Справа № 808/628/16
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

808/628/16

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року

справа № 808/628/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Дурасової Ю.В. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у справі №808/628/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке будівельно-монтажне управління» до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказане податкове повідомлення-рішення повинно бути скасоване, оскільки висновки відповідача, щодо нереальності господарських операцій позивача викладені у акті №1290/08-25-22-011/38563726 від 22.12.2015 року (далі - акт перевірки) на підставі якого було прийнято оскаржене рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі відтворює зміст акта перевірки щодо без товарності спірних господарських операцій позивача. Посилається на неповне з’ясування судом першої інстанції усіх обставин здійснених позивачем господарських операцій, однак не зазначаючи яких саме.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, позивач посилаючись на її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Квартал» за січень 2015 року, ТОВ «Променергоспецмонтаж», ТОВ «Промтехснаб-2003» та ТОВ «Ремпромбуд-ІІІ» за квітень 2015 року, ТОВ «Променергоспецмонтаж», ПП «Івака» та ТОВ «Захист-Техно» за травень 2015 року, ТОВ «Спецпром-Технологія», ТОВ «Архінформ-Проект», ТОВ «Ремпромбуд-ІІІ», ТОВ «Будівела», ТОВ «Промисловий Альпінізм» та ТОВ «Стенлі-К» за червень 2015 року, ТОВ «Промисловий Альпінізм» і ТОВ «Будівела» за липень 2015 року та ТОВ «Будівела» за серпень 2015 року та з питань формування податкових зобов'язань з податку на додану вартість при подальшій реалізації придбаних у ТОВ «Квартал», ТОВ «Променергоспецмонтаж», ТОВ «Промтехснаб-2003», ТОВ «Ремпромбуд-ІІІ», ПП «Івака», ТОВ «Захист-Техно», ТОВ «Спецпром-Технологія», ТОВ «Архінформ-Проект», ТОВ «Промисловий Альпінізм», ТОВ «Стенлі-К», ТОВ «Будівела» товарів (робіт, послуг) за січень 2015 року, квітень 2015 року, травень 2015 року, червень 2015 року, липень 2015 року та серпень 2015 року …

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт від 22.12.2015 №1290/08-25-22-011/38563726, згідно з яким перевіркою встановлено наступні порушення позивачем вимог податкового законодавства:

1) пп. 14.1.36, пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.3, п. 198.4, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України ТОВ «ЗБМУ» занижено до сплати податкові зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 74 693,00 грн., у тому числі за червень 2015 року у сумі 74 693,00 грн.;

2) встановлено не реальність господарських операцій по взаємовідносинам ТОВ «ЗБМУ» з ТОВ «Ремпромбуд-ІІІ», ТОВ «Промисловий Альпінізм», ТОВ «Будівела», ТОВ «Архінформ-Проект» та ТОВ «Стенлі-К» з придбання та продажу монтажно-будівельних робіт та придбання і продаж документації по дослідницьких роботах, встановлено не реальність господарських операцій по взаємовідносинах ТОВ «ЗБМУ» з ВАТ «ЗМК Запоріжсталь», ТОВ «Домнасервіс» та «Представництво «Конкорд інжиніринг ГМБХ» з продажу будівельно-монтажних робіт та ТОВ «Конкорд_Промпроект» з продажу документації (т.1 а.с.41-148).

Не погоджуючись із висновками відповідача, викладеними в акті перевірки, позивачем подано заперечення від 28.01.2016 №90/268/06, які залишено без задоволення.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне рішення відповідача прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України (далі – ПК України) податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового періоду), визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум ПДВ, у вартості товарів/послуг, до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, понесення витрат, у зв’язку з господарською діяльністю платника, сплата податку на додану вартість у вартості товарів/послуг, факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом першої інстанції вірно встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач у межах своєї господарської діяльності у письмовій формі уклав договір №25/2014/8 підряду на будівельно-монтажні роботи предметом якого є виконання робіт на території ВАТ «Запоріжсталь» з капітального будівництва об'єкта: «ЦПХ-1».

Згідно з вказаним договором Замовник доручає, а Підрядник зобов'язується на власний ризик виконувати в порядку і на умовах цього договору будівельно-монтажні і пусконалагоджувальні роботи (згідно із графіком виконання робіт і проектно-кошторисної документації). Замовник зобов'язується надати Підряднику об'єкт для виконання робіт, прийняти й оплатити виконані роботи в порядку і строки, передбачені даним договором. Датою фактичного закінчення робіт за окремими об'єктами визначається датою підписання Замовником акта приймання виконаних підрядних робіт форми №КБ-2в, підтвердженого довідкою про вартість виконаних підрядних робіт КБ-3.

У червні 2015 року ТОВ «Спецпром-Технологія» на виконання умов вказаного договору підряду були виконані будівельно-монтажні роботи на загальну суму 538 158,00 грн., в тому числі ПДВ - 89 693,00 грн.

При цьому, з врахуванням положень п.п. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» реальність вчинення зазначених господарських операцій підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які підтверджують обставини виконання робіт, а саме:

- акти приймання виконаних будівельних робіт №№55-06-954, 55-06-1045, 55-06-1046, 55-06-1047, 55-06-1048, 55-06-1049, 55-06-1050, 55-05-1051, 55-06-1052, 55-06-1053, 55-06-1054, 55-06-1058, 55-06-1059 тощо;

- відомості ресурсів до актів виконаних підрядних робіт за червень 2015 року,

- розрахунки загальновиробничих витрат до актів;

- податкові накладні на суму ПДВ 89 693,40 грн.;

- банківські виписки, акти взаємозаліку;

- податковими накладними.

Крім того, будь-яких посилань щодо невідповідності зазначених документів вимогам Податкового кодексу України акт перевірки не містить, вказаний контрагент позивача на момент здійснення операцій зареєстрований у встановленому законом порядку як платники ПДВ.

Розрахунки за виконані роботи у червні 2015 року між позивачем та ТОВ «Спецпром-Технологія» було проведено шляхом оплати грошовими коштами та шляхом взаємозаліку, що підтверджується даними акта перевірки які містяться на його 21 сторінці.

При цьому, зазначена в акті перевірки від 22.12.2015 року кредиторська заборгованість позивача станом на 15.12.2015 року визначена безпідставно, оскільки її розмір визначено без врахування строку відстрочки платежу передбаченого договором №25/2014/8.

ТОВ «ЗБМУ» придбані послуги з будівельно-монтажних робіт у ТОВ «Спецпром-Технологія» продано на ВАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на підставі укладеного договору підряду на будівельно-монтажні роботи від 20.08.2013 №20/2013/1640, що також підтверджується підписаними обома сторонами актами приймання виконаних робіт форми №КБ-2в та належним чином оформленими податковими накладними ТОВ «ЗБМУ» на адресу ВАТ «Запоріжсталь», які були зареєстровані у встановленому порядку та відображені у податковій звітності позивача.

Крім того суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що відповідачем в акті перевірки та запереченнях не наведено, які конкретно недоліки містяться в актах виконаних робіт чи інших первинних документах, складених між субпідрядниками та ТОВ «ЗБМУ» чи між ТОВ «ЗБМУ» та ВАТ «Запоріжсталь», в яких саме актах/первинних документах (із вказівкою їх номерів та дат) вони є, а також в чому полягає невідповідність цих документів вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Крім того, як вбачається з акта перевірки відповідачем не спростовується, що на час здійснення господарських операцій ТОВ «Спецпром-Технологія» було зареєстровано як юридична особа та платник податку на додану вартість.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Спецпром-Технологія», за наслідками яких сформовано спірний податковий кредит, оскільки встановлені обставини справи свідчать про виконання робіт (послуг) та їх використання у власній господарській діяльності.

Також суд першої інстанції вирішуючи спірні відносини вірно зазначив про помилковість доводів відповідача про безтоварність спірних господарських операцій у зв’язку з наявністю податкової інформації: від ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя від 06.11.2015 №501/08-26-22-03/37526180 щодо ТОВ «Спецпром-Технологія» за червень 2015 року з питань проведення фінансово-господарських операцій з контрагентом ТОВ «ЗБМУ» за звітний податковий період декларування з ПДВ за червень 2015 року; від ДПІ у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя №24/7/08-29-22-0206/386 від 06.11.2015 про нереальність придбання ТОВ «Укрпромсіті» ідентифікованого товару, введення в обіг якого (первинний продаж) не підтверджується фактом (законним джерелом) реального походження цих товарів (відсутнє дійсне формування активу) у попередніх ланках ланцюгу його продажу суд зазначає наступне.

Враховуючи те, що положення частини другої статті 61 Конституції України закріплюють принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини (рішення Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії).

Згідно з ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Щодо доводів відповідача про ненадання позивачем суду першої інстанції доказів пропуску на територію ВАТ «Запоріжсталь» осіб, що виконували підрядні роботи від імені підприємств-контрагентів позивача.

Суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначати наступне. Так, згідно з поясненнями представника позивача, оформлення пропусків на працівників субпідрядних підприємств залучених до виконання робіт здійснювалося за загальними списками які позивачем подавалися ВАТ «Запоріжсталь». При цьому пропуски видавались ВАТ «Запоріжсталь» кожному працівнику особисто. Копії заявок на оформлення пропусків для працівників ТОВ «Спецпром-Технологія» міститься в матеріалах справи. Наявність вказаних обставин відповідачем не спростовано.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обов’язку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у справі №808/628/16 – без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 15 вересня 2016 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: О.М. Панченко