Справа № 815/2268/16
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2016-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2268/16
УХВАЛА

19 вересня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Бобровської О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області Зінкевич Тетяни Юріївни, Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Місто банк», про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області Зінкевич Тетяни Юріївни про державну реєстрацію нерухомого майна від 21.03.2013 р. №№ 1057430, 1058048.

В судовому засіданні на обговорення учасників процесу поставлено питання про закриття провадження по справі у зв'язку із непідсудністю спору суду адміністративної юрисдикції.

Представник позивача проти закриття провадження по справі заперечував, зважаючи на те, що спірні правовідносини виникли до винесення Верховним Судом України постанови від 14 червня 2016 року по справі № 826/4858/15.

Державний реєстратор Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області Зінкевич Т.Ю. до суду не з'явилася, про час та місце судового розгляду справи, в силу ч.11 ст.35 КАС України, повідомлена належним чином.

Представник Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області до суду не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник третьої особи ПАТ «Місто банк» при вирішенні питання про закриття провадження по справі поклалася на розсуд суду.

Вислухавши думки учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження по справі, так як зазначений спір не підсудний адміністративному суду.

З огляду на матеріали справи в 2006 р. ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу придбала земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, на якій побудувала будинок. На підставі свідоцтва про спадщину за законом ВРВ № 107035 від 17.09.2010 р. ОСОБА_1 успадкувала вищезазначену земельну ділянку. В квітні 2016 р. позивач отримала постанову державного виконавця ВДВС Овідіопольського РУЮ Захарової Б.Ю. від 28.03.2016 р. про відкриття виконавчого провадження № 50618602 за виконавчим листом № 509/3325/15 від 15.03.2016 р., виданим Овідіопольським районним судом Одеської області, про виселення без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 276,4 кв.м., житловою площею 106 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0918 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 26.04.2016 р. № 58160951 державний реєстратор Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області Зінкевич Тетяна Юріївна 21 березня 2013 р. прийняла рішення про державну реєстрацію права власності на вищевказану земельну ділянку за ПАТ «Місто банк»; підстава - іпотечний договір № 2319 від 11.04.2008 р. При цьому позивач зазначає, що після прийняття спадщини за законом у 2010 р. вона жодних іпотечних договорів або угод щодо нерухомого майна не укладала, що на її думку свідчить про неправомірний характер оскаржуваного рішення відповідача.

Втім, з огляду на матеріали справи, 10 квітня 2008 р. між КБ ТОВ «Місто банк» та ОСОБА_9 укладено кредитний договір № 032-Сп/2-23/Ф/840, згідно якого ОСОБА_9 отримав кредит у розмірі 500000 дол. США на строк до 08 квітня 2015 р. під 14 відсотків річних з погашенням кредиту та відсотків по кредиту щомісячними платежами, які повинні здійснюватися у валюті кредиту.

У забезпечення зобов'язань ОСОБА_9 по кредитному договору №032-Сп/2-23/Ф/840 від 10.04.2008 року було укладено:

- договір поруки №032-Сп/2-23/Ф/840-П від 10 квітня 2008 року між КБ ТОВ «Місто Банк» та ОСОБА_10, згідно п. 1.1 якого останній відповідає солідарно в повному обсязі за виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору.

- договір поруки №032-Сп/2-23/Ф/840-П-3 від 12.06.2009 року між КБ ТОВ «Місто Банк» та ОСОБА_11, згідно п. 1.1 якого останній відповідає солідарно в повному обсязі за виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору;

- договір поруки №032-Сп/2-23/Ф/840-П-3 від 12.06.2009 року між КБ ТОВ «Місто Банк» та ОСОБА_1, згідно п. 1.1 якого остання відповідає солідарно в повному обсязі за виконання зобов'язань по вказаному кредитному договору.

Відповідно до п.2.1.5 договору поруки якщо поручитель не виконає вимоги кредитора по погашенню заборгованості позичальника за кредитним договором, банк звертає стягнення на майно поручителя.

Згідно п.6.3 договору поруки банк звертався до поручителів за кредитним договором з вимогами про погашення заборгованості та виконання умов кредитного договору, але поручителі не виконали свої зобов'язання, не повернули банку кредитні кошти та не сплатили відсотки по кредиту.

Отже ПАТ «Місто банк» (правонаступник КБ «ТОВ «Місто банк») набуло право власності на житловий будинок та земельну ділянку згідно ст.37 Закону України «Про іпотек», що раніше належали ОСОБА_3 та були передані у забезпечення зобов'язань ОСОБА_9 за договором поруки. Зазначене майно було набуто банком в рахунок часткового погашення зобов'язання ОСОБА_9 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже оскаржуване рішення державного реєстратора було прийнято на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за заявою Публічного акціонерного товариства «Місто банк».

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Отже КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий в означеній процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи те, що спірні правовідносини щодо реєстрації права власності пов'язані із виконання цивільно-правової угоди, яку вона не укладала, даний спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судом за правилами ЦПК України.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 14 червня 2016 року по справі № 826/4858/15 (в ЄДРСР № 59205451), по якій предметом оскарження також було рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, прийняте на підставі застереження в іпотечному договорі.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, для вирішення спору, що виник між сторонами по справі, встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі викладеного, суд вважає, що спірні відносини, які виникли між позивачем та відповідачем не є управлінськими, а спір не підсудний суду адміністративної юрисдикції, що унеможливлює розгляд цієї справи за правилами КАС України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При зазначених вище обставинах суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі № 815/2268/16 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області Зінкевич Тетяни Юріївни, Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Місто банк», про визнання протиправними та скасування рішень закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складено 20 вересня 2016 року.

Суддя І.В. Завальнюк

.