Справа № 802/651/16-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 вересня 2016 р. Справа № 802/651/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 заступник начальника Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області про визнання протиправними та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку.

В своєму позові ОСОБА_1 зазначила, що п.4 розпорядження № 58 від 15.02.2016 року Про оптимізацію окремих структурних підрозділів райдержадміністрації та внесення змін до розпорядження № 288 від 02.06.2005 року Про перелік управлінь, відділів райдержадміністрації та їх граничну чисельність, відповідач припинив діяльність Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА, шляхом ліквідації. Крім того, згідно п.5 вказаного розпорядження вирішено утворити Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької районної державної адміністрації. В подальшому, позивачка отримала повідомлення про припинення діяльності управління, у якому вона перебувала на посаді заступника начальника, та попередження про наступне її звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України. Розпорядженням голови Хмільницької РДА від 14.04.2016 року №337-рк позивачку звільнено із займаної посади у звязку із ліквідацією управління на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Позивачка вважає, що вищезазначене рішення відповідача про її звільнення є протиправним, оскільки фактично відбулась реорганізація Управління праці та соціального захисту населення в Управління соціальної та молодіжної політики, а не ліквідація. Крім того вказала, що у новоствореному управлінні, згідно штатного розпису, наявна посада заступника начальника ліквідованого управління, тобто, фактично займана нею посада збереглася. Зауважила, що посади, які їй були запропоновані, а саме, посада завідувача сектора фізичної культури і спорту, та посада головного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку, надання пільг та компенсацій Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА, її не влаштовують, оскільки не відповідають її кваліфікаційному рівню. З огляду на викладене, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом в якому просила визнати протиправним та скасувати розпорядження про її звільнення, поновити її на посаді заступника начальника Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та понесені витрати на оплату правової допомоги адвоката.

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили адміністративний позов задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка представника про отримання повістки суду. (а.с. 147). В матеріалах адміністративної справи містяться письмові заперечення на адміністративний позов (а.с. 63-69). 12.09.2016 року надали суду письмове клопотання про перенесення судового засідання призначеного на 13.09.2016 року, у звязку із перебуванням на лікарняному представника Хмільницької РДА за дорученням ОСОБА_4 (170).

Протокольною ухвалою суду від 13.09.2016 року вирішено розгляд справи здійснювати за відсутності представника відповідача, у відповідності до ст. 128 КАС України.

Третя особа у судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила. Про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки (а.с. 169).

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до розпорядження голови Хмільницької районної державної адміністрації ОСОБА_5 від 22.04.2015 року № 42-рк, позивачку було призначено на посаду заступника начальника Управління праці та соціа льного захисту населення райдержадміністрації з 24.04.2015 року, з посадовим окладом згідно штатного розпису. За попереднім місцем роботи ОСОБА_1 було присвоєно 11 ранг державного службовця шостої категорії посад (а.с. 13).

24.04.2015 року начальником Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА затверджено посадову інструкцію заступника начальника управління ОСОБА_1 (а.с. 23-26).

18 січня 2016 року головою Хмільницької РДА затверджено штатний розпис Управління праці та соціального захисту населення, який вводиться в дію з 01.01.2016 року, згідно якого до структурного підрозділу «керівництво» управління включено 3 штатних одиниці, а саме посада начальника управління, заступника начальника управління та заступника начальника управління - начальник відділу праці. Посадовий оклад заступника начальника Управління затверджено в розмірі 1649 грн. (а.с. 20).

В подальшому, 15.02.2016 року, голова Хмільницької районної державної адміністрації ОСОБА_6 виніс розпорядження №58, яким серед іншого, вирішено:

- припинити Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації шляхом ліквідації (п. 4);

- утворити Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької район ної державної адміністрації (п. 5.1.);

- утворити ліквідаційну комісію Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації у складі згідно з додатком 2 (п. 5.3.);

- попередити начальника Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації та його заступників, завідувача сек тора сім'ї, молоді та спорту райдержадміністрації про наступне їх вивільнення у зв'язку з припиненням юридичних осіб, згідно з додатком 4 (п. 8).

Розпорядженням голови Хмільницької РДА №62 від 16.02.2016 року Про по кладення обов'язків, обов'язки начальника Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА на строк ліквідації управління було покладено на голову ліквідаційної комісії та заступника началь ника Управління - ОСОБА_3 (а.с. 37).

15.02.2016 року ОСОБА_1 вручено письмове повідомлення про припинення Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА шляхом ліквідації та згідно ст. 49-2 КЗпП України, запропоновано посаду завідувача сектора фізичної культури та спорту Хмільницької РДА із посадовим окладом згідно штатного розпису. Від вказаної пропозиції ОСОБА_1 відмовилась, що засвідчила особистим підписом на повідомленні (а.с. 35).

03.03.2016 року головою Хмільницької РДА затверджено перелік змін №1 до штатного розпису на 2016 рік Управління праці та соціального захисту населення, який вводиться в дію з 01.01.2016 року (а.с. 21-22).

12.04.2016 року ОСОБА_1 вручено письмове повідомлення про припинення Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА шляхом ліквідації та згідно ст. 49-2, 184 КЗпП України повторно запропоновано посаду головного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку, надання пільг та компенсацій Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА, із посадовим окладом згідно штатного розпису. Від вказаної пропозиції ОСОБА_1 відмовилась, що засвідчила особистим підписом на повідомленні та зауважила, що запропонована посада не відповідає її кваліфікаційному рівню (а.с. 36).

Розпорядженням голови Хмільницької РДА від 14.04.2016 року №37-рк «Про увільнення ОСОБА_1Б.», останню у звязку із припиненням Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА шляхом ліквідації та враховуючи те, що пропозиції, надані ОСОБА_1 щодо працевлаштування на запропонованих посадах були нею відхилені, увільнено 15.04.2016 року з посади заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА (а.с. 41).

Не погоджуючись з даним розпорядженням в частині увільнення та бажаючи поновитись на роботі, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України (далі - КУ), Законом України Про місцеві державні адміністрації (далі - Закон № 586-14 ), Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до статті 19 КУ, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, із положень статті 5 Закону № 586-14 випливає, що склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог статті 18 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій.

Частиною першою статті 6 Закону № 586-14 визначено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

З аналізу вищенаведених норм, видно що голова місцевої державної адміністрації визначає структуру місцевих державних адміністрацій, про що видає відповідні розпорядження, а відтак, відповідач в межах своєї компетенції прийняв рішення про припинення управління шляхом ліквідації.

Оцінюючи доводи позивача, стосовно того, що, на його думку, фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА в Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА, а тому усі права і обовязки повинні перейти до правонаступника, суд зазначає про наступне.

У своїй позовній заяві позивач вказує на те, що 15.03.2016 року відповідачем було прийнято розпорядження Про внесення змін та доповнень до розпорядження голови РДА №58 від 15.02.2016 року (а.с. 38), відповідно до якого вирішено справи тривалого зберігання, справи незавершені у діловодстві, передати по окремих актах приймання-передавання до утвореного Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА, яке буде здійснювати функції Управління праці та соціального захисту населення, що припиняється шляхом ліквідації.

Крім того, позивачка також посилається на те, що 18 січня 2016 року головою Хмільницької райдержадміністрації ОСОБА_5 затверджено штатний розпис Управління праці та соціального захисту населення в кількості 41 штатної одиниці з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 57 402 грн., який вводиться в дію з 01.01.2016 року. В подальшому, 03 березня 2016 року відповідачем затверджено перелік змін № 1 до штатного розпису на 2016 рік Управління праці та соціального захисту населення в кількості 41 штатної одиниці з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 70 315 грн., який вводиться в дію з 01.01.2016 року.

На думку позивачки, вищезазначені розпорядження свідчать саме про процес реорганізації, а не ліквідація юридичної особи.

Суд не приймає до уваги вказані доводи позивача, з огляду на наступне.

Реорганізація юридичної особи може відбуватися кількома шляхами. У разі злиття юридичних осіб усі майнові права та обов'язки кожної з них переходять до юридичної особи, утвореної внаслідок злиття. У разі приєднання однієї або кількох юридичних осіб до іншої юридичної особи до останньої переходять усі майнові права та обов'язки приєднаних юридичних осіб. У разі поділу юридичної особи усі її майнові права і обов'язки переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частках до кожної з нових юридичних осіб, утворених внаслідок такого поділу.

В свою чергу, перетворенням юридичної особи, є зміна її організаційно-правової форми.

Як видно із матеріалів справи, зокрема, з порівняльного аналізу Положень про управління та штатних розписів, Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА не є правонаступником Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА та здійснює свої повноваження відповідно до свого положення. У новоутвореного Управління змінено і розширено коло його повноважень.

Крім того, Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА і Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА зареєстровані, як дві окремі юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань під різними кодами (а.с. 92-94).

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області припинено, саме шляхом ліквідації.

Визначаючись щодо наявності передбачених чинним законодавством підстав для звільнення позивачки з посади, суд зазначає про наступне.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу наведені у статті 40 Кодексу законів про працю України (КЗпП України).

Так, відповідно до пункту 1 частини першої вказаної статті, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина 2 статті 40 Кодексу законів про працю України).

Тобто, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, допускається при умові дотримання відповідної процедури, а саме: роботодавець пересвідчився у неможливості переведення за згодою такого працівника на іншу (запропоновану) роботу.

В свою чергу, стаття 49-2 КЗпП України вимагає, щоб про наступне вивільнення працівника попереджали персонально не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Пунктом 19 Постанови Пленуму ВСУ Про практику розгляду судами трудових спорів № 9 від 06.11.92 року, визначено, серед іншого, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку (пункт 19).

Отже, законодавцем передбачено передумову звільнення працівника на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України. Зокрема, таке звільнення допускається лише у разі неможливості переведення його за згодою на іншу роботу або у разі ненадання працівником своєї згоди на переведення його на іншу (запропоновану) роботу.

Як вже зазначалось вище, судом встановлено, що відповідачем зазначені вище норми законодавства дотримано, а саме, позивачку попереджено про майбутнє вивільнення за два місяці, запропоновано іншу посаду одночасно з попередженням.

При цьому суд зазначає, що штатний розпис Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА, введений в дію з 07.04.2016 року, а отже запропонувати посаду в новоутвореному управлінні одночасно з попередженням позивачки про звільнення, відповідач не мав можливості (а.с. 100).

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що запропонована їй відповідачем робота не відповідає її кваліфікаційному рівню, та є нижчою за статусом займаної нею посади, з наступних міркувань.

Як вже цитувалось вище, законодавець зобовязує роботодавця запропонувати працівникові саме іншу роботу, що не є тотожним поняттям рівноцінна або рівнозначна. Така пропозиція була надана, але позивачкою не прийнята.

Крім того суд зауважує, що запропоновані ОСОБА_1 посади в зв'язку з припиненням Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА, а саме, посада завідувача сектора фізичної культури та спорту Хмільницької РДА (посада керівника окремого структурного підрозділу райдержадміністрації) - відноситься до шостої категорії посад, ранг 13,12, 11, з посадовим окладом 1731 грн., а посада головного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку, надання пільг та компенсацій управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА - відноситься до сьомої категорії посад, ранг 15,14,13, з посадовим окладом 1723 грн. (а.с. 154).

На момент звільнення ОСОБА_1 займала посаду заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА, шостої категорії посад з посадовим окладом 1723 грн. ОСОБА_1 присвоєно 11 (одинадцятий) ранг державного службовця.

З огляду на викладене, запропоновані ОСОБА_1 посади в зв'язку з припиненням Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА, відповідали рівню (категорії посад, рангу, посадовому окладу) займаної ОСОБА_1 посади заступника начальника Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА.

До того ж, в ліквідованому Управлінні праці та соціального захисту населення Хмільницької РДА згідно штатного розпису на 2016 рік, було передбачено дві посади заступника начальника управління (заступник начальника управління та заступник начальника управління - начальник відділу праці) (а.с. 20-22), в той час, як в створеному Управлінні соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА, згідно штатного розпису на 2016 рік, передбачено лише одну посаду заступника начальника управління (а.с. 100-101).

При утворенні Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА, розпорядженням голови Хмільницької РДА від 07.04.2016 року №144 "Деякі питання Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА" заступником начальника управління призначено ОСОБА_7

Суд не бере до уваги доводи позивача стосовно того, що при її звільнені порушено передбачені трудовим законодавством гарантії щодо заборони звільнення жінки, яка має дитину віком до трьох років.

Частиною 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Суд відзначає, що гарантії передбачені ч. 3 ст. 184 КЗпП України в даному випадку дотримані, оскільки відповідачем вчинені передбачені трудовим законодавством дії щодо працевлаштування ОСОБА_1 у новоствореному Управлінні соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА, разом з тим, враховуючи небажання останньої працювати на запропонованих посадах, доводи позивача стосовно того, що при її звільнені порушено передбачені трудовим законодавством гарантії щодо заборони звільнення жінки, яка має дитину віком до трьох років є безпідставними.

Крім того суд зазначає, що ОСОБА_1 не була переведена до Управління соціальної та молодіжної політики Хмільницької РДА, а отже поновлення її на посаді в новоутвореному управлінні, про що позивачка просить, є неможливим.

Таким чином, з огляду на вищенаведені норми законодавства та за наявності зазначених вище обставин, які знайшли своє підтвердження матеріалами справи, суд дійшов висновку про правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного рішення в частині увільнення позивачки з займаної посади. Адже роботодавцем дотримані вимоги передбачені КЗпП України у даному випадку звільнення. Відтак, підстави для поновлення на попередній посаді, з мотивів, наведених у позові, - відсутні. Як наслідок, не можуть підлягати задоволенню й вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

Згідно із ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно ст. 94 КАС України судові витрати, здійснені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович