Справа № 822/1160/16
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1160/16

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Загороднюк А.Г.

14 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Загороднюка А.Г.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

прокурора: Гущіної Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокуратури Хмельницької області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до прокуратури Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Позивач та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Прокурор в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, прокурора, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 наказом прокурора Хмельницької області №192-к від 10 травня 2000 року призначений на посаду помічника прокурора Красилівського району. Із зазначеного часу позивач працював на різних посадах в органах прокуратури Хмельницької області.

Наказом прокурора Хмельницької області №1397-к від 23 листопада 2015 року на підставі абз.5 частини 1 статті 41, пункту 7 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру", ОСОБА_2 з 15 грудня 2015 року звільнено з посади начальника відділу ювенальної юстиції прокуратури Хмельницької області та органів прокуратури за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію по інвалідності. Вказаним наказом зобов'язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Хмельницької області провести відповідні перерахунки.

Наданими відповідачем розрахунковими листами підтверджується, що за вказаний період з 01 липня 2015 року по 15 грудня 2015 року позивачу нарахована та виплачена заробітна плата в розмірі 97413 грн. 39 коп., виходячи з посадового окладу 2894 грн.00 коп. відповідно до вимог частини 1 статті 49 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року, постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31 травня 2012 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

На думку позивача, заробітна плата, за вищевказаний період, повинна нараховуватись прокуратурою Хмельницької області відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Позивач не погодившись із діями відповідача звернувся з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 81 Закону Україну "Про прокуратуру" заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислуги років; 2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Згідно з частиною 3 статті 81 Закону Україну "Про прокуратуру" посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до частини 4 статті 81 Закону Україну "Про прокуратуру" посадові оклади прокурора регіональної прокуратури установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом 1,2.

Тобто законом чітко встановлений конкретний розмір посадового окладу прокурора регіональної прокуратури.

Частиною 9 статті 81 Закону Україну "Про прокуратуру" передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" визначено, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, які не відповідають вимогам статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури становив у період з набрання чинності Закону України "Про прокуратуру" з 15 липня 2015 року (в частині розміру заробітної плати) по 31 грудня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність механізму реалізації права працівника прокуратури на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом України "Про прокуратуру" (як спеціальним нормативним актом), у зв'язку з невнесенням відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31 травня 2012 року, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки закони України мають вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України, а також, у зв'язку з тим, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Подібна бездіяльність з боку Уряду України у справі "Суханов та Ільченко проти України" була кваліфікована Європейським судом з прав людини як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів критично оцінює твердження апелянта про те, що згідно з пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", норми положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року на 2015 рік застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявних фінансових ресурсів державного бюджету з огляду на наступне.

Закони України "Про державний бюджет України на 2015 рік" та "Про прокуратуру" є нормативно-правовими актами, якими визначено механізм фінансування оплати праці працівників прокуратури та розміри їх заробітної плати.

А відповідно до частини 1 статті 81 Закону України "Про прокуратуру" заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, в Законі України "Про прокуратуру" відсутні посилання щодо застосування його норм з урахуванням обмежень, які містить Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", зміни в Закон України "Про прокуратуру" не вносили, а редакція є чинною.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, в якому вказано, що Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

Юридично не мотивованою є позиція апелянта про те, що у зв'язку із існуванням колізії норм права підлягає застосуванню стаття 49 Закону України "Про прокуратуру" в редакції, яка була чинною до 15 липня 2015 року, адже загальноприйнятим у застосуванні норм права є правила розв'язання правових колізій, зокрема за принципом закону, який прийнято пізніше (lex posterior).

Так, у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням "застарілих" норм з одного й того ж питання.

Такий підхід до вирішення правових колізій відображено й у листах Міністерства юстиції України №337-0-2-08-19 від 29 липня 2008 року, №758/-0-2-08-19 від 26 грудня 2008 року, №Н-35267-18 від 30 січня 2009 року.

Безпідставне також є посилання апелянта на правову позицію, відображену у постанові Верховного Суду України від 13 липня 2016 року по справі №820/4653/15, оскільки у вказаному рішенні жодного висновку щодо застосування статті 81 Закону України "Про прокуратуру" немає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду І інстанції щодо задоволення позовних вимог про зобов'язання прокуратури Хмельницької області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати позивачу за період з 15 липня 2015 року по 15 грудня 2015 року включно відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Доводи апеляційної скарги про правомірність не нарахування заробітної плати позивачу за вказаний період відповідно до вимог статті 81 Закону України "Про прокуратуру" ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2016 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу прокуратури Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 16 вересня 2016 року.

Головуючий Загороднюк А.Г.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.