Справа № 802/1170/16-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

30 серпня 2016 р. Справа № 802/1170/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Крапівницької Н. Л.,

суддів: Богоноса М.Б.

Сала П.І.

секретаря судового засідання: Демченка А.М.,

за участю представників:

позивача: Кучерявої І.П.,

відповідача: Бабія Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці

адміністративну справу за позовом:

арбітражного керуючого Гонти Оксани Анатоліївни

до Державної фіскальної служби України

про визнання недійсною індивідуальної податкової консультації,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом звернулась арбітражний керуючий Гонта Оксана Анатоліївна до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації, що викладена у листі Державної фіскальної служби України від 27.04.2016 року за №4417/Г/99-99-13-02-01/4.

В обґрунтування позовних вимог Гонтою О.А. зазначено, про незгоду з індивідуальною податковою консультацією ДФС України. Позивачем перед податковим органом поставлено чотири запитання:

· як нараховувати і сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, якщо Позивач одночасно є і фізичною особою - підприємцем і особою, яка проводить незалежну професійну діяльність.

· яким чином здійснювати нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування: з щомісячної суми доходу (прибутку) чи виходячи з суми доходу (прибутку), що заявляється в податковій декларації за рік;

· на яку саме суму доходу (прибутку) необхідно нарахувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування: на суму нарахованого доходу (прибутку) до сплати чи на суму фактично отриманого доходу (прибутку) від діяльності;

· якщо єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування необхідно нарахувати на суму нарахованого доходу (прибутку) до сплати , як бути в ситуаціях, коли за наслідками ліквідаційної процедури нарахована грошова винагорода арбітражному керуючому залишається невиплаченою, у зв'язку з відсутністю коштів/майна у банкрута (адже в такому випадку ЄСВ буде сплачено з не отриманого доходу)

Проте, надані відповіді на вказані запитання не містять інформації, що може бути по суті використана позивачем при сплаті податків.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечував, наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач є арбітражним керуючим та здійснює діяльність на підставі Свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №4 , виданого 01.02.2013р. ( а. с. 12).

З 2006 року по 2013 рік арбітражний керуючий Гонта Оксана Анатоліївна здійснювала діяльність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, розпорядника) в якості фізичної особи - підприємця на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 14 березня 2006 року, номер запису 2 015005 від 16 березня 2006 року позивача було взято на облік платника податків у ДПІ у місті Вінниця за №1285.

Так, здійснення діяльності арбітражного керуючого в статусі фізичної особи - підприємця було передбачено Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 30 червня 1999 року, яка діяла до 19 січня 2013 року.

Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону України від 22 грудня 2011 року, яка діє з 19 січня 2013 року було встановлено, що арбітражний керуючий - фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали свідоцтво на право здійснення діяльності арбітражного керуючого і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

У зв'язку з чим, арбітражним керуючим Гонтою О.А. було отримано Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №4 від 01 лютого 2013 року.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" арбітражні керуючі є суб'єктами незалежної професійної діяльності. Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства - боржника. Одна і та ж особа може здійснювати повноваження арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство відповідно до вимог цього Закону. Право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) надається особі, яка отримала відповідне свідоцтво у порядку, встановленому цим Законом, та внесена до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність визначено ст. 178 Податкового кодексу України. Відповідно до ч.178.1-178.4 ст.178 особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов'язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності. У разі неотримання довідки про взяття на облік особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, об'єктом оподаткування є доходи, отримані від такої діяльності без урахування витрат. Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб.

Частина 178.7. ст. 178 Податкового кодексу передбачає, що остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в податковій декларації.

Статтею 167 Податкового кодексу України передбачає, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (ч. 167.1 цієї статті).

З урахуванням даних обставин, виникла ситуація, що позивач є фізичною особою - підприємцем на спрощеній системі оподаткування та одночасно здійснюю незалежну професійну діяльність, а саме діяльність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, розпорядника) на загальній системі оподаткування.

Відносини зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) регулюються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ від 08 липня 2010 року.

Пунктами 4, 5 ч.1 ст. 4. Закону № 2464-VI платники єдиного внеску визначено:

- фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

- особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності;

Частиною 2 статті 6 вказаного Закону закріплено обов'язок платника єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 7 Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" база нарахування єдиного внеску нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці" ( 108/95-ВР ), та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами; допомоги або компенсації відповідно до законодавства.

Приписами частини 8 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

Згідно з ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Тобто, у позивача виникла ситуація в якій вона одночасно є фізичною особою - підприємцем на спрощеній системі оподаткування та здійснюю незалежну професійну діяльність, а саме, діяльність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, розпорядника) на загальній системі оподаткування.

Вказані обставини стали підставою для звернення у березні 2016 року позивачем, у відповідності до 52 Податкового кодексу України до органу фіскальної служби з письмовими запитами про надання податкової консультації з питань практичного застосування правових норм.

Зокрема, у запиті про надання податкової консультації №01-21/299 від 22 березня 2016 року (а. с. 15-18) просила роз'яснити як нараховувати і сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, якщо позивач одночасно є і фізичною особою - підприємцем і особою, яка проводить незалежну професійну діяльність.

У запиті про надання податкової консультації №01-21/306 від 25 березня 2016 року (а. с. 20-26 ) просила роз'яснити:

· яким чином здійснювати нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування: з щомісячної суми доходу (прибутку) чи виходячи з суми доходу (прибутку), що заявляється в податковій декларації за рік;

· на яку саме суму доходу (прибутку) необхідно нарахувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування: на суму нарахованого доходу (прибутку) до сплати чи на суму фактично отриманого доходу (прибутку) від діяльності;

· якщо єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування необхідно нарахувати на суму нарахованого доходу (прибутку) до сплати , як бути в ситуаціях, коли за наслідками ліквідаційної процедури нарахована грошова винагорода арбітражному керуючому залишається невиплаченою, у зв'язку з відсутністю коштів/майна у банкрута (адже в такому випадку ЄСВ буде сплачено з не отриманого доходу). ДФС України від 27 квітня 2016 року №4417/Г/99-99-13-02-01/4 Гонті О.А. направлено податкову консультацію у формі листа.

Проте, суд вважає, що у вказаній податковій консультації не було надано відповідей на конкретно поставлені позивачем запитання і в той же час, відповідачем лише процитовані норми чинного законодавства.

Приписами статті 52 Податкового кодексу України визначено, що за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі.

Консультації надаються контролюючими органами.

Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.

З системного аналізу викладених норм вбачається, що податкова консультація (допомога контролюючого органу) надається платнику податків для правильності застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності, має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надана така консультація. При цьому, надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз'яснення конкретному платнику податків по конкретній нормі закону.

Нормою п. 52.6 ст. 52 ПК України визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, проводить періодичне узагальнення податкових консультацій, які стосуються значної кількості платників податків або значної суми податкових зобов'язань, та затверджує наказом узагальнюючі податкові консультації, які підлягають оприлюдненню, у тому числі за допомогою Інтернет - ресурсів.

Під "узагальнюючою письмовою податковою консультацією" розуміється оприлюднення позиції контролюючого органу, що склалася за результатами узагальнення податкових консультацій, наданих платникам податків (пп. 14.1.173 п. 14.1 ст. 14 ПК України ).

При цьому, слід зазначити, що пунктом 53.1 статті 53 Податкового кодексу України не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Наведене свідчить, що наслідком застосування податкової консультації згідно пункту 53.1 статті 53 Податкового кодексу України є те, що платника податку не може бути притягнуто до відповідальності, якщо він діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація була змінена або скасована.

Так, з системного аналізу наведених вище норм податкового законодавства слідує, що Податковий кодекс України в якості підстав для визнання недійсною податкової консультації чітко визначає суперечність такої консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є працівники - громадяни України, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях, в інших юридичних осіб.

Як встановлено абзацом 3 підпункту 1 пункту 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

Підпунктом 5 пункту 1 статті 4 того ж Закону №2464-VІ встановлено, що платниками єдиного внеску також є особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями.

Поряд з цим, відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Надаючи правову оцінку відповідності наданої податкової консультації приписам чинного законодавства, суд звертає увагу на наступне.

Так, під визначенням податкова консультація, наведеним у п.п. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, слід розуміти, допомогу контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

З врахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що індивідуальна податкова консультація не може складатись лише з послідовного цитування нормативних актів і не містити остаточних та чітких висновків. Тобто, індивідуальна податкова консультація не повинна сама по собі давати привід для подвійного тлумачення зазначеного в тексті консультації.

Так, зокрема, Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі від 01 червня 2010 року №781/11/13-10 (п.1.1.) стосовно індивідуальних правових актів зазначив, що головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Отже, рекомендація стосовно конкретної ситуації, що виникла у платника податків має чітко зазначатись в тексті індивідуальної податкової консультації.

Однак, за наслідком розгляду справи, суд дійшов до висновку, що у наданій відповідачем консультації від 27 квітня 2016 року №4417/Г/99-99-13-02-01/4(а. с. 28-30), відсутні прямі відповіді на запитання, відображені у зверненні позивачки №01-21/299 від 22 березня 2016 року (а. с. 15-18) та №01-21/306 від 25 березня 2016 року ( а. с. 20-26 ), та по суті за своїм змістом оспорювана податкова консультація містить лише посилання на приписи законодавства, відсутні висновку у консультації по кожному питанню позивача, що у свою чергу, не відповідає Податковому законодавству України.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що податкова консультація Державної фіскальної служби України від 27 квітня 2016 року № 4417/Г/99-99-13-02-01/4 (а. с. 28-30) не узгоджується з імперативними приписами чинного законодавства, відтак підлягає скасуванню.

За правилами ст. 53 ПК України у разі невідповідності приписам закону, податкова консультація може бути визнана судом недійсною.

За таких обставин, враховуючи невідповідність оспорюваної консультації вимогам закону, суд вважає, що належним способом відновлення порушених прав позивача, є зокрема, скасування податкової консультації від 27 квітня 2016 року № 4417/Г/99-99-13-02-01/4.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірність податкової консультації від 27 квітня 2016 року № 4417/Г/99-99-13-02-01/4.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, на користь позивача необхідно стягнути понесені ним документально підтверджені судові витрати у даній справі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати індивідуальну податкову консультацію, викладену у листі Державної фіскальної служби України від 27.04.2016 року за №4417/Г/99-99-13-02-01/4.

Стягнути з Державної фіскальної служби України ( ), за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, на користь арбітражного керуючого Гонти Оксани Анатоліївни (номер ДРФО НОМЕР_1 ) сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 551,2 грн. ( п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 коп.).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Крапівницька Н. Л.

Судді: Богоніс М.Б.

Сало П.І.