Справа № 824/331/16-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 вересня 2016 р. м. Чернівці справа № 824/331/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю:

секретаря судового засідання Мандрик І.А.

позивача - ОСОБА_1

відповідачі не з`явилися,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позов ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2

про визнання протиправним та скасування рішень, стягнення заборгованості з виплати грошового забезпечення.

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить: визнати нечинним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 01.02.2016 р. № 75; визнати незаконним та скасувати рішення про невиплату йому премії за січень 2016 р.; стягнути з військової частини НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_4 на його користь заборгованість з виплати грошового забезпечення, надбавок, премій, доплат на оздоровлення.

Відповідачем (військова частина НОМЕР_1 ) подано до суду заперечення, в яких просив залишити позовну заяву без розгляду.

В обґрунтування посилався на те, що позовна заява ОСОБА_1 датована 18.05.2016 р. та подана до суду з пропущеним строком звернення, так як оскаржуваний наказ № 75 командира в/ч НОМЕР_1 про накладення дисциплінарного стягнення сувора догана прийнято 01.02.2016 р.

Позивач проти вказаного клопотання заперечував. В обґрунтування вказував, що строк звернення до суду ним пропущений з поважних причин, оскільки через стан здоров`я (лікування), перебування у відпустці та вжиття заходів врегулювання спору в досудовому порядку, звернувся до суду тільки 18.05.2016 р.

В судове засідання відповідачі не з`явилися. Представником військової частини НОМЕР_1 до суду подано клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи приписи ст. 128 КАС України, суд вважає, що немає перешкод для розгляду поданого клопотання за відсутності відповідачів належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду.

Розглянувши подане клопотання, заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч. 3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З матеріалів справи слідує, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 01.02.2016 р. № 75 за порушення вимог абз. 2, 3, 4, 7, 11 ст. 11, ст. 12, 49 Статуту внутрішньої і Збройних Сил України та ст.1, абз. 2, 5, 6 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на старшого лейтенанта ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення: сувора догана.

03.02.2016 р. командиром військової частини видано наказ № 90, яким премія не встановлюється, в т. ч. ОСОБА_2 , підстава: притягнення військовослужбовця до кримінальної відповідальності, сувора догана від командира військової частини НОМЕР_1 (оголошена наказом від 01.02.2016 р. № 75).

В судовому засіданні позивач стверджував, що він у лютому 2016 р. перебував у відпустці та решту частини відпустки відбув у березні 2016 р. На спростування вказаних обставин відповідачі не надали відповідних доказів.

Із виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1044 вбачається, що з 15.02.2016 р. по 07.03.2016 р. ОСОБА_1 був госпіталізований в 2 терапевтичне відділення Українського державного медико-соціального центру ветеранів війни, основний діагноз хронічний холецистит, ст.н/ремісії, з диспептичним синдромом. Призначено лікування.

Окрім цього, як свідчить досліджена в судовому засіданні виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 1628 з 11.04.2016 р. по 29.04.2016 р. ОСОБА_1 лікувався у неврологічному відділенні ОКУ Чернівецького обласного госпіталя для ІВВ, основний діагноз після травматична енцефалопатія, з вираженим астеноневротичним синдромом, стійкими цефалгіями, лікворно-динамічними порушеннями.

Судом також встановлено, що після відпустки та виписки з лікарні позивач звернувся до суду.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У розумінні вказаного положення суд зобов`язаний застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, який діє на основі Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У преамбулі цієї Конвенції верховенство права визнано як принцип, що об`єднує країни - учасниці Ради Європи. У своїх рішеннях Суд неодноразово звертається до зазначеного у преамбулі Конвенції принципу і, вважаючи його одним із основоположних принципів функціонування країн-учасниць, надає йому тлумачення при вирішенні справ.

Європейський Суд з прав людини розкриває зміст принципу верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу. Однією з таких вимог є вимога про якість закону. Під законом тут мається на увазі положення нормативно-правового акта. По-перше, закон повинен бути доступним особі, тобто містити зрозумілі й чіткі формулювання, які б давали можливість особі самостійно або з відповідною консультацією регулювати свою поведінку. По-друге, він має бути передбачуваним, тобто таким, щоб особа могла передбачити наслідки його застосування. По-третє, закон повинен відповідати всім іншим вимогам верховенства права, зокрема він з достатньою чіткістю має встановлювати межі дискреційних повноважень, наданих суб`єктам владних повноважень, та спосіб їх здійснення. Це необхідно, щоб особа була захищеною від свавілля суб`єктів владних повноважень (п. 27 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Круслен проти Франції" від 24 квітня 1990 р.).

Звідси й ще одна вимога принципу верховенства права - захист від свавілля - це означає, що втручання суб`єктів владних повноважень у права людини має підлягати ефективному контролю. Щонайменше це має бути судовий контроль, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури. Держава також повинна забезпечувати наявність достатніх та ефективних гарантій проти зловживань (п. 55 рішення у справі "Класс та інші проти Німеччини" від 6 вересня 1978 р.).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя.

Враховуючи, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

У демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 Конвенції не відповідало б меті та призначенні цього положення. Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (ст. 42, п. 36 рішення у справі "Беллет проти Франції") від 04.12.1995 р., рішення у справі Церква с. Сосулівка проти України від 28.02.2008 р.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, основною складовою права на справедливе судочинство є право доступу до такого судочинства, в розумінні забезпечення особі можливості звернення до суду для вирішення спору.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановлюється ухвала.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 155 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позовну без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Строки впливають на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків. Строки - засіб впорядкування суспільних відносин, без якого неможливо уявити діяльність публічної адміністрації, нормативного акта, якою б юридичною силою він не був наділений. Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом тільки 18.05.2016 р., оскільки проходив стаціонарне лікування у Українському державного медико-соціальному центрі ветеранів війни та неврологічному відділенні ОКУ Чернівецького обласного госпіталя для ІВВ, що підтверджується матеріалами справи. Також позивач стверджував, що частково в лютому та в березні 2016 р. перебував у відпустці.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини та встановлених обставин по справі, суд приходить до висновку, що звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання нечинним та скасування наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 01.02.2016 р. № 75, позивач з поважних причин пропустив строк звернення до суду, а тому клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду не підлягає задоволенню.

Разом з тим суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем також заявлено позовні вимоги про скасування рішення про невиплату йому премії за січень 2016 р. та стягнення з військової частини НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_4 на його користь заборгованість з виплати грошового забезпечення, надбавок, премій, доплат на оздоровлення, то вони не стосуються проходження публічної служби. Відтак, строк звернення до адміністративного суду із вказаними вимогами є шестимісячний. Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся із вказаними вимогами до суду в строк передбачений ч.2 ст.99 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99, 100, 160 та 165 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:
1. В задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішень, стягнення заборгованості з виплати грошового забезпечення - відмовити.

2. Визнати причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішень, стягнення заборгованості з виплати грошового забезпечення - поважними.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.
Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної чи касаційної скарги на постанову чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя В.К. Левицький

Ухвала в повному обсязі складена 20 вересня 2016 р.