Справа № 807/251/16
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 р. Справа № 876/4339/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.05.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, третя особа Іршавська міська рада про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області третя особа Іршавська міська рада про визнання протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,75 га для ведення особистого селянського господарства у контурі НОМЕР_1 за межами населеного пункту на території Іршавської міської ради Закарпатської області та зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,75 га для ведення особистого селянського господарства у контурі НОМЕР_1 за межами населеного пункту на території Іршавської міської ради Закарпатської області.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 4 січня 2016 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Іршавської міської ради Закарпатської області, яка знаходиться за межами населеного пункту, орієнтовною площею 0,75 га для ведення особистого селянського господарства у контурі № НОМЕР_1, долучивши відповідні графічні матеріали на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки у порядку здійснення безкоштовної приватизації землі. Проте, листом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 09.03.2016 року № Ф-657/0-1669/6-16 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав наведених у ньому. Втім, як зі змісту цього листа та аналізу обставин, якими уповноважена особа обґрунтовує таку відмову, зокрема є те, що на думку відповідача клопотання та додані до нього матеріали не відповідають вимогам п. 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимогам до оформлення документів (ДСТУ 4163 2003)», затвердженого наказом Держспоживстандарту від 7 квітня 2003 року № 55. Просив позов задоволити.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.05.2016 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,75 га для ведення особистого селянського господарства у контурі НОМЕР_1 за межами населеного пункту на території Іршавської міської ради Закарпатської області. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,75 га для ведення особистого селянського господарства у контурі НОМЕР_1 за межами населеного пункту на території Іршавської міської ради Закарпатської області.

Постанову суду першої інстанції оскаржило Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

У зазначеному клопотанні позивач просив надати дозвіл на виготовлення проекту відводу із землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність на території Іршавської міської ради за межами населеного пункту для ведення особистого селянського господарства, в контурі № НОМЕР_1, орієнтовною площею 0,75 га. В наданому клопотанні позивач також зазначив, що вказана земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення, земельну діяльну за вказаним цільовим призначенням у власність не отримував.

Разом з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою позивачем було надано копії 1-5, 12-13 сторінок паспорту заявника та ідентифікаційний код на 2 арк. та графічні матеріали бажаного місця розташування земельної ділянки згідно ситуаційного плану, а саме викопіювання (умовні позначення масштабом 1:5000, контур № НОМЕР_1) та викопіювання з кадастрової карти (плану), НВ-016.

У подальшому листом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 09.03.2016 року № Ф-657/0-1669/6-16 позивачу було відмовлено у наданні дозволу у розробленні проекту землеустрою, мотивуючи тим, що подані позивачем документи являються копіями, а не оригіналами.

Так, в листі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вказано, що у разі, якщо окремі документи та матеріали за своїм статусом не можуть бути надані в оригіналі, вони подаються у посвідченнях, у встановленому законом порядку, копіях.

Відповідно до п. 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлення документів» (ДСТУ 4163 2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту від 7 квітня 2003 року № 55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, засвідчуватись повинна кожна сторінка документа з відтиском печатки підприємства. Установи, організації, іншої юридичної особи.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що наведеними нормами права встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

Пунктом 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно пунктів 31, 32, ч. 4 Положення про Державну службу з питань геодезії картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань:

розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи;

вносить у встановленому порядку пропозиції щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин.

Відтак, судова колегія вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області уповноважене надавати дозволи на розробку проекту землеустрою, зокрема, що стосується земель сільськогосподарського призначення, у встановленому законом порядку.

За таких обставин, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання її у власність приймають органи, визначені в статтях 116, 118 ЗК України. Надання земельної ділянки або відмова у її наданні здійснюється виключно органами, визначеними у статті 118 ЗК України. Рішення, дію або бездіяльність цих органів щодо надання земельних ділянок може бути оскаржено до суду.

Тобто приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматися у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року N 21-358а13.

Разом з тим, Наказом Держземагентсва України від 15.10.2014 року № 328 передбачено, що під час розгляду клопотань юридичних і фізичних осіб про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою забезпечити обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад запитів про висловлення позиції щодо можливості надання такого дозволу.

Даний Наказ Держземагентва України не зареєстрований в Міністерстві юстиції України, у відповідності до Указу Президента України "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" від 03.10.1992 року № 493/92 і не має статусу відомчого нормативного правового акта. Отже, посилання на нього відповідачем є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Згідно з ч. 2 с. 71 КАС України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.05.2016 року у справі №807/251/16 - без змін.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. Улицький

Судді: Р. Гулид

С. Кузьмич