Справа № 808/2411/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року 11 год. 45 хв.Справа № 808/2411/16 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі іменується позивач) звернувся із адміністративним позовом до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області від 02.08.2016 року №026809 про застосування до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1 700 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент перевірки, а саме 13.06.2016 відповідач, посилаючись на відсутність у водія книжки про облік робочого часу, не врахував, що вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та Наказу Міністерства транспорту та звязку України № 340 від 07.06.2010 поширюються на водіїв, визначених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. Стверджує, що в даному випадку, позивач здійснював перевезення товару, придбаного у ОСОБА_2 на підставі договору від 01.06.2016 та накладної № 67 від 13.06.2016, особисто для себе. Зазначає, що при наданні документів інспекторам, випадко була передана крім накладної № 67 від 13.06.2016 ще й накладна, за якою ОСОБА_2 купила цей товар у постачальника. А відтак, в акті перевірки від 13.06.2016 невірно зазначені обставини щодо виявленого інспекторами порушення, яке насправді, на думку позивача, не мало місця. З огляду на викладене, вважає, що при винесені оскаржуваної постанови не вірно встановлені фактичні обставини правопорушення, а відтак вона є незаконною та підлягає скасуванню.

У судове засідання 07.09.2016 позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не прибув. Клопотанням від 05.09.2016 вх. № 25489 просить суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, додатково пояснити нічого не може.

Відповідач адміністративний позов не визнав, у письмових запереченнях посилається на те, що згідно даних акту № 003261 від 13.06.2016, складеного державними інспекторами Управління у Кіровоградській області під час здійснення перевірки транспортного засобу МАН д/н НОМЕР_1, який належить Сапожникову М,Д., у водія ОСОБА_1 не була оформлена індивідуальна контрольна книжка водія всупереч вимогам Наказу Міністерства транспорту та звязку України № 340 від 07.06.2010 та всупереч Наказу Міністерства інфраструктури України № 659 від 29.12.2011. Вказує, що 02.08.2016 при розгляді матеріалу (акту) про порушення, субєкта господарювання (чи його представника) не було. Водночас до Управління 01.08.2016 надійшла заява від ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності, а також додатково надані документи, які не надавались інспекторам при перевірці, а саме, копія договору купівлі-продажу від 01.06.2016, копія накладної № 67 від 13.06.2016. Вважає, що процедура винесення постанови не порушена та цілком правомірно і обґрунтовано накладена фінансова санкція, оскільки відповідно до матеріалів справи та наданих документів (які були під час проведення перевірки у інспекторів Кіровоградської області) за порушення норм транспортного законодавства передбачена відповідальність за абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». У звязку із вищезазначеним, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У судове засідання 07.09.2016 зявився представник відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі іменується КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд дійшов до висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 12 та ст. 41 КАС України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 07.06.2002, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців вчинено запис за № 2 007759.

13 червня 2016 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області складено акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. В акті зафіксовано порушення ОСОБА_1 вимог абз.3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме надання послуг з перевезення вантажу згідно накладної № 346 постачальник ПП ОСОБА_3, отримувач - ПП ОСОБА_2 від 13.06.2016 без оформлення документів перелік яких визначений ст. 48 цього Закону, а саме, не оформлена індивідуальна контрольна книжка водія - наказ Міністерства транспорту та звязку України № 340 від 07.06.2010.

Листом від 19.07.2016 за вих. № 29/755-16 ОСОБА_1 був запрошений на розгляд справи про порушення транспортного законодавства, яке мало відбутись 02.08.2016 о 10 год.00хв.

Заявою від 01.08.2016 ОСОБА_1 повідомив Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про неможливість зявитись за запрошенням, у звязку із чим просив розглянути справу за його відсутності, а також подав додаткові документи.

02 серпня 2016 начальником Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області ОСОБА_4 винесена постанова № 026809 про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1 700 грн.

Позивач, вважаючи протиправною постанову від 02.08.2016 № 026809, звернувся до суду з даним позовом.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі-Закон № 2344-III ).

Відповідно до ст. 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров'я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 60 Закону 2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 1 Закону України № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, визначений статтею 48 Закону.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, а саме:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз наведених правових норм дає підстави суду дійти висновку, що перелік документів, які повинні мати водій для здійснення внутрішніх вантажних перевезень, зазначений у ч.2 ст.48 вказаного Закону не є вичерпним і до таких документів належать також інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України за №340 від 07.06.2010 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.09.2010 року за №811/18106 (далі - Положення), встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Відповідно до пп. 6.1 - 6.3 Положення, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни. Водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Таким чином, проаналізувавши норми законодавства, суд доходить висновку, що вказані норми імперативно встановлюють обовязковість знаходження контрольної книжки у водія на т/з, які не обладнані тахографом. При цьому законодавство не встановлює різниці щодо виду перевезень та відстані т/з які можуть впливати на відсутність тахографа або контрольної книжки, оскільки останні дають можливість здійснити перевірку дотримання режимів праці та відпочинку водіїв.

Також, суд зазначає, що Законом України № 1961-IV від 01.07.2004 «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - ОСОБА_2 України № 1961-IV) чітко встановлено відповідальність саме власників транспортних засобів за порушення законодавства без відсутності у водія контрольної книжки, оскільки у відповідності до ст. 30 Закону України № 2344-III, саме власник повинен забезпечити водія належними документами.

Відповідно до п. 1.6 Закону України № 1961-IV власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

З акту перевірки від 13.06.2016 випливає, що 13.06.2016 о 19 год. 10 хв. на 244 км. дороги «Київ-Знамянка» був зупинений автомобіль марки MAN, номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_5, за кермом якого перебував водій ОСОБА_1

Долученою до матеріалів адміністративного позову копією договору № 12 оренди транспортних засобів від 01.04.2016 підтверджується, що ФОП ОСОБА_5 (орендодавець) передав ФОП ОСОБА_1 (орендар) в строкове, платне користування транспортний засіб, - вантажний фургон, MAN L 2000, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2000р.в. Строк оренди з 01.04.2016 по 31.12.2017 (п. 1.4 договору).

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 є власником транспортного засобу в розумінні Закону України № 1961-IV та автомобільним перевізником згідно Закону України № 2344-III.

Як зазначалося вище, посадові особи Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області встановили факт надання послуг з перевезення вантажу згідно накладної № 346 постачальник ПП ОСОБА_3, отримувач - ПП ОСОБА_2 від 13.06.2016 (копія долучена до письмових заперечень відповідача) без оформлення документів перелік яких визначений ст. 48 Закону України № 2344-ІІІ, а саме, не оформлена індивідуальна контрольна книжка водія - наказ Міністерства транспорту та звязку України № 340 від 07.06.2010.

При цьому, в акті від 13.06.2016 у розділі «Пояснення водія про причини порушень» водієм ОСОБА_1 власноруч зазначено наступне (мовою оригіналу): «Я, ОСОБА_1, работая частным предпринимателем, перевозил груз из г.Черкассы в г. Мелитополь на автомобиле MAN…», та скріплено його підписом.

З цього суд робить висновок, що ОСОБА_1 був обізнаний про зміст акту від 13.06.2016, визнав факт допущеного порушення, про що свідчать вищенаведені пояснення. Тому, посилання ОСОБА_1 в цій частині не відповідають дійсності.

Оцінюючи доводи позивача про те, що ним в день зупинки посадовими особами відповідача перевозився особистий товар, придбаний для власного використання, суд виходить з наступного.

Як свідчить долучена позивачем до матеріалів адміністративного позову копія договору купівлі-продажу від 01.06.2016 ФОП ОСОБА_2 (продавець) зобовязалась передати у власність ОСОБА_1 (покупець) мякі меблі на загальну суму 50 480 грн., в т.ч. дитяча софа «Ромашка» в кількості 1 шт., кухонний кут «Мілорд» - 1 шт., софа «Соня» - 1 шт., диван «Даллас» - 2 шт., диван «Спейс» - 2 шт., диван «Чикаго» - 1 шт., кут «Палермо» - 1 шт. Про фактичне виконання вказаної угоди, за твердженням позивача, свідчить складена накладна № 67 від 13.06.2016, яка фактично і була товаросупровідним документом при перевезені 13.06.2016.

Однак, суд ставить під сумнів надані позивачем документи та пояснення, оскільки по-перше, вказані документи не надавались перевіряючим у день зупинки транспортного засобу (13.06.2016), а зявились лише на стадії розгляду акту та застосування санкції; по-друге, як покупець так і продавець за договором купівлі-продажу від 01.06.2016 мешкають у Мелітопольському районі Запорізької області, а зупинка посадовими особами Укртрансбезпеки вантажного автомобілю, за кермом якого був позивач, відбулась у Кіровоградській області; по-третє, перелік товару, який перевозився в вантажному автомобілі згідно накладної № 646 від 13.067.2016 (зазначено - через ОСОБА_1В.) не є тотожним за кількістю товару, зазначеному у накладній № 67 від 13.06.2016, наданої позивачем.

Крім того, позивач ані в позовній заяві, ані в заяві від 01.08.2016 ніяким чином не пояснює звідки в нього може бути накладна № 646 від 13.06.2016 з відміткою про фактичний відпуск товару ФОП ОСОБА_6 без його отримання ФОП ОСОБА_7

Також, із письмових заперечень відповідача судом встановлено, що даний транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 проходив перевірку 13.06.2016 і на території Запорізької області, під час повернення до м. Мелітополь. При цьому, водій надав інспекторам для ознайомлення ту ж саму накладну № 640 від 13.06.2016, згідно якої вантаж перевозився для ПП ОСОБА_8 через ОСОБА_1, що підтверджує факт надання послуг з перевезення вантажу.

Таким чином, викладені позивачем в адміністративному позові обставини не знайшли свого підтвердження та спростовані долученими до справи і дослідженими судом доказами.

Частиною першою статті 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що за наявності встановленого факту порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідач приймаючи оскаржувану постанову діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, і не порушив прав та інтересів позивача у справі.

Таким чином, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 94 КАС України судові витрати позивачу не повертаються.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 71, 160, 163, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко