Справа № 2-а-17340/12/2670
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоКривенди О.В.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Коротких О.А., Маринченка В.Л., Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова (далі - управління ПФУ, ПФУ відповідно) до дочірнього підприємства «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Укргазвидобування») в особі філії «УкрНДІгаз» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року управління ПФУ звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ПАТ «Укргазвидобування» в особі філії «УкрНДІгаз» заборгованість з відшкодування різниці між сумою пенсії, призначеної та виплаченої на підставі Закону України від 13 грудня 1991 року № 1977-XII «Про наукову та науково-технічну діяльність» (чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1977-XII), та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, у розмірі 204 782 грн 7 коп.

Суди встановили, що зазначена заборгованість виникла на підставі повідомлень управління ПФУ про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону № 1977-XII , та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, що були направлені відповідачу супровідним листом від 16 жовтня 2012 року № 8195/03-33.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 20 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2013 року (справа № 2а-17510/12/2670), задовольнив позов ПАТ «Укргазвидобування» та визнав протиправними дії управління ПФУ з направлення супровідним листом від 16 жовтня 2012 року № 8195/03-33 повідомлень про суму витрат на фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної відповідно до Закону № 1977-XII, і сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на загальну суму 204 782 грн 7 коп.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 10 липня 2013 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2014 року, відмовив у задоволенні позову.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 20 серпня 2015 року ці судові рішення залишив без змін.

Не погоджуючись із рішенням суду касаційної інстанції, управління ПФУ звернулося із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), в якій зазначає, що в доданих до заяви ухвалах Вищого адміністративного суду України по-іншому, ніж в оскаржуваній ухвалі, застосовано статтю 24 Закону № 1977-XII та пункт 5 Порядку фінансування різниці між сумою пенсії, призначеної науковим (науково-педагогічним) працівникам державних не бюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів ІІІ-IV рівнів акредитації згідно із Законом України «Про наукову та науково-технічну діяльність», та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів, на яку мають право зазначені особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року № 372 (далі - Порядок). Просить скасувати ухвалу Вищого адміністративного суду України від 20 серпня 2015 року і задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що заява управління ПФУ підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, Вищий адміністративний суд України погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що у позивача відсутні правові підстави для стягнення вказаної заборгованості, оскільки право на таку належить територіальному органу ПФУ за місцезнаходженням відповідача, що підтверджено постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 20 лютого 2013 року у справі № 2а-17510/12/2670, у якій вказано, що управління ПФУ не є уповноваженим органом ПФУ за місцезнаходженням ПАТ «Укргазвидобування», а тому у підприємства не може виникнути перед управлінням ПФУ, яке знаходиться не за місцезнаходженням відповідача, заборгованості з відшкодування різниці між сумою пенсії, призначеної згідно із Законом № 1977-XII, та сумою пенсії, обчисленою відповідно до інших законодавчих актів.

Водночас у наданих на обґрунтування заяви ухвалах Вищого адміністративного суду України від 3 лютого, 14 квітня, 4 червня 2015 року та 15 березня 2016 року цей суд визнав, що управління ПФУ як територіальний орган ПФУ за місцезнаходженням філії ПАТ «Укргазвидобування» - «УкрНДІгаз» виплачує наукові пенсії працівникам філії підприємства і має повноваження щодо контролю та направлення повідомлень відносно розміру витрат на фінансування різниці у розмірі пенсій та сплати підприємством різниці у розмірі пенсій відповідно до чинного законодавства, оскільки орган ПФУ у м. Києві, де знаходиться ПАТ «Укргазвидобування», не виплачує вказані пенсії та не має відомостей щодо їх виплат, розмірів і наявності заборгованості.

Аналіз наведених рішень суду касаційної інстанції дає підстави вважати, що він неоднаково застосував зазначені норми права.

Верховний Суд України вже вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції положень статті 24 Закону № 1977-XII та пункту 5 Порядку у подібних правовідносинах.

За наслідками розгляду справ цієї категорії колегія суддів висловила правову позицію, зокрема, у постановах від 6 жовтня 2015 року, 25 травня 2016 року (справи №№ 21-1300а15, 21-6564а15 відповідно), яка полягає у тому, що орган ПФУ, який здійснює нарахування та виплату наукових пенсій працівникам філії підприємства (яка, у свою чергу, зареєстрована як платник страхових внесків у цьому органі ПФУ), а також контролює розмір витрат на фінансування різниці у розмірі цих пенсій, має право направляти за місцем реєстрації філії повідомлення щодо фактичних виплат вказаних пенсій, їх розміру і наявної заборгованості відповідно до вимог Порядку.

Такого правового висновку колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла, провівши системний аналіз законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини.

Так, відповідно до статті 14 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 1058-IV) страхувальниками є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Згідно з частинами третьою та п'ятою статті 15 Закону № 1058-IV страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до ПФУ з дня взяття їх на облік територіальним органом ПФУ.

Згідно з матеріалами справи філія ПАТ «Укргазвидобування» -«УкрНДІгаз» зареєстрована в управлінні ПФУ як платник страхових внесків.

Згідно з частинами першою і третьою статті 95 Цивільного кодексу України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно з частиною дев'ятою статті 24 Закону № 1977-XII різниця між сумою пенсії, призначеної за цим Законом, та сумою пенсії, обчисленої відповідно до інших законодавчих актів, на яку має право науковий працівник, фінансується:

- для наукових (науково-педагогічних) працівників державних бюджетних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації - за рахунок коштів державного бюджету;

- для наукових (науково-педагогічних) працівників інших державних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих підприємств, установ, організацій та закладів, а також коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому за рахунок коштів державного бюджету науковим (науково-педагогічним) працівникам оплачується з розрахунку на одну особу 50 відсотків різниці пенсії, призначеної за цим Законом;

- для наукових (науково-педагогічних) працівників недержавних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації - за рахунок коштів цих установ, організацій та закладів.

Відповідно до пункту 5 Порядку розмір витрат на фінансування різниці у розмірі пенсії за рахунок коштів державних небюджетних підприємств, установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації визначається у розрахунку на рік органами ПФУ до 20 січня поточного року та протягом 10 днів з дня призначення пенсії відповідно до Закону № 1977-XII, про що відповідному підприємству, установі, організації або закладу відразу надсилається повідомлення за зразком, що додається.

Зазначені підприємства, установи, організації та заклади самостійно визначають суму, що підлягає до сплати у розрахунку на місяць, та щомісяця до 25 числа перераховують органу ПФУ за своїм місцезнаходженням відповідні кошти для фінансування різниці у розмірі пенсії, призначеної у минулому та поточному роках.

Згідно зі статтею 80 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення » заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2.1 розділу ІІ Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління ПФУ від 30 квітня 2002 року № 8-2 (у редакції постанови правління ПФУ від 25 лютого 2008 року № 5-5; чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Положення), основними завданнями управлінь ПФУ у районах, містах і районах у містах (далі - Управління) є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2.2 розділу ІІ Положення Управління відповідно до покладених на нього завдань контролює дотримання платниками єдиного внеску вимог законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, надходження страхових внесків та інших платежів до ПФУ від підприємств, установ, організацій та громадян, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності нарахування та сплати страхових внесків, єдиного внеску, призначення (перерахунку) і виплати пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством, цільового використання коштів ПФУ в організаціях, що здійснюють виплату і доставку пенсій.

Отже, висновок судів усіх інстанцій у цій справі не відповідає висловленій колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України правовій позиції.

Таким чином, у справі, що розглядається, суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, у зв'язку з чим постановлені цими судами рішення підлягають скасуванню.

Водночас для ухвалення рішення по суті позовних вимог управління ПФУ з урахуванням наведеного вище правового висновку Верховного Суду України необхідно повно, всебічно та об'єктивно дослідити всі докази у справі та дати їм належну оцінку.

Верховний Суд України, розглядаючи справу в межах наданих йому повноважень, позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини справи, досліджувати докази та оцінювати їх.

За таких обставин справа після скасування усіх постановлених у ній судових рішень має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду необхідно врахувати наведене та постановити законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі м. Харкова задовольнити частково.

Постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 10 липня 2013 року, ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2014 року та Вищого адміністративного суду України від 20 серпня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Кривенда

Судді: О.Ф. Волков М.І. Гриців О.А. Коротких
В.Л. Маринченко
О.Б. Прокопенко
О.О. Терлецький