Справа № 813/1986/16
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року справа № 813/1986/16

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.,

секретар судового засідання Фуртак А.В.,

за участі представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 Державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова Львівської області, про зобовязання вчинити дії, -

встановив:

Позивач звернулась з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просить зобовязати відповідача сформувати та подати до ОСОБА_4 Державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова Львівської області подання про повернення ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) збору на загальнообовязкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 3673,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між позивачем та Дочірнім підприємством «Інтергал-буд» ТОВ «Фірма «Інтергал» укладено договір купівлі-продажу ? частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального органу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №63. При укладенні вищевказаного договору позивачем сплачено збір на обовязкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості обєкта купівлі-продажу, що становив 3673,22 грн. Оскільки позивач придбавала житло вперше, відтак, покликаючись на пункт 9 статті 1 Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування», вважає, що сплатила такий збір безпідставно. Як наслідок, звернулась до відповідача із заявою про повернення надмірно сплачених коштів, проте у відповідь отримала відмову, мотивовану тим, що до компетенції Пенсійного фонду не належить питання підтвердження факту придбання особою житла вперше. На її думку, така відмова є необґрунтованою, а тому звернулась до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 07.09.2016 року), покликаючись на підстави, викладені у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Від відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких посилається на те, що Пенсійний фонд України не володіє інформацією щодо реєстрації права власності громадян на нерухоме майно, з огляду на що не має можливості встановлювати факти придбання житла фізичними особами вперше. Разом з тим, наголосила, що з доданих позивачем до справи документів не вбачається того, що дане житло є таким, що придбане вперше. З цих підстав, вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, просить відмовити в його задоволенні, посилається на підстави, викладені в письмових запереченнях на позовну заяву.

Третя особа явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце судового розгляду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що 14.01.2016 року між Дочірнім підприємством «Інтергал-буд» ТОВ «Фірма «Інтергал» (продавець) та ОСОБА_6, ОСОБА_3 (покупці) укладено договір купівлі-продажу. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №63.

Згідно п.1.1. договору, Дочірнє підприємство «Інтергал-буд» ТОВ «Фірма «Інтергал» продало, а ОСОБА_6 та ОСОБА_3 купили у рівних частках, по ? ідеальній частці кожен, нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. Продаж цей вчинено за 734643,88 грн. без ПДВ (п.2.1. договору).

Перед укладенням вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири позивач сплатила збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості придбаного житла 3673,22 грн., підтвердженням чого є долучена до матеріалів справи квитанція ПАТ КБ «ПриватБанк» Західне ГРУ №0.0.489153244.1 від 14.01.2016 року.

Вважаючи, що такий збір сплачено помилково, 11.04.2016 року позивач звернулась до Головного ОСОБА_4 Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про повернення надмірно сплачених коштів у розмірі 3673,22 грн.

За результатами розгляду цієї заяви, 18.04.2016 року Головне ОСОБА_4 Пенсійного фонду України у Львівській області надало відповідь, в якій повідомило, що заява ОСОБА_7 від 11.04.2016 року скеровується за належністю для розгляду в межах компетенції.

Листом від 27.04.2016 року ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова відмовлено позивачу у поверненні збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 3673,22 грн., мотивуючи тим, що до компетенції Пенсійного фонду не належить питання підтвердження факту придбання особою житла вперше.

Позивач вважає таку відмову необґрунтованою та такою, що порушує її законні права та інтереси, а тому звернулась до суду з даним позовом про зобовязання відповідача сформувати та подати до ОСОБА_4 Державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова Львівської області подання про повернення збору на загальнообовязкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 3673,22 грн.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначено Законом України від 26.06.1997 року №400/97-ВР «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №400/97-ВР).

У відповідності до абзацу 1 пункту 9 статті 1 Закону № 400/97-ВР платниками збору на обовязкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Пунктом 8 статті 2 Закону №400/97-ВР передбачено, що об'єктом оподаткування при здійсненні операцій купівлі-продажу нерухомості є вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Разом з тим, питання сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, згідно із Законом №400/97-ВР, врегульовані Порядком сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 року №1740 (далі Порядок №1740).

Відповідно до пункту 151 Порядку №1740 збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

В силу вимог пункту 153 Порядку №1740 нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що із загального правила про обовязковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження придбання вищезгаданого нерухомого майна вперше надано копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 18.01.2016 року, відповідно до якої єдиним зареєстрованим за позивачем на праві власності об'єктом нерухомості є ? частини квартири, за придбання якої нею сплачено спірний пенсійний збір у розмірі 3673,22 грн. Згідно з відомостями Реєстру прав власності на нерухоме майно, у позивача будь-яке інше нерухоме майно, крім придбаної квартири АДРЕСА_1, відсутнє.

У той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що станом на час придбання позивачем нерухомості, як і станом на час розгляду справи, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбаває таку нерухомість. Водночас, вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміну «придбавають житло вперше», що міститься у пункті 9 частини 1 статті 1 Закону №400/97-ВР, визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 року №29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України, як уповноваженого суб'єкта владних повноважень, зобов'язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов'язана сплачувати збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами.

Таким чином, саме органи Пенсійного фонду України зобов'язані довести, що позивач придбала житло згідно договору купівлі-продажу від 14.01.2016 року не вперше. З урахуванням чого, судом не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що обов'язок доказування придбавання нерухомого майна вперше лежить виключно на позивачу.

Суд вважає безпідставними і не бере до уваги доводи пенсійного органу про те, що позивач добровільно сплатив спірний збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова не вчиняло жодних дій і не приймало рішень щодо зобов'язання позивача сплатити дану суму, оскільки відсутність будь-яких управлінських дій чи рішень відповідача в цьому випадку не може бути підставою для позбавлення позивача права на отримання ним коштів, сплачених до бюджету за відсутності встановленого законодавством обов'язку щодо їх сплати.

Частиною 2 статті 45 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року №2456-VI передбачено, що казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначені Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787 (далі Порядок №787).

Пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Згідно з додатком до постанови Кабінету міністрів України від 16.02.2011 року №106 «Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджету» контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 «Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна» покладено на Пенсійний фонд України.

Відповідно до положень Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 року №43, органи Державного казначейства України у процесі казначейського обслуговування державного бюджету за доходами та іншими надходженнями формують розрахункові документи і здійснюють повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету та здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету на підставі виконавчого документа у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи викладені положення чинного законодавства України, суд приходить до переконання, що оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на відповідача і покладено обов'язок щодо подання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували наведене, відповідачем не надано. В той же час, не надано і доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання нею житла вперше та свідчили б про відсутність у неї права на звільнення від сплати збору.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього ж Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених на їх підставі обставин, виходячи з положень пункту 2 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем збір на обов'язкове державне пенсійне страхування під час укладання договору купівлі-продажу квартири від 14.01.2016 року підлягає поверненню, відтак позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення. Разом з тим, слід вказати, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. А тому, з огляду на викладене, суд вважає, що в даному випадку достатнім буде зобовязати відповідача подати подання в порядку, передбаченому пунктом 5 Порядку №787, до ОСОБА_4 Державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова Львівської області про повернення позивачу помилково зарахованого до бюджету збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 3673,22 грн., сплаченого відповідно до квитанції №0.0.489153244.1 від 14 січня 2016 року.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

позов задовольнити повністю.

Зобов'язати ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова подати подання в порядку, передбаченому пунктом 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787, до ОСОБА_4 Державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова Львівської області про повернення ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) помилково зарахованого до бюджету збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 3673 (три тисячі шістсот сімдесят три) гривні 22 копійки, сплаченого відповідно до квитанції №0.0.489153244.1 від 14 січня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 21 копійка.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.

Оригінал повного тексту постанови складено в одному примірнику 15.09.2016 року.