Справа № 826/3175/16
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 вересня 2016 року № 826/3175/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича, за участю третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1В.) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича (далі - відповідач, Уповноважена особа), за участю третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа, Фонд), в якому, з урахуванням заяви про зменшення та уточнення позовних вимог від 23.06.2016, просить визнати протиправними дії відповідача щодо віднесення до категорії нікчемних угод Додаткової угоди №2 від 04.02.2014 до договору застави №4 від 15.08.2011, укладеної між публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач наголошує на тому, що на час прийняття рішення про нікчемність, АТ «Брокбізнесбанк» вже знаходився на стадії ліквідації, а не тимчасової адміністрації і в силу положень, закріплених в ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідач не наділений повноваженнями на прийняття рішень щодо визнання правочинів нікчемними. Водночас, оскільки відповідного рішення про визнання нікчемною Додаткової угоди №2 від 04.02.2014 до договору застави №4 від 15.08.2011, укладеної між публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 не приймалось, а надіслано позивачу лише відповідне повідомлення, позивач вважає протиправними дії відповідача щодо віднесення до категорії нікчемних угод Додаткової угоди №2 від 04.02.2014. Окрім того, позивач вказує на те, що у повідомленні про нікчемність Додаткової угоди відсутні обґрунтовані посилання на передбачені законом підстави визнання правочину нікчемним.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення та уточнення позовних вимог, підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні повністю, обґрунтовуючи тим, що відповідач при надісланні позивачу повідомлення про нікчемність правочину діяв на підставі та у межах передбачених чинним законодавством України, а віднесення вказаної Додаткової угоди до нікчемних відповідає встановленим вимогам, зокрема, виходячи з положень п.5 ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції Закону від 16.05.2013 №245-VII виявлено, що Додаткова угода №2 від 04.02.2014 укладена з пов'язаною особою банку та не відповідає вимогам законодавства України та/або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, проте подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, зокрема, про те, що направивши ОСОБА_1 повідомлення про нікчемність Додаткової угоди №2 від 04.02.2014 на підставі ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа діяла в межах та в порядку, передбачених ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між AT «Брокбізнесбанк» та TOB «ЕЛІТ» (Позичальник) 23 серпня 2007 року укладено Кредитний договір №12-07П, відповідно до якого Банк відкрив Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості в сумі 1 200 000,00 Євро, строком до 21 березня 2014 року.

Також, між AT «Брокбізнесбанк» та TOB «ЕЛІТ» (Позичальник) укладено Кредитний договір №01-08П від 25.01.2008, відповідно до якого Банк відкрив Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості в сумі 463 500,00 Євро, строком до 21 березня 2014 року.

Також, між AT «Брокбізнесбанк» та TOB «ЕЛІТ» (Позичальник) укладено Кредитний договір №01-11П від 06.01.2011, відповідно до якого Банк відкрив Позичальнику невідновлювальну, відкличну кредитну лінію з лімітом заборгованості в сумі 1 294 398,00 Євро, строком до 02 січня 2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №12-07П від 23.08.2007, Кредитним договором №01-08П від 25.01.2008 та Кредитним договором №01-11П від 06.01.2011 між AT «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 (Заставодавець) 15 серпня 2011 року укладено Договір застави №4 (з майновим поручителем).

Відповідно до п. 1.3 вказаного Договору, даний Договір забезпечує виконання Позичальником зобов'язань по поверненню Банку Кредитів, сплати процентів за користування ним, штрафних санкцій, платежів на умовах та в строки, що передбачені та/або випливають з Кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитними договорами надано в заставу майнове право вимоги на отримання золотих зливків в кількості 2 050,00 тройських унцій, які знаходяться на рахунку НОМЕР_2 в AT «Брокбізнесбанк» на підставі Договору банківського строкового вкладу «Золотий депозит» (з фізичною особою) №019-03-11-959 від 12.03.2011, що укладений між AT «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1

Крім того, 04.02.2014 між AT «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №2 до Договору застави №4 від 15.08.2011, згідно якої сторони домовилися розірвати Договір застави, укладений між ними.

При цьому, 28 лютого 2014 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову №107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних» (далі - постанова №107).

На підставі постанови №107 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №9 від 28.02.2014, яким вирішено розпочати процедуру виведення ПАТ «Брокбізнесбанк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 03 березня 2014 року по 02 червня 2014 року, призначено уповноважену особу Фонду.

Правлінням Національного банку України прийнято постанову №339 від 10.06.2014 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (далі - постанова №339).

На підставі постанови №339 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №45 від 11.06.2014 «Про початок ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», яким розпочато ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» з 11 червня 2014 року та призначено уповноважену особу Фонду на період з 11 червня 2014 року по 10 червня 2015 року включно.

Поряд з цим, на адресу позивача надійшло письмове повідомлення відповідача за вих. №207 від 16.01.2016 про нікчемність правочину - Додаткової угоди №2 від 04.02.2014 до договору застави №4 від 15.08.2011, укладеної між публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 відповідно до статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Нормативно-правовим актом, яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI).

Відповідно до статті 34 Закону № 4452-VI, в редакції, чинній на час запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Брокбізнесбанк», Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Згідно частини четвертої вказаної статті передбачено, що тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. За обґрунтованих підстав зазначені строки можуть бути одноразово продовжені на строк до одного місяця. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Згідно зі статтею 36 Закону № 4452-VI, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують операційну діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України (частина четверта).

Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду.

Пунктом 4 частини другої статті 37 Закону № 4452-VI визначено, що Уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Згідно зі статтею 38 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Частина друга вказаної статті передбачає, що протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв:

1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій;

2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов;

3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів;

4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку;

5) договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку;

6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком.

Договори, зазначені в частині другій цієї статті, є нікчемними. Уповноважена особа Фонду зобов'язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі звернення до суду уповноваженої особи Фонду державне мито не сплачується.

Виходячи з викладених положень Закону у редакції, що була чинна в період тимчасової адміністрації в АТ «Брокбізнесбанк», передбачено, що Уповноважена особа Фонду наділена правом перевірки правочинів (договорів) на нікчемність протягом 30 днів з початку тимчасової адміністрації, яка була запроваджена в АТ «Брокбізнесбанк», відповідно до постанови Правління Національного банку України № 107 від 28.02.2014, з 03.03.2014.

При цьому, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №45 від 11.06.2014 розпочато ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» та призначено Уповноважену особу на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» на період із 11.06.2014 по 10.06.2015, які потім були продовжені на один рік до 10.06.2016, включно.

Виходячи з наведеного вбачається, що на момент складення повідомлення про віднесення Додаткової угоди №2 від 04.02.2014 до договору застави №4 від 15.08.2011 АТ «Брокбізнесбанк» вже знаходився на стадії ліквідації.

Водночас, судом враховуються положення, закріплені в частині 2 статті 38 Закону № 4452-VI, відповідно до якої саме з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), що є нікчемними з підстав, визначених цією частиною.

При цьому, Уповноважена особа на ліквідацію банку чинним законодавством не наділена повноваженнями на оцінку правочинів під час процедури ліквідації банківської установи.

Разом з цим, надаючи правову оцінку оскаржуваним діям, суд зазначає, що Уповноваженою особою не визначено конкретної підстави нікчемності правочину, які передбачені у статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та не наведено, що Додаткова угода № 2 від 19.12.2013 має ознаки нікчемного правочину.

Нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено ніяких дій, які необхідно вчинити уповноваженій особі для визнання правочинів нікчемними. У вказаному Законі зазначено, що уповноважена особа лише забезпечує перевірку правочинів на предмет виявлення таких, які вже є нікчемними.

Тобто, Уповноважена особа не визнає правочин нікчемним, а лише виявляє або забезпечує таке виявлення та фіксує даний факт.

Однак, такій фіксації має передувати встановлення ознак нікчемності правочину. І при цьому не ряду правочинів (договорів) згідно переліку в цілому за певний період часу, а кожному з правочинів, укладеному з певним клієнтом Банку уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб має бути надана оцінка і, в разі наявності необхідних ознак, отримана інформація має обумовлювати безсумнівний висновок щодо фіктивності конкретного правочину.

Так, частина перша статті 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 204 Цивільного кодексу України закріплено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

Вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути вчиненим у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з частиною другою статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Для застосування санкцій, передбачених статтею 228 Цивільного кодексу України, необхідним є наявність умислу на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, наприклад, вчинення удаваного правочину з метою приховання ухилення від сплати податків чи з метою неправомірного одержання з державного бюджету коштів шляхом відшкодування податку на додану вартість у разі його несплати контрагентами до бюджету.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

При цьому, відповідачем не наведені конкретні підстави для визнання Додаткової угоди №2 від 04.02.2014 до договору застави №4 від 15.08.2011, укладеної між публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1, нікчемною, не вказано і на ознаки фіктивності даного правочину у відповідності до законодавства, а також щодо фактів, які б дали підстави для таких висновків.

Поряд з цим, у ході судового розгляду справи представник відповідача стверджував, що вказане вище повідомлення за вих. №207 від 16.01.2016 направлено позивачу на підставі п. 5 ч. 2 ст. 38 Закону №4452-VI, в редакції Закону України №245-VII від 16.05.2013, тобто Додаткова угода №2 від 04.02.2014 до договору застави №4 від 15.08.2011 є нікчемною, оскільки укладена з пов'язаною особою банку та не відповідає вимогам законодавства України та/або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку, з чим суд не погоджується, оскільки відповідачем не надано на підтвердження цього належних доказів.

Виходячи з положень статей 6 та 627 Цивільного кодексу України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Поряд з цим, свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 6 та статті 627 Цивільного кодексу України при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Так, відповідачем не надано суду належних доказів того, що Додаткова угода №2 від 04.02.2014 до договору застави №4 від 15.08.2011 не відповідає вимогам законодавства України та/або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не наведено, а судом не встановлено, підстав для визнання нікчемною Додаткову угоду №2 від 04.02.2014 до договору застави №4 від 15.08.2011, укладену між публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1, як і не доведено наявність у відповідача певних повноважень станом на час прийняття такого повідомлення.

Суд також зауважує, що відповідного судового рішення про визнання недійсною вказану угоду матеріали справи не містять, а про існування таких судових рішень ні суду, ні сторонам не відомо.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази та з урахуванням норм чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, суд в межах заявленого позову приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» Куреного Олександра Вікторовича щодо віднесення до категорії нікчемних угод Додаткової угоди №2 від 04.02.2014 до договору застави №4 від 15.08.2011, укладеної між публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1.

Присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 1102 (одна тисяча сто дві гривні) 42 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко