Справа № 760/3411/16-а
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2016-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 760/3411/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Лазаренко В.В.
Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
ПОСТАНОВА
Іменем України

20 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ключковича В.Ю.,

Губської О.А.,

Петрика І.Й.,

за участю секретаря Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій суб`єкта владних повноважень, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому, з урахуванням уточнених вимог просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 « Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16- 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- стягнути з Міністерства оборони України () на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби,відповідно ст.. 16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, у сумі 694525 грн.

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 « Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16- 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року позов задоволено частково:

- визнано неправомірними дії Міністерства оборони України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності;

- зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу внаслідок настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, тобто, 16.02.2015 року, з урахуванням раніше виплачених сум;

- у задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги.

Позивач, не погоджуючись з постановою в частині зазначення судом в абзаці третьому резолютивної частини словосполучення «…з урахуванням раніше виплачених сум», просить змінити постанову шляхом його виключення

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає, що раніше будь-яких виплат, пов`язаних з отриманням інвалідності від відповідача не отримував, а тому вважає, що судом першої інстанції допущено прикру помилку, про що свідчить і мотивувальна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Відповідач Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та постановити нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Крім того, Міністерство просить суд апеляційної інстанції вирішити питання про залучення Київського міського військового комісаріату до участі у справі в якості відповідача за позовною вимогою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення (контузії), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, а також залучити Київський міський військовий комісаріат як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача за позовною вимогою про визнання бездіяльності Міністерства оборони України протиправною у зв`язку з наявністю негативного правового висновку уповноваженого органу щодо права ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов залишити без задоволення.

Відповідно до вимог статей 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу та приймав участь у бойових діях в республіці Афганістан з 13.05.1987 р. по 29.05.1988, в/ч пп 39676.

11 вересня 2013 року позивач отримав ІІІ групу інвалідності у зв`язку із пораненням (контузією) та захворюванням ,пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах де велися бойові дії, що підтверджується довідкою МСЕК від 11 вересня 2013 року серії 10 ААА №809677 (а.с.20).

За наслідками повторного огляду 16 лютого 2015 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із пораненням (контузією) та захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби, при перебуванні в країнах де велися бойові дії, що підтверджується довідкою МСЕК від 16 лютого 2015 року серії АВ №0082964 (а.с.19).

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв колишнього військовослужбовця №1549 від 21.06.2013 - пораненням (контузія) та захворювання, рядового у відставці ОСОБА_1 , 1968 року народження, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

З метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ від 25.12.2013 №975 у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах де велись бойові дії, ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою та документами, яку Київський міський військовий комісаріат надіслав до Міністерства оборони України.

За результатами розгляду заяви позивача, листом управлінням організаційного, соціального забезпечення та тарифікації Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 31.12.2015 №13012 за підписом начальника цього управління ОСОБА_2 позивачу через КМВК повідомлено про відсутність права на виплату вказаної допомоги на підставі Постанови КМУ від 25.12.2013 №975. В обґрунтування відмови зазначається, що інвалідність заявнику встановлено у 2013 році, тобто до набрання чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої прийнято Постанову КМУ від 25.12.2013 №975, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не має права на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до нової норми згаданого Закону і постанови КМУ від 25.12.2013 №975 (а.с.24).

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ІІ група інвалідності позивачу була встановлена 16 лютого 2015 року, у зв`язку з чим дійшов висновку, що Міністерство оборони України при вирішенні питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги повинно було керуватися п. 6 Порядку, затвердженого Постановою 25 грудня 2013 року №975.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на момент встановлення позивачеві ІІ групи інвалідності), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 16-2 вказаної редакції Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (у редакції, чинній на момент встановлення позивачеві ІІ групи інвалідності, далі - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується:

1) військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:

250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;

200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;

150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи;

2) військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі:

120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;

90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;

70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року, установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, право на отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 вказаного Закону не пов`язується з часом звільнення його з військової служби, а пов`язується з фактом і часом встановлення йому інвалідності як звільненому зі служби військовослужбовцю, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії від 11 вересня 2013 року серії 10 ААА №809677, ОСОБА_1 з 07 серпня 2013 року встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло з 07 серпня 2013 року, тобто з моменту встановлення первинної групи інвалідності, а тому її виплата повинна здійснюватися за законодавством, що діяло станом на 07 серпня 2013 року, а саме: відповідною редакцією Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.

Частиною 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на момент встановлення позивачеві ІІІ групи інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (у редакції, чинній на момент встановлення позивачеві ІІІ групи інвалідності), одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі:

27-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи;

24-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи;

20-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи,

а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі:

33-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи;

30-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи;

27-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

Відповідно до абзацу 5 підпункту 4 пункту 2 Порядку № 499, грошове забезпечення визначається для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, - за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а для звільнених з військової служби - на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач отримав право на призначення вказаної допомоги з 07.08.2013 (дата встановлення первинної групи інвалідності) відповідно до норм Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. N 499 (надалі-Порядок N 499).

Суд констатує, що 02.02.2015 оглядом МСЕК встановлено позивачу ІІ групу інвалідності саме в результаті повторного огляду інваліда, про що свідчить довідка МСЕК серії АВ №0082964 (а.с.19).

Тому суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи позивача про необхідність призначення йому грошової допомоги відповідно до Порядку № 975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, оскільки вказаний Порядок на день первинного огляду ОСОБА_1 . МСЕК (07.08.2013) не діяв, а дата підвищення групи інвалідності не може вважатися днем встановлення інвалідності, а лише пов`язується з набуттям права на отримання грошової допомоги у більшому розмірі саме у зв`язку з повторним оглядом інваліда та встановленням йому в подальшому ІІ групи інвалідності, що передбачено частиною 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 4 Порядок N 499.

При цьому, суд враховує, що позивачу при повторному огляді 16 лютого 2015 року тільки змінено групу інвалідності з ІІІ на ІІ, а не встановлено первинно ІІ групу, у зв`язку з чим при призначенні одноразової грошової допомоги підлягають застосуванню норми Порядку N 499, а не норми Порядку №975, про що просив позивач, звертаючись до відповідача та до суду.

Згідно пункту 3 Порядку № 499, особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військкомату (далі - уповноважений орган) такі документи:

- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) чи настанням інвалідності;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення відсотка втрати працездатності та рішення відповідної військово-медичної установи щодо визнання поранення (контузії, травми або каліцтва);

- копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності;

- копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

- копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

За приписами абзацу 2 п.7 Порядку N 499, відповідач, Міністерство оборони України, як Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Судом встановлено з матеріалів справи та пояснення сторін у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтверджено, що ОСОБА_1 з заявою щодо призначення нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, визначеної Порядком N 499 до ІНФОРМАЦІЯ_1 не звертався, рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби за Порядком N 499, не приймала.

У зв`язку з чим, а також враховуючи зміст заявлених позовних вимог та дискреційні повноваження Міністерства оборони України, як суб`єкта владних повноважень, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розгляду щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку N 499, а тому позовні вимоги є такими, що не можуть бути задоволені судом.

Перевіряючи доводи апелянта Міністерства оборони України щодо не дотримання судом першої інстанції правил підсудності, оскільки даний спір відповідно до ст. 18 КАС України підсудний окружному адміністративному суду, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідачами у даній справі є Міністерство оборони України.

Приписами п.1 Положення про Міністерство оброни України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671 закріплено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Отже, враховуючи, що предметом позову в даній справі є визнання протиправними дій Міністерства оборони України і зобов`язання його здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, даний спір має розглядатися окружним адміністративним судом, відповідно до статей 18 та 24 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд першої інстанції не врахував зазначені обставини та допустив помилку в застосуванні норм процесуального права

Перевіряючи обґрунтованість вимог апелянта Міністерства оборони України зазначених в прохальній частині апеляційної скарги щодо залучення Київського міського військового комісаріату в якості відповідача та/або третьої особи, колегія суддів зазначає, що враховуючи приписи статті 52 КАС України, суд апеляційної інстанції позбавлений права допустити заміну неналежного відповідача чи залучити в якості другого відповідача під час апеляційного розгляду справи, а тому задоволенні цих вимог до суду апеляційної інстанції Міністерству слід відмовити.

Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні, у зв`язку з чим апеляційну скарга позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, водночас доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача частково знайшли своє підтвердження у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, що на думку колегії апеляційного адміністративного суду, не дотримано судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про залишення адміністративного позову без задоволення.

Керуючись ст. ст. 160,198, 200, 202, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій суб`єкта владних повноважень, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до п. 10 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.09.2016

Головуючий суддя: В.Ю. Ключкович

Судді: О.А. Губська

І.Й. Петрик

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Петрик І.Й.

Губська О.А.