Справа № 803/316/16
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року Справа № 876/4282/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи Блажевського П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 18.03.2016 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Цукурової Світлани Сергіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 серпня 2015 року, індексний номер 23927399, згідно якої проведено державну реєстрацію права власності .на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та скасувати запис про реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив обставини справи, невірно витлумачив норми права, здійснив неправильну правову кваліфікацію спору, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права та ухвалення незаконного рішення. Зазначає, що відповідач, оформляючи право власності за товариством діяла в межах наданих їй повноважень із дотриманням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», Порядку, умов іпотечних договорів, де викладені відповідні застереження щодо іпотечного майна.

При апеляційному розгляді позивач та його представник вимоги апеляційної скарги заперечили та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з зазначених в ній підстав, а також просив закрити провадження у адміністративній справі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження по справі закрити з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що 07 червня 2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений Договір про надання споживчого кредиту № та надання кредитних коштів в іноземній валюті (доларах США) (а.с. 12-17). На виконання умов цього договору було укладено Договір іпотеки від 07 червня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Т.О. за №1603 (а.с. 22-26).

10.04.2008 року між ОСОБА_1 та АК1Б «Укрсиббанк» був укладений Договір про надання споживчого кредиту за № та надання кредитних коштів в іноземній валюті (доларах США) (а.с.18-21). На забезпечення виконання зобов'язань укладено Договір іпотеки від 10 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ариванюк Н.А. за №2538 (а.с.90-92).

Через невиконанням умов договорів АКІБ «УкрСиббанк», 17 жовтня 2011 року Першим відділом Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції були відкриті виконавчі провадження: ВП №29331675 за рішенням по справі №2-454/11 та ВП №29331143 за рішенням по справі №2-2757/11.

У 2014 році замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні із ПАТ «УкрСиббанк» на ТзОВ «Кей-Колект».

На підставі договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТзОВ «Кей-Колект» право вимоги заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту. Право вимоги за договорами іпотеки було також відступлено на підставі Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. від 12 грудня 2011 року за № 5207-5208.

12.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТзОВ «Кей-Колект» відповідно до договору факторингу № 1 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до позивача за зобов'язаннями по договору споживчого кредиту № від 11.04.2008 року та № від 07.06.2006 року та по Іпотечному договору від 10.04.2008 року.

26.08.2015 року представником третьої особи подано заяву до відповідача про виключення записів обтяження на предмет іпотеки та про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно. До вказаної заяви додано перелік документів, визначених для вчинення вказаної реєстраційної дії на підставі іпотечного застереження визначеного договором.

ТзОВ «Кей-Колект» за Вих. 732678/Л3 від 08.01.2014 року направило повідомлення ОСОБА_1 (Іпотекодавцю) про необхідність виконання порушеного кредитного зобов'язання у менш як 30-ти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі його невиконання.

На підставі поданих документів приватним нотаріусом Цукуровою С.С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 23927399 від 26.08.2015 року про державну реєстрацію права власності на квартиру що розташована за адресою Волинська область, місто Луцьк, вулиця Фудорова 6/34, реєстраційний номер об'єкта №01 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та внесено відповідний запис за № 1093040 від 26.08.2015 року про державну реєстрацію права власності.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що іпотекодержатель має право при невиконанні зобов'язань за договором зареєструвати за собою право власності на іпотечне майно в позасудовому порядку.

Не обговорюючи вказаного вище висновку суду першої інстанції, колегія суддів вважає що спір у цій справі не є публічно-правовим і він не належить до юрисдикції адміністративних судів, з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховано природу спірних правовідносин, які виникли з укладених договорів.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди, колегія суддів дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ЦПК.

Таким чином, не обговорюючи питання правильності застосування судами статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів вважає, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом».

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, так як справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, неправильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення з порушенням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, а тому таку слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати і провадження у справі закрити.

Керуючись ст. ст., 160 ч. 3, 196, 198 п. 4, 203 ч. 1, 205 ч. 1 п. 4, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі №803/316/16 скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 20.09.2016 року.