Справа № 815/2093/16
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2016-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2093/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С. при секретарі Кузьменко Е.Х., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації №51-о від 01.12.2015 року про звільнення, поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації та стягнення з Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 22204,16 грн.,- ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1 до Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації №51-о від 01.12.2015 року про звільнення, поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації та стягнення з Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 22204,16 грн..

В судовому засіданні 13.09.2016 року позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та зазначили, що позивач тривалий час перебуває на державній службі, має значний стаж та досвід роботи по своєму напрямку. За таких обставин, в порушення ст.42 КЗпП України відповідачем не були враховані вказані обставини при виборі особи, яка потребувала звільненню за скороченням чисельності, також не була врахована та обставина, що позивач є інвалідом ІІ групи, пройшов навчання та підвищення кваліфікації за своєю посадою, йому не була запропонована інша посада або перевід в іншій підрозділ, а тому звільнення його є таким, що не відповідає положенням п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, пославшись на те, що в Департаменті фактично проводилась реорганізація та скорочення чисельності працівників у зв'язку із запровадженням нового штатного розкладу, позивача було попереджено про наступне звільнення завчасно та саме його було обрано особою, яка підлягає звільненню, адже інша особа, яка виконує таку ж роботу, що й позивач є матір'ю, що самостійно виховує дитину у виці до 14 років, а тому згідно положень ст.184 КЗпП України вона не може бути звільнена за ініціативою адміністрації.

Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановлює наступні факти та обставини:

Позивач проходив службу на посаді працівника Департаменту з посади головного спеціаліста відділу нормування водних ресурсів та атмосферного повітря управління охорони природних ресурсів та погоджень у сфері господарської діяльності Одеської обласної державної адміністрації, що згідно положень п.15 ч.1 ст.3 КАС України відноситься до поняття публічної служби, спори щодо проходження якої, у тому числі й спори щодо прийняття, звільнення з неї, отримання відповідних компенсацій, пов`язаних з її проходженням згідно п.2 ч.2 ст.17 КАС України віднесені до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

ОСОБА_1, починаючи з 1997 року, була зарахована на посаду державного інспектора - спеціаліста 1 категорії Одеської територіальної інспекції у зв'язку з обранням по конкурсу та прийняла Присягу державного службовця, наказ №56-о від 13.06.1997 року та 08.12.1997 року їй було присвоєно 13 ранг державного службовця, згідно з наказом №117-о від 17.12.1998 року

Відповідно до наказу №79-о від 19.07.1998 року була переведена на посаду головного спеціаліста державного інспектора Одеської територіальної інспекції, 01.12.1999 року позивачу було присвоєно 12 ранг державного службовця, згідно з наказом №130-о від 01.12.1999 року

03.10.2000 року позивач була звільнена із займаної посади згідно п.5 ст.36 КЗпП України порядком переведення в Департамент управління екології та природних ресурсів в Одеській області, згідно з наказом №88-о від 03.10.2000 року.

Згідно з наказом №3-о від 04.10.2000 року була призначена на посаду головного спеціаліста державного інспектора відділу контролю природних ресурсів порядком переведення з державного управління екологічної безпеки в Одеській області.

Відповідно до наказу №44-о від 30.03.2001 року з 02.04.2001 року була переведена на посаду головного спеціаліста - державного інспектора групи контролю погодження з відходами відділу державного екологічного контролю природних ресурсів. 28.11.2001 року був присвоєний 11 ранг державного службовця, згідно з наказом №150-о від 28.11.2001 року.

Наказом №69-о від 30.04.2003 року позивач була призначена на посаду начальника відділу регулювання використання атмосферного повітря, як така, що перебувала у кадровому резерві. Відповідно до наказу №119-о від 22.07.2003 року була призначена на посаду заступника начальника відділу регулювання використання водних ресурсів та атмосферного повітря.

Згідно з наказом №70-о від 18.05.2010 року була переведена на посаду начальника відділу нормування водних ресурсів та атмосферного повітря, як така що була зарахована до кадрового резерву на вищу посаду, а також присвоєний 10 ранг державного службовця. Згідно з наказом №15-о від 29.03.2011 року переведена на посаду заступника начальника відділу погоджень у сфері господарської діяльності, а також присвоєний 9 ранг державного службовця наказом №19-о від 18.05.2012 року.

Наказом №25-о від 21.05.2013 року була звільнена із займаної посади в порядку переведення для подальшої роботи в Департаменті екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації згідно п.5 ст.36 КЗГШ України, а наказом Департаменту від 21.05.2013 року за №01-о, призначена на посаду начальника відділу нормування водних ресурсів та атмосферного повітря управління охорони природних ресурсів та погоджень у сфері господарської діяльності в порядку переведення з Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Одеській області. Згідно з наказом Департаменту від 09.10.2014 року за №86-о, була переведена на посаду головного спеціаліста відділу нормування водних ресурсів та атмосферного повітря управління охорони природних ресурсів та погоджень у сфері господарської діяльності.

Наказом №51-о від 01.12.2015 року (а.с.10) позивач була звільнена у зв'язку із скороченням чисельності, п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України працівника Департаменту з посади головного спеціаліста відділу нормування водних ресурсів та атмосферного повітря управління охорони природних ресурсів та погоджень у сфері господарської діяльності.

Суд погоджується із законністю дій керівника відповідача при звільненні позивача із займаної посади з наступних підстав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Відповідно до ст.5 вищеназваного Закону склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій.

У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог статті 18 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій.

Типове положення про структурні підрозділи місцевої державної адміністрації та рекомендаційний перелік її структурних підрозділів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Типового положення про структурний підрозділ місцевої державної адміністрації» від 26.09.2012 року №887 граничну чисельність, фонд оплати праці працівників структурного підрозділу визначає голова місцевої держадміністрації у межах відповідних бюджетних призначень.

Згідно ч.4 ст.44 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» голова місцевої державної адміністрації затверджує положення та визначає структуру апарату, призначає на посади і звільняє з посад керівників та інших працівників структурних підрозділів апарату.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази.

Відповідно до розпорядження голови Одеської обласної державної адміністрації від 23.07.2015 року №453/А-2015 «Про структуру та граничну чисельність працівників структурних підрозділів Одеської обласної державної адміністрації», структури та чисельності складу Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації, штатного розпису на 2015 року (вводиться в дію з 01.12.2015 року), згідно якого зменшувалась загальна кількість працівників Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації та змінювалась його структура, був виданий наказу директора Департаменту від 01.10.2015 року №29-0 «Про наступне вивільнення працівників Департаменту» (а.с.32), на підставі яких відбулось звільнення позивача згідно оскаржуваного наказу від 01.12.2015 року №51-о «Про звільнення ОСОБА_1 у зв'язку із скороченням чисельності».

Таким чином, суд зазначає, що представником відповідача надано достатньо доказів того, що в Департаменті екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації у 2015 році дійсно відбувалась реорганізація структури та скорочення чисельності кількості його працівників, що обумовило вирішення питання про їх звільнення, в тому числі позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Щодо дотримання процедури звільнення позивача із займаної посади суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства , або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджений він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч.1,3 ст.49 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Позивач була особисто попереджена про наступне звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України 01.10.2015 року, що підтверджується її власним підписом під попередженням (а.с.31), тобто в межах строків, встановлених законом (не менш ніж за два місяці до звільнення).

При виборі особа, яка підлягала скороченню керівник відповідача робив вибір між позивачем та іншим працівником ОСОБА_2, що відповідає вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до п.1.6 посадової інструкції головного спеціаліста відділу нормування водних ресурсів та атмосферного повітря управління охорони природних ресурсів та погоджень у сфері господарської діяльності Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації встановлено кваліфікаційні вимоги, а саме: повна вища освіта відповідного професійного спрямування за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста, магістра.

Позивачу згідно диплому №299092 присвоєно спеціальність «технологія основного органічного і нафто-хімічного синтезу» та кваліфікацію «інженер-хімік технолог». Проте іншому працівнику ОСОБА_2, на яку було покладені такі ж самі посадовій обов'язки закріплені в інструкції відповідно до диплому НОМЕР_1 отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Менеджер природоохоронної діяльності» за кваліфікаційним рівнем «спеціаліста».

Наданими до суду представниками позивача та відповідача письмовими доказами (а.с.37-42,72-74,83-89,93,10-107) підтверджується їхні позиції стосовно достатньої кваліфікації для виконання дорученої роботи як позивачем так й працівником ОСОБА_2

Разом з тим, навіть за наявності рівної здатності до виконання роботи, працівник ОСОБА_2, на яку було покладені такі ж самі посадовій обов'язки закріплені в інструкції, має статус одинокої матері, яка виховує дитину у віці до 14 років. Тим самим на неї поширюються гарантії передбаченні чинним законодавством. Зокрема, згідно ст. 184 КЗпП звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Також при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається певним категоріям працівників (ч.2 ст. 42 КЗпП). Правовий статус позивача не підпадає під жодну із зазначених категорій.

Позивач не має інших переваг на залишення на робочому місці, передбачені чинним законодавством. Наприклад, таке право надається особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, Героям Соціалістичної Праці та повним кавалерам ордена Трудової Слави (п. 20 ст. 9 Закону "Про основні засади захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні"), Героям Радянського Союзу і повним кавалерам ордена Слави, а також особам, нагородженим чотирма і більше медалями "За відвагу" (ст. 11 Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), громадянам, віднесеним до 1 - 4 категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи (п. 7 ст. 20, ст. 21, 22, 23 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"), ветеранам військової служби (п. 14 ст. 6 Закону "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист"), дітям війни надається право на переважне залишення на роботі при скороченні Чисельності або штату працівників (ст.5 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни»).

Згідно із довідкою до акта огляду МСЕК серія 10 ААВ №793490 позивач є інвалідом ІІ групи. Проте, переважне право на залишення на роботі при звільненні працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці передбачено лише для певних категорій інвалідів: для інвалідів війни та працівників, які дістали на підприємстві, установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання (стаття 42 Кодексу законів про працю України).

Отже, чинним законодавством не надається переважне право на залишення на робочу місці при звільненні у порядку п.1 ч.1 ст.40 КЗпП всім іншим категоріям інвалідів, ніж визначеними законом, перед іншими працівниками.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при виборі особи, яка підлягає звільненню відповідачем вірно застосовані норми трудового законодавства стосовно позивача, а тому його звільнення проведено у відповідність до встановленої процедури звільнення, що виключає можливість визнання наказу про звільнення позивача протиправним, в зв'язку із чим, в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації №51-о від 01.12.2015 року про звільнення, поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації та стягнення з Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 22204,16 грн. слід відмовити повністю на підставі положень ч.1 ст.162 КАС України.

Судові витрати розподілити за правилами ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації №51-о від 01.12.2015 року про звільнення, поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації та стягнення з Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 22204,16 грн. - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання тексту постанови.

Повний текст постанови складений та підписаний суддею 19.09.2016 року.

Суддя Єфіменко К.С.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації №51-о від 01.12.2015 року про звільнення, поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації та стягнення з Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 22204,16 грн. - відмовити повністю.

19 вересня 2016 року.