Справа № 363/1918/16-а
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 363/1918/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Купрієнко С.І. Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

20 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б., Чаку Є.В.

При секретарі судового засідання: Кравченко Л.А.

За участі представників:

позивача: ОСОБА_2;

третьої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 01.08.16р. у справі №363/1918/16-а за позовом ОСОБА_4 до Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа: ОСОБА_5 про визнання незаконною відмови та зобов'язання вчинити дії

у с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила: визнати незаконною відмову у виділенні земельної ділянки позивачу для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1, винесену Синяківською сільською радою від 05.04.16р. №02-31/123; зобов'язати відповідача виділити земельну ділянку позивачу для обслуговування спадкової частини житлового будинку в АДРЕСА_1, яку ОСОБА_4 отримала після смерті свого чоловіка.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 01.08.16р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що до позивача перейшло право власності на домоволодіння після смерті її чоловіка згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.05.2007р.; в силу земельного законодавства, що діяло на момент прийняття позивачем спадщини, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, автоматично переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, тоді як провадження у справі підлягає закриттю, виходячи із наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спір у справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як свідчать обставини справи, у спірних правовідносинах відповідач не здійснює владний управлінських функцій; даний спір виник з приводу земельної ділянки в АДРЕСА_1, Київської області Вишгородського району, на якій розташований житловий будинок, та яка знаходиться у приватній власності ОСОБА_5 (третя особа у справі) на підставі державного акту серії НОМЕР_1 від 14.06.2007 року, зареєстрованого у книзі записів реєстрації державних актів.

Вказаний державний акт виданий на підставі рішення 19 сесії Синяківської сільської ради від 30.08.2005 року № 144. Цільове призначення земельної ділянки, згідно акту - для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Позивач вважає, що таке право на землю має належати їй, як власнику успадкованого житлового будинку в АДРЕСА_1, Київської області Вишгородського району.

Отже, спірні правовідносини стосуються цивільних прав, відтак поза межами юрисдикції адміністративного суду.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У свою чергу, поновлення порушеного права або ж визнання права має здійснюватись судом, до компетенції якого віднесене вирішення цивільних спорів.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Верховний Суд України неодноразово у своїх постановах висвітлював правову позицію про те, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду, подальше оспорювання права власності має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право (постанови Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року; від 4 листопада 2015 року у справі №№ 21-3296а15 та від 9 лютого 2016 року у справі 21-5465а15.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Згідно абзацу 2 частини 1 ст. 244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції, а тому судове рішення у справі підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись ст.ст. п.1 ч.1 ст. 157, 196, 203, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

у х в а л и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 01.08.16р. у справі №363/1918/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 01.08.16р. у справі №363/1918/16-а скасувати, провадження у справі №363/1918/16-а - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Глущенко Я.Б.

Чаку Є.В.

Повний текст ухвали складений: 20.09.16

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Чаку Є.В.

Глущенко Я.Б.