Справа № 824/445/16-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/445/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Левицький В.К.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

14 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Мельничук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом щодо визнання протиправності дій Чернівецької митниці ДФС стосовно несвоєчасного поновлення його на роботі, стягнення з Чернівецької митниці ДФС на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 04.10.2014 р. по 10.01.2016 р. в сумі 58068,16 грн. та заборгованість із індексації заробітної плати в сумі 10131,84 грн., а всього 68200,00 грн.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Чернівецької митниці ДФС щодо несвоєчасного поновлення ОСОБА_2 на роботі. Стягнуто з Чернівецької митниці ДФС на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 04.10.2014 р. по 09.12.2014 р. в сумі 8636,72 грн. та середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 12.11.2015 р. по 10.01.2016 р. в сумі 8636,72 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задоволити. Водночас, представником апелянта в судовому засіданні заявлено клопотання про залучення до участі у справі Державну фіскальну службу України.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги відповідача, у зв'язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи починаючи з 1992 року по 16.08.2012 року ОСОБА_2 проходив службу в митних органах України, де працював на різних посадах.

Наказом Державної митної служби України № 1683-к від 16.08.2012 р. "Про припинення перебування на державній службі" за порушення Присяги державного службовця, відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України "Про державну службу" припинено перебування ОСОБА_2 на державній службі в митних органах.

Вважаючи наказ та мотиви звільнення незаконними, позивач звернувся до суду.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.10.2014 року визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України від 16 серпня 2012 року №1683-к "Про припинення перебування на державній службі", визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Чернівецької обласної митниці від 17 серпня 2012 року №750-к "Про проведення розрахунку з ОСОБА_2" та поновлено ОСОБА_2 на рівнозначній посаді, а саме: на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста "Вадул-Сірет" Чернівецької митниці Міндоходів з 18 серпня 2012 року.

Вказану постанову в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста "Вадул-Сірет" Чернівецької митниці Міндоходів з 18 серпня 2012 року та в частині стягнення з Чернівецької митниці Міндоходів на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що складає 3755,60 грн., допущено до негайного виконання (а.с.9-12)

15.10.2014 р. Чернівецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі № 2а/2470/2291/12, який отримано позивачем 16.10.2014 року.

За результатами розгляду заяви позивача про примусове виконання виконавчого листа, 26.11.2014 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області відкрито виконавче провадження ВП № 4510655 з примусового виконання виконавчого листа №2а/2470/2291/12 виданого 15.10.2014 р. Чернівецьким окружним адміністративним судом.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014 року апеляційну скаргу Чернівецької митниці Міндоходів, Міністерства доходів і зборів України задоволено, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.10.2014 року скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Міністерства доходів і зборів України, Чернівецької митниці Міндоходів про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

У зв'язку із скасуванням постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.10.2014 р. та на підставі п. 1 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", 22.01.2015 р. відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 4510655, якою скасовано заходи примусового виконання рішення.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.11.2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.12.2014 р. скасовано, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.10.2014 р. залишено без змін (а.с.13-14).

10.12.2015 р. позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із заявою про видачу виконавчого листа по справі № 2а/2470/2291/12.

14.12.2015 р. Чернівецький окружний адміністративний суд видав виконавчий лист по справі № 2а/2470/2291/12, який отримано позивачем 14.10.2014 р.

За результатами розгляду заяви позивача про примусове виконання виконавчого листа, 25.12.2015 р. відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження ВП № 49728658 з примусового виконання виконавчого листа №2а/2470/2291/12 виданого 14.12.2015 р. Чернівецьким окружним адміністративним судом.

29.12.2015 року Державною фіскальною службою України видано наказ № 4085-о "Про виконання рішення суду", яким скасовано наказ Державної митної служби від 16.08.2012 року № 1683-к "Про припинення перебування на державній службі" та зобов'язано керівника Чернівецької митниці ДФС забезпечити виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на рівнозначній посаді, з відповідним проведення виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

11.01.2016 року Чернівецькою митницею ДФС видано наказ № 05-о "Про оголошення наказу Державної фіскальної служби України від 29.12.2015 р. № 4085-о "Про виконання рішення суду"", яким поновлено ОСОБА_2 за його згодою на рівнозначній посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста "Мамалига" Чернівецької митниці ДФС. Визнано ОСОБА_2 таким, що приступив до виконання обов'язків старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста "Мамалига" Чернівецької митниці ДФС з 11.01.2016 р. з посадовим окладом згідно з штатним розписом митниці.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі вказаних наказів, позивачу здійснено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 18.08.2012 р. по 03.10.2014 р. в розмірі 98127,84 грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що у зв'язку з виконанням рішення суду щодо поновлення позивача на посаді згідно наказу Чернівецької митниці ДФС від 11.01.2016 р. №05-о, 19.01.2016 р. відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 49728658 з примусового виконання виконавчого листа №2а/2470/2291/12 виданого 14.12.2015 р. Чернівецьким окружним адміністративним судом.

Вважаючи дії Чернівецької митниці ДФС щодо несвоєчасного поновлення його на роботі протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що з моменту незаконного звільнення ОСОБА_2 з посади до моменту його фактичного поновлення на посаді пройшло більше 1 року і така тривалість судового процесу (у т.ч. і виконання рішення суду) суперечить положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. в частині вирішення спору в розумні строки, а тому ОСОБА_2 має право на справедливу сатисфакцію національного рівня, яка полягає у виплаті йому середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 5 КЗпП України встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП України не містить застережень щодо того, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, з будь-яких підстав.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Чернівецького окружного адміністративного суду від 03.10.2014 року в частині поновлення ОСОБА_2 на державній службі шляхом прийняття наказу № 4085-о "Про виконання рішення суду" виконана лише 29.12.2015 року, колегія суддів вбачає всі підстави для виплати позивачу відповідно до статті 236 КЗпП України середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 23 червня 2015 року (справа № 21-63а15).

Щодо посилання апелянта на безпідставність заявлення позивачем вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду саме до Чернівецької митниці, оскільки належним відповідачем з даного питання є Державна фіскальна служба України, яка у виконавчому документі щодо поновлення ОСОБА_2 на роботі визначена боржником, то судова колегія зазначає наступне.

Державною фіскальною службою України на виконання виконавчого листа у справі про поновлення ОСОБА_2 29.12.2015 року винесено наказ №4085-о "Про виконання рішення суду" та зобов'язано керівника Чернівецької митниці ДФС забезпечити виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на рівнозначній посаді та проведення виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, чим в повному обсязі виконано зобов'язання в межах виконавчого провадження у справі щодо поновлення позивача на роботі. Тому в даному випадку, розгляд питання про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, на жодні права та інтереси Державної фіскальної служби України не впливає та відповідним чином не змінює останні. Враховуючи вищевикладене, судова колегія не вбачає підстав для залучення Державної фаскальної служби України для участі у даній справі в якості другого відповідача чи третьої особи.

Також апеляційний суд спростовує покликання відповідача на пропущення ОСОБА_2 строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України, на подання заяви про виплату спірної виплати, оскільки відповідно до норм ч. 9 ст. 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Окрім цього, необхідно зазначити, що аналізуючи положення ст.236 КЗпП України суд вважає, що невиплата поновленому працівнику середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення суду, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичної виплати працівнику середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум та факт проведення цих виплат.

В даному випадку працедавцем на час звернення заявника до суду з даною вимогою не виконано приписи ст. 236 КЗпП України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги заявника є законними, в зв'язку з чим правомірно були задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 19 вересня 2016 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.