Справа № 813/1153/16
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2016-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 р. Справа № 876/5370/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Онисько З.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.07.2016 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування вимоги про сплату боргу, рішення, податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_3 05.04.2016 року звернулася в суд з позовом до Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області в якому просить визнати протиправними і скасувати вимогу про сплату боргу від 28.03.2016 року №Ф-, рішення № від 04.04.2016 року, податкове повідомлення-рішення від 04.04.2016 року № , податкове повідомлення-рішення від 04.04.2016 року № .

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04.07.2016 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Залізнична об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області подала апеляційну скаргу. В якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, плановою виїзною перевіркою ФОП ОСОБА_3 за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року ОДПІ в Залізничному районі перевірялись дотримання вимог підприємцем п.177.2, пп.177.4.1 п.177.4 ст.177, п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1, ст.163, п.16.1 підрозділу 10 перехідних положень Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-IV (із змінами та доповненнями), п.4 ч.1 ст.4 абз.1 п.2 ч.1, ст.7, абз.3 абз.5 ч.8 ст.9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», тощо.

Перевіркою встановлено, що в декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік підприємцем задекларовано витрати в сумі 4 642 199,00 грн., в тому числі вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані визначено в розмірі 4483736,27 грн., інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг в сумі 101929,33 грн., витрати на оплату праці та нарахування на зарплату в сумі 56533,40 грн. За даними перевірки сума витрат, безпосередньо пов'язаних з господарською діяльністю ФОП ОСОБА_3 та документально підтверджених підприємцем, визначена в розмірі 1 512 698,00 грн., в тому числі вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані визначена в розмірі 1354235,27 грн., інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг в сумі 101929,33 грн., витрати на оплату праці та нарахування на зарплату в сумі 56533,40 грн. Під час перевірки було використано акт ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 23.03.2015 року №224/26-55-22-10 по ПП «Діслав» () щодо фінансово-господарських відносин з платниками податків за вересень, жовтень, листопад 2014 року та січень 2015 року.

Даним актом встановлено, що в ході аналізу податкової звітності, поданої ПП «Діслав» до податкового органу, встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Відповідно до проведеного аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних ІС «Податковий блок», податковим органом з'ясовано, що стосовно ПП «Діслав» відсутні факти придбання насіння овочів та квітів у контрагентів постачальників.

З урахуванням перевірки податковий орган дійшов висновку, що господарські операції ФОП ОСОБА_3 з ПП «Діслав» не мали реального товарного характеру, і встановлено порушення: - вимог п.177.2, пп.177.4.1 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010р. №2755-IV (із змінами та доповненнями), а саме встановлено завищення задекларованих витрат за 2015 рік на загальну суму 3129501,00 грн., в результаті чого донараховано податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності за 2015 рік в сумі 625900,42 грн.; - вимог п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1, ст.163, п.16.1 підрозділу 10 перехідних положень Податкового кодексу України від 02 грудня 2010р. №2755-IV (із змінами та доповненнями), а саме встановлено заниження оподатковуваного доходу за 2015 рік на загальну суму 3129501,00 грн., в результаті чого донараховано військового збору за 2015 рік в сумі 46942,52 грн.; - вимог п.4 ч.1 ст.4 абз.1 п.2 ч.1 ст.7, абз.3 абз.5 ч.8 ст.9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в результаті чого донараховано єдиного внеску за 2015 рік в сумі 37362,16 грн.

Згідно п.20.1.6 ст.20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) органам державної податкової служби надається право, отримувати безплатно від платників податків інформацію, довідки, копії документів про фінансово-господарську діяльність, отримувані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов'язану з обчисленням та сплатою податків, дотриманням вимог іншого законодавства, здійснення контролю за яким покладено на органи державної податкової служби, в порядку та на підставах, визначених цим Кодексом.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (абз.1 п.44.1 ст.44 ПК України).

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами та вимоги до таких документів передбачено приписами п. 1.2 ст. 1, п. 2.1, 2.4, 2.15, 2.16 ст. 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, ст. 2, п. 3.2 ст. 3, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Положеннями п. 138.2 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконання робіт, наданням послуг у цьому періоді. Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Підпунктом 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 ПК України визначено, що до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, визначеному в положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку.

Згідно з п. 138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судом встановлено, що господарські взаємовідносини ФОП ОСОБА_3 з її контрагентом ПП «Діслав» підтверджуються наступними документами та обставинами.

ФОП ОСОБА_3 здійснювала господарські операції із зазначеним у акті перевірки ПП «Діслав» згідно Договору купівлі-продажу товарів №02-09 від 02.09.2014 року між ФОП ОСОБА_3 та ПП «Діслав», в якому визначено всі суттєві умови та підписано дієздатними особами.

Обставини щодо здійснення господарських операцій за договором також підтверджуються проведенням копіями банківських платіжних доручень про оплату за насіння, видатковими накладними на придбання товару, та податковими накладними, Актом звірки між ФОП ОСОБА_3 та ПП «Діслав». Товар - насіння згідно договору купівлі-продажу отримувалося у продавця - ПП «Діслав» зі складу на вул. Навроцького, 4, м. Львів і перевозився на склад покупця на АДРЕСА_1. Перевезення товару відбувалося орендованим автомобілем, який належить фізичній особі - громадянину ОСОБА_4, що у свою чергу підтверджується Договором №1/П про перевезення вантажів територією України від 01.09.2014 року, актом приймання-здавання виконаних робіт від 30.09.2014 року, актом приймання-здавання виконаних робіт від 31.10.2014 року, та угодою про оренду складу ФОП ОСОБА_3 та громадянина України ОСОБА_4

Отримане в ПП «Діслав» насіння ФОП ОСОБА_3 на орендованому складі розфасовано в пакети працівниками, які працювали за трудовими договорами, оформленими згідно КЗпП та зареєстрованими в Львівському центрі зайнятості: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Також для фасування насіння придбавались пакети. Як доказ подано до суду копії накладних на придбання пакетів.

Розфасоване насіння реалізоване позивачем за ціною з добавленою вартістю дирекціям УДППЗ «Укрпошта». Згідно накладних на реалізацію насіння (накладні за жовтень - грудень 2014 року), позивачем реалізовано насіння за собівартістю 4800689,50 грн.

Залишок насіння на складі позивача станом на 01.09.2014 року становив 2 123 223,60 грн. Отже, без придбання насіння не могло бути і реалізації товару на суму 4800689,50 грн. за собівартістю, та 5016769,45 грн. за продажною ціною.

Доказом змін в активах ФОП ОСОБА_3 є збільшення дебіторської заборгованості, відображення в обліковому регістрі складських залишків приходу товару від ПП «Діслав» та його реалізації за цінами вищими за ціну придбання третім особам. ФОП ОСОБА_3 за результатами проведеної господарської операції з ПП «Діслав» отримала 216079,95 грн. прибутку, та за реалізацію товару виплатила комісійної винагороди дирекція УДППЗ «Укрпошта» в сумі 2073215,90 грн. Цей факт слугує доказом того, що ФОП ОСОБА_3 при укладені договору з контрагентом мала на меті отримання прибутку від здійснення даної господарської операції. Цієї мети вона досягла, про що свідчать дані відображені в книзі обліку доходів і витрат та надходження оплати за реалізоване насіння.

Також доказом переслідуваної мети отримання доходу позивачем є те, що в листопаді 2014 року ФОП ОСОБА_3 ОДПІ у Залізничному районі м. Львова було надіслано запит від 07.11.2014 року № 16557/10/13-03-17-01/2279 «Про надання пояснень та їх документального підтвердження» щодо господарських відносин з платником податків ПП «Діслав» () за період вересень 2014 року. На запит надана відповідь та представлені копії документів. У вересні 2014 року позивач отримав у ПП «Діслав» насіння загальною вартістю з ПДВ 3 528 300,14 грн., тобто більшу половину закупки за Договором №02-09 від 02.09.2014 року. Згідно наданої відповіді на запит та представлених для перевірки документів не встановлено розбіжності щодо відображення в податковій звітності реалізації насіння як продавцем ПП «Діслав» так і покупцем ФОП ОСОБА_3, нереальності господарської операції, не включення результатів таких операцій до податкового обліку з відповідним їх відображенням у податкових деклараціях.

З урахуванням документів, що підтверджують придбання, розфасовку та продаж придбаного товару, та свідчать про фактичний рух активів у межах господарської діяльності ФОП ОСОБА_3, достовірності задекларованих платником даних податкового обліку, що презумується податковим законодавством у пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України, за змістом якої, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку суд вважає сформованими правильно. Таким чином, дані занесені в книгу обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_3 підтверджуються первинними документами і є доказом правильності визначеного доходу за 2015 рік, що відповідає нормам пп.177.2, 177.4 ст.177 ПК України.

Тобто, реальність господарських операцій позивача підтверджується долученими до справи письмовими доказами та не викликає сумнівів. Доводи податкового органу, які ґрунтуються на припущеннях про неможливість проведення контрагентом позивача господарської операції, які викладені у висновках податкового органу суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

У відповідності до законодавства України платник податків не може нести відповідальності за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу самого собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу.

Відповідно до ст.ст.46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Якщо контрагент позивача в подальшому не дотримувався у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них.

Колегія суддів вважає, що встановлені обставини справи підтверджують дійсність господарських операцій та їх реальний характер, договірні зобов'язання були виконані сторонами належним чином, з відповідним та належним оформленням первинних документів, а тому, у відповідності до суми правильно визначеного доходу за 2015 рік ФОП ОСОБА_3, який становить 151680,00 грн., правильно нараховані та сплачені податок з доходів фізичних осіб, єдиний соціальний внесок, і військовий збір. За таких обставин податкові повідомлення-рішення від 04.04.2016 року, № та №, вимога про сплату боргу від 28.03.2016 року №Ф- та рішення № від 04.04.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є протиправними та підлягають скасуванню.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Залізничної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 04.07.2016 року у справі №813/1153/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлено 20.09.2016 року