Справа № 487/2485/16-а
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 р.м.ОдесаСправа № 487/2485/16-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Щербина С.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Жука С.І.

- Семенюка Г.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Заводському районі м. Миколаєва (далі УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва) про визнання протиправним та скасування рішення. В позові позивачка зазначила, що рішення УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва за №2/2 від 13.01.2016 р. про утримання з неї надміру виплаченої суми пенсії в розмірі 49218,33 грн. за період з 01.08.2011 по 31.12.2015 р., вважає вимоги безпідставним та незаконним, оскільки необхідною умовою повернення надміру виплачених сум пенсії є, зокрема, зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, та вони несуть відповідальність за шкоду заподіяну внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Тобто позивачка не може нести відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, які видаються органами державної влади, іншими організаціями та установами. Зазначає, що вона своєчасно повідомляла відповідача про місце роботи,розмір заробітної плати тощо, зловживання з її боку відсутні, а тому просить визнати протиправним та скасувати рішення УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва за №2/2 від 13.01.2016 р.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2016 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права у зв'язку з чим апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги позивача.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 23.11.2001 року перебуває на обліку в УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва як отримувач пенсії за вислугу років, як працівник закладу охорони здоров'я.

15.10.2015 р. позивачем подано заяву до УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва про призначення пенсії за віком (лист від 30.03.2016 р. № 363-Г-07).

13.01.2016 р. УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва прийнято рішення №2/2, згідно якого незаконно отримані ОСОБА_2 суми пенсії за період з 01.08.2011 року по 31.12.2015 року в розмірі 49218,33 грн. підлягали утриманню з пенсії щомісячно по 20 відсотків до повного відшкодування, починаючи з 01 березня 2016 року.

Підставою для прийняття згаданого рішення стало допущене позивачем зловживання своїм правом на отримання пенсійних виплат, яке полягало в неповідомленні органам Пенсійного фонду про обставини, які впливають на призначення їй пенсії, а саме, про працевлаштування позивачки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 працює в Миколаївському професійному ліцеї з 22.08.2011 р. по теперішній час (довідка Миколаївського професійного ліцею від 21.04.2016 р. № 258), та враховуючи вказані положення Закону, права на виплату пенсії за вислугу років з цього часу не мала.

При вирішенні питання суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів вважає правильним такий висновок суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Також, в абз.2 п. 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 №22-1 зазначено, що пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Згідно пункту 3 частини 2 статті 16 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" застрахована особа зобов'язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

Частиною 1 статті 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

З матеріалів справи вбачається, що 18.02.2002 р. позивачка була повідомлена про обов'язок негайно повідомити УПФУ в Заводському районі м. Миколаєва про працевлаштування (зобов'язання від 18.10.2002 р.), проте не повідомила, що свідчить про зловживання з її боку та відповідно порушення вищевказаних положень Закону.

Також з матеріалів справи колегія суддів вбачає, що позивач власноруч написала заяву, в якій зазначила, що ніде не працює ( арк.. справи № 25).

Згідно частини 1 статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, визначено постановою правління Пенсійного фонду України "Про Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення" від 21 березня 2003 року № 6-4 (далі - Порядок № 6-4).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 6-4, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що внаслідок порушення позивачем обов'язку повідомити орган, що призначає пенсію про працевлаштування, виникла переплата пенсії з 01.08.2011 р. по 31.12.2015 р. в розмірі 49218,33 грн.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позов.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови суд першої інстанції дійшов вірних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 200,206,211,254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 червня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва про визнання протиправним та скасування рішення,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Суддя-доповідач: Потапчук В.О.

Судді: Жук С.І.

Семенюк Г.В.