11.2015 Департаментом, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення ВП № 47459312, яка мотивована тим, що 05.11.2015 на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/16398/14 відбувся розгляд скарги № 1Б та заяви № 1В за участю ОСОБА_2 За результатами повторного розгляду таких звернень до відділу Департаменту надійшла копія відповіді Мін'юсту від 16.11.2015 № 1692/42-15 надісланої на адресу ОСОБА_1, ОСОБА_2, у зв'язку з чим Департамент прийшов до висновку про фактичне виконання рішення суду та закінчив ВП № 47459312.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

При цьому, згідно з п. 1.2 Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, затвердженої наказом Мін'юсту від 18.03.2004 № 26/5 та зареєстрованої в Мін'юсті 18.03.2004 за № 342/8941 (далі - Інструкція № 26/5), розгляд пропозицій (зауважень), заяв (клопотань), скарг і особистий прийом громадян є важливою ділянкою роботи Міністерства юстиції України, засобом отримання інформації про недоліки в роботі цих органів юстиції, однією з форм зміцнення і розширення зв'язків із широкими верствами населення, дійовим засобом у розвитку правової держави в Україні.

Згідно з п. 3.1 Інструкція № 26/5 посадові особи органів та установ юстиції при розгляді звернень громадян зобов'язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників на місця для перевірки викладених у зверненні обставин, застосовувати інші заходи для об'єктивного вирішення поставлених автором звернення питань, з'ясовувати та приймати рішення про усунення причин і умов, які спонукають авторів скаржитись.

Відповідно до п. 3.8 Інструкції № 26/5 звернення вважається вирішеним, якщо розглянуті всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжиті потрібні заходи щодо його виконання і заявника повідомлено про результати перевірки звернення і прийняте рішення.

Разом з тим, відповідно до абз. 3 п. 3.9 Інструкції № 26/5 рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому вказуються заходи, які вживались органом чи установою юстиції для перевірки цього звернення. Якщо давалася усна відповідь, то складається відповідна довідка, яка додається до матеріалів перевірки звернення. У картці обліку (журналі) фіксується, що про наслідки перевірки заявника повідомлено в особистій бесіді.

Як вбачається з аналізу змісту листа Мін'юсту від 16.11.2015 № 1692/42-15, Мін'юст розглянувши скаргу від 22.05.2014 № 1Б (вх. № 315/12) та заяву від 22.05.2014 № 1В (вх. № 314/1) надав загальну відповідь на зазначені звернення позивача, чим порушив за висновком колегії суддів вказані вимоги п.п. 3.1, 3.8 та 3.9 Інструкції № 26/5, а саме.

Так, у листі вказано лише про те, що зазначені в них питання вирішити в повному обсязі неможливо, з огляду на те, що директор Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності-головний бухгалтер ОСОБА_6 звільнена із займаної посади 31.01.2015, проте в якій саме частині та які саме питання неможливо вирішити не вказано, а також не зазначено в якій частині вони вирішені.

Поряд з цим, нехтуючи вимогами п.п. 3.1, 3.8 та 3.9 Інструкції № 26/5, Мін'юст, замість зазначення мотивів відмови в задоволенні звернень позивача у листі від 16.11.2015 № 1692/42-15, зазначає такі мотиви у письмових запереченнях в межах розгляду даної адміністративної справи.

В той же час, представник Мін'юсту у письмових запереченнях посилається на те, що порушені позивачем питання задоволені Мін'юстом, а саме: звільнено ОСОБА_6, натомість, у листі від 16.11.2015 № 1692/42-15 відсутні будь-які посилання на такі обставини та обставини, які стали наслідком звільнення ОСОБА_6 При цьому, не зазначено з яких саме підстав звільнено таку особу - за власним бажанням чи за наслідками проведення службового розслідування про яке просила позивач у своєму зверненні.

Крім того, всупереч вимогам п.п. 3.1, 3.8 та 3.9 Інструкції № 26/5, у листі Мін'юсту від 16.11.2015 № 1692/42-15 відсутні посилання на чинне законодавство, а також не вказано заходи, які вживались Мін'юстом для перевірки наведених звернень та відсутні роз'яснення порядку оскарження прийнятого рішення.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, Мін'юстом не надано доказів на підтвердження складення відповідної довідки, яка додається до матеріалів перевірки звернення, за результатами проведення 05.11.2015, на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/16398/14, розгляду скарги № 1Б та заяви № 1В за участю ОСОБА_2, як того вимагає п. 3.9 Інструкції № 26/5, для підтвердження того, що давалася усна відповідь на поставлені питання.

Враховуючи викладене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що Мін'юстом неналежно розглянуті вказані звернення позивача, що у свою чергу дає підстави для висновку про те, що Мін'юст фактично не виконав постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2014 у справі № 826/16398/14.

Водночас, за змістом ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 49 названого Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За таких обставин, а також зважаючи на те, що за висновком колегії суддів Департамент не перевірив належним чином виконання Мін'юстом рішення, що підлягало виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів вважає висновок Департаменту у оскаржуваній постанові про фактичне виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2014 у справі № 826/16398/14 передчасним.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що постанова Департаменту від 23.11.2015 про закінчення виконавчого провадження № 47459312 є протиправною та, відповідно, підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про зобов'язання Мін'юсту вжити заходів щодо прийняття рішення по наслідкам повторного розгляду скарги від 22.05.2014 № 1Б (вх. № 315/12) та заяви від 22.05.2014 № 1В (вх.№ 314/1) і повідомити про це рішення позивача, оскільки така вимога фактично є однорідною за змістом з вимогами про зобов'язання Мін'юст повторно розглянути звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 22.05.2014 № 1В (вх. № 314/1) в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян» та повідомити заявників про результати розгляду звернень та прийняте рішення, які вже розглянуті та задоволені в межах адміністративної справи № 826/16398/14, тільки така вимога позивача в межах даної адміністративної справи викладена в іншій словесній формі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам Департамент як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення ним спірної постанови.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню частково.

З огляду на викладене, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються на користь позивача з Державного бюджету України згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України пропорційно до задоволених вимог.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково, судові витрати слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України пропорційно задоволеним позовним вимогам. За таких обставин, суд вважає за необхідне обчислювати суму судового збору, яка підлягає відшкодуванню зі сплаченої позивачем суми.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 23.11.2015 про закінчення виконавчого провадження № 47459312.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Суддя І.О. Іщук

Суддя І.М. Погрібніченко