Справа № 826/9523/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 вересня 2016 року 11:19 № 826/9523/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мар'янченко Д.А.,

за участю сторін:

представника позивача - Корж М.П.,

представника відповідача - Білик А.А.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ТУТКОВСЬКИЙ» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 05.04.2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося публічне акціонерне товариство «ТУТКОВСЬКИЙ» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 05.04.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки, зазначені в акті перевірки щодо нереальності господарських операцій з придбання ПАТ «Тутковський» товарів у ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ», ТОВ «МОНОЛІТ-ТАЧ», ПП «СІТІ-М ТОРГ», ТОВ «ОМЕГА ТРЕЙДІНГ ГРУП», ПП «СТРІКС», та щодо не підтвердження факту надання ПП «ВКФ «АВЕНТА», ТОВ «ФІРМА «ГЛОБАЛ РЕСУРС», ПП «ТК «АСТОРІЯ», ПП «КИЇВБУДТРАНС-СЕРВІС» послуг з комплексу ремонтних та будівельних робіт, ґрунтуються на припущеннях, а не на достовірно встановлених фактах та доказах, як того вимагає податкове законодавство.

При цьому, позивач зазначає, що будівельні та ремонтні роботи, які виконували ПП «ВКФ «АВЕНТА», ТОВ «ФІРМА «ГЛОБАЛ РЕСУРС», ПП «ТК «АСТОРІЯ», ПП «КИЇВБУДТРАНС-СЕРВІС» були проведені в будівлях та приміщеннях, які на праві власності належать ПАТ «Тутковський» та використовуються у господарській діяльності товариства, в тому числі здаються в оренду.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з урахуванням всіх обставин справи, оскільки враховуючи об'єми задекларованих операцій, різноплановість проданих товарів та наданих послуг, відсутність трудових ресурсів наявні підстави для висновку про неможливість здійснення операцій, що задекларовані у податковій звітності ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ», ТОВ «МОНОЛІТ-ТАЧ», ПП «СІТІ-М ТОРГ», ТОВ «ОМЕГА ТРЕЙДІНГ ГРУП», ПП «СТРІКС», тобто операції здійснені по ланцюгу постачання до ПАТ «Тутковський» не мали реального товарного характеру.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77, п.82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, наказу Головного управління ДФС у м. Києві про проведення перевірки від 19.01.2016 року №112 та наказу про продовження термінів від 24.02.2016 року №928, відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання, на підставі направлень, виданих Головним управлінням ДФС у м. Києві, №34/26-15-13-01-04, №29/26-15-13-01-04, №41/26-15-13-06-03, №35/26-15-13-01-02, №339/26-15-13-04-06, №187/26-15-13-03-03 від 29.01.2016 року, проведена документальна планова виїзна перевірка приватного акціонерного товариства «ТУТКОВСЬКИЙ» () з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки №25/26-15-14-01-04/1431334 від 18.03.2016 року.

Перевіркою встановлено порушення ПАТ «Тутковський»:

п.14.1.27 ст.14, п.138.1, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України внаслідок чого встановлено заниження податку на прибуток в сумі 396006 грн., в т.ч. за 2013 року на суму 45831 грн., 2014 року на суму 350175 грн.;

пп.14.1.181 п.14.1 ст. 14, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України внаслідок чого встановлено заниження податку на додану вартість в сумі 647474 грн., в т.ч. за січень 2014 року в сумі 91628 грн., лютий 2014 року в сумі 34855 грн., березень 2014 року в сумі 27140 грн., квітень 2014 року у сумі 117452 грн., травень 2014 року у сумі 20813 грн., червень 2014 року в сумі 31634 грн., липень 2014 року у сумі 209837 грн., серпень 2014 року у сумі 15601 грн., грудень 2014 року у сумі 98514 грн.;

пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим занижено податкове зобов'язання по орендній платі за землю за 2014 рік в сумі 49025,20 грн.

05.04.2016 року Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято:

податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 495007 грн., в т.ч. 396006 за податковими зобов'язаннями, 99001 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 809342,00 грн., в т.ч. 647474 грн. за податковими зобов'язаннями, 161868,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Як вбачається з акта перевірки та встановлено судом в ході судового розгляду даної справи, за перевіряємий період ПАТ «ТУТКОВСЬКИЙ» мало взаємовідносини з ТОВ ««СПЕЦКОНСАЛТ», ТОВ «МОНОЛІТ-ТАЧ», ПП «СІТІ-М ТОРГ», ТОВ «ОМЕГА ТРЕЙДІНГ ГРУП», ПП «СТРІКС».

Так, між ТОВ «МОНОЛІТ-ТАЧ» та ПАТ «ТУТКОВСЬКИЙ» 26.11.2014 року укладено договір поставки №115/12-2014, згідно п.1.1 якого відповідно до умов даного договору постачальник зобов'язується поставити у власність покупця продукцію, асортимент, кількість та ціна якої визначаються у рахунках-фактурах постачальника, а покупець зобов'язується прийняти поставлену продукцію та оплатити її на умовах та в порядку, визначених даним договором.

Номенклатура, ціна, кількість та асортимент товару визначаються в рахунках-фактурах постачальника або специфікаціях, які становлять невід'ємну частину даного договору. Товар, що буде поставлений згідно умов даного договору, по своїй якості та комплектності повинен відповідати Держстандартам, технічним або іншим умовам, які пред'являються до товару даного виду, умовам даного договору та вимогам постачальника. Якість товару підтверджується сертифікатом якості (технічним паспортом, паспортом виробника) або іншими документами (в залежності від виду товару, що постачається)(п.2 Договору).

Відповідно до п.6.1 зазначеного договору, орієнтовна вартість договору становить 492571,21 грн., крім того ПДВ - 98514,24 грн. Всього, в тому числі з ПДВ - 591085,45 грн.

Розрахунки за договором проводяться шляхом перерахування 100% від загальної суми протягом 5 банківських днів з моменту отримання відповідного рахунку-фактури від постачальника.

В матеріалах справи наявні: специфікація №1 до договору №115/12-2014 від 26.11.2014 року, видаткова накладна №РН-021204 від 02.12.2014 року на суму ПДВ у розмірі 98514,24 грн., податкова накладна №15 від 02.12.2014 року, подорожній лист легкового автомобіля від 02.12.2014 року, виписка по рахунку з 10.12.2014 року по 10.12.2014 року, з 12.12.2014 року по 12.12.2014 року, з 15.12.2014 року по 15.12.2014 року, з 16.12.2014 року по 16.12.2014 року, з 18.12.2014 року по 18.12.2014 року, з 19.12.2014 року по 19.12.2014 року, з 24.12.2014 року по 24.12.2014 року, з 25.12.2014 року по 25.12.2014 року, з 12.01.2015 року по 12.01.2015 року, надані на підтвердження виконання умов даного договору.

20.03.2014 року між ПП «СТРІКС» та ПАТ «ТУТКОВСЬКИЙ» укладено аналогічний за умовами договір поставки №92-1/03-2014.

Згідно з п. 6.1 договору орієнтовна вартість договору становить 421690,00 грн, крім того ПДВ - 84338,00 грн. Всього, в тому числі ПДВ - 506028,00 грн.

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем надано: специфікація №1 до договору №92-1/03-2014 від 20.03.2014 року, видаткова накладна №59 від 28.03.2014 року на суму ПДВ 84338,00 грн; податкова накладна №230 від 28.03.2014 року, подорожній лист вантажного автомобіля від 28.03.2014 року, банківська виписка за 21.10.2014 року, виписка по рахунку з 31.10.2014 року по 31.10.2014 року, з 04.11.2014 року по 04.11.2014 року, з 05.11.2014 року по 05.11.2014 року, банківська виписка за 06.11.2014 року, виписка з рахунку з 20.11.2014 року по 20.11.2014 року, з 21.11.2014 року по 21.11.2014 року, з 26.11.2014 року по 26.11.2014 року, банківська виписка за 26.11.2014 року.

05.06.2014 року між ТОВ «Омега Трейдінг Груп» та ПАТ «ТУТКОВСЬКИЙ» укладено аналогічний за умовами договір поставки №99/06-2014.

Пунктом 6.1 вказаного договору визначено, що орієнтовна вартість договору становить 868516,00 грн, крім того ПДВ - 173703,20 грн. Всього, в тому числі ПДВ - 1042219,20 грн.

Позивач надав до суду специфікацію №1 до договору №99/06-2014 від 05.06.2014 року, видаткову накладну №РН-290707 від 29.07.2014 року на суму ПДВ 18612,00 грн, видаткову накладну №РН-290705 від 29.07.2014 року на суму ПДВ 55836,00 грн, видаткову накладну №РН-300707 від 30.07.2014 року на суму ПДВ 52725,00 грн, видаткову накладну №РН-300708 від 30.07.2014 року на суму ПДВ 46530,00 грн, податкові накладні №82, №83, №84, №85, виписку по рахунку з 06.08.2014 року по 06.08.2014 року, банківську виписку за 08.08.2014 року, за 26.08.2014 року, за 27.08.2014 року, за 12.09.2014 року, за 29.09.2014 року.

20.02.2014 року між ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ» та ПАТ «ТУТКОВСЬКИЙ» укладено аналогічний за умовами договір поставки №89-1/02-2014, відповідно до п. 6.1 умов якого орієнтовна вартість договору становить 174276,00 грн, крім того ПДВ - 34855,20 грн. Всього, в т.ч. ПДВ - 209131,20 грн.

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем надано копію специфікації №1 до договору №89-1/02-2014 від 20.02.2014 року, видаткової накладної №4 від 28.02.2014 року на суму ПДВ 34855,20 грн, податкової накладної №106 від 28.02.2014 року, подорожнього листа легкового автомобіля від 28.02.2014 року, банківської виписки з 03.06.2014 року по 03.06.2014 року, з 04.06.2014 року по 04.06.2014 року, за 12.06.2014 року, платіжних доручень №120 від 25.07.2014 року.

Аналогічний за умовами договір поставки №86/01-2014 від 15.01.2014 року укладено ПАТ «ТУТКОВСЬКИЙ» з ПП «СІТІ-М ТОРГ».

Згідно з п.6.1 вказаного договору орієнтовна вартість договору становить 325790,00 грн, крім того ПДВ - 65158,00 грн. Всього, в тому числі ПДВ - 390948,00 грн.

Матеріали справи містять: специфікацію №1 до договору №86/01-2014 від 15.01.2014 року, видаткову накладну №.-0000138 від 31.01.2014 року на суму ПДВ у розмірі 65158,00 грн, податкову накладну №167 від 31.01.2014 року, банківську виписку з 20.03.2014 року по 20.03.2014 року, за 20.03.2014 року, за 21.03.2014 року, за 10.04.2014 року, за 08.05.2014 року, за 15.05.2014 року, за 16.05.2014 року, за 20.05.2014 року, за 21.05.2014 року, за 22.05.2014 року, за 23.05.2014 року, за 27.05.2014 року, за 02.06.2014 року, з 29.05.2014 року по 29.05.2014 року.

В розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу норми п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме - Наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.01.2014 року № 10 «Про затвердження Форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної», що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 січня 2014 року за № 185/24962 (набрав чинності 01.03.2014 року та діяв до 01.12.2014 року, тобто був чинний на момент виписки спірних податкових накладних).

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку на додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Між тим у своєму листі від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону №996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин)(надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону №996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону №996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

При цьому, як зазначив Вищий адміністративний суд України в своїх ухвалах від 14.01.2015 року К/9991/72258/12, від 21.10.2014 року № К/800/6170/14 та від 26.08.2014 року № К/800/6501/14, «податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Також істотне значення для встановлення судом факту реальності виконання договору саме із заявленим контрагентом є фактичні обставини укладення та виконання договору, обґрунтованість вибору контрагента.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок довести обставини, що слугували підставою для прийняття оспорюваного акта індивідуальної дії, покладається на податкову інспекцією як на суб'єкта владних повноважень. Разом з тим, дане правило не виключає обов'язку платника довести обґрунтованість сформованих ним податкового кредиту по операціям з придбання товарів (робіт, послуг)» та «…правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податків.».

Оцінивши вказані докази за правилами статті 86 КАС України, суд приходить до висновку про те, що зазначені первинні документи підтверджують реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

За результатами дослідження вище перелічених первинних та інших документів суд дійшов висновку, що вони оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.

Крім того, судом встановлено, що з наявних матеріалів справи чітко прослідковується наявність взаємозв'язку між витратами позивача на придбання товарно-матеріальних цінностей та здійсненням ним господарської діяльності.

Відповідачем не було надано суду належних документальних доказів відсутності у контрагентів позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання договорів пр. надання послуг, зокрема, того, що дані підприємстві не були зареєстровані в якості платників податку на додану вартість або того, що їх реєстрація платниками податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку.

В силу п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 10.10.2012 за № К-24491/10, «за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання Підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань».

В ході розгляду даної справи відповідачем не було пред'явлено до суду будь-які належні докази нікчемності правочину, укладеного між ПАТ «ТУТКОВСЬКИЙ» і постачальниками ТОВ ««СПЕЦКОНСАЛТ», ТОВ «МОНОЛІТ-ТАЧ», ПП «СІТІ-М ТОРГ», ТОВ «ОМЕГА ТРЕЙДІНГ ГРУП», ПП «СТРІКС», а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання договорів поставок та первинних документів до них неуповноваженими на те особами.

Зокрема, в акті перевірки позивача також відсутні відомості про визначення контрагентам позивача сум податкових зобов'язань у зв'язку з ухиленням від сплати податків та зборів, винесення вироків посадовим особам ТОВ ««СПЕЦКОНСАЛТ», ТОВ «МОНОЛІТ-ТАЧ», ПП «СІТІ-М ТОРГ», ТОВ «ОМЕГА ТРЕЙДІНГ ГРУП», ПП «СТРІКС» за фактами ухиляння від сплати податків в результаті конкретних господарських операцій, або будь-які інші відомості, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

В силу ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічну норму містить ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Однак, відповідач в ході судового розгляду даної справи будь-які достовірні відомості з документальним підтвердженням про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ТОВ «ТУТКОВСЬКИЙ» та ТОВ ««СПЕЦКОНСАЛТ», ТОВ «МОНОЛІТ-ТАЧ», ПП «СІТІ-М ТОРГ», ТОВ «ОМЕГА ТРЕЙДІНГ ГРУП», ПП «СТРІКС»- безпосередньо відповідальних за укладення і виконання спірних правочинів, у скоєнні злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України, до суду не подав.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведення позивачем дотримання ним законодавчих вимог щодо документального підтвердження сум витрат, віднесених до складу податкового кредиту за перевіряємий період, та, як наслідок, про протиправність оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ТОВ «ТУТКОВСЬКИЙ» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «ТУТКОВСЬКИЙ» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № та № від 05.04.2016 року.

Присудити на користь публічного акціонерного товариства «ТУТКОВСЬКИЙ» (04114, м. Київ, вул. Дубровицька, 28, ) документально підтверджені судові витрати в розмірі 18705,90 (вісімнадцять тисяч сімсот п'ять грн. 90 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов