Справа № 210/2596/16-а(2-а/210/16/16)
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 вересня 2016 рокусправа № 210/2596/16-а(2-а/210/16/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дадим Ю.М.

суддів: Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області на постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21.06.2016 року у справі № 210/2596/16-а за позовом прокурора Дзержинського району м. Кривого Рогу до управління праці та соціального захисту населення виконкому Дзержинської районної у місті ради, третя особа: служба у справах дітей виконкому Дзержинської районної у місті ради про визнання нечинним рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Дзержинського району м. Кривого Рогу звернувся до суду з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення виконкому Дзержинської районної у місті ради, третя особа: служба у справах дітей виконкому Дзержинської районної у місті ради про визнання нечинним рішення Відповідача від 06.06.2014 року про припинення виплати тимчасової державної допомоги ОСОБА_1 з моменту його прийняття.

Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21.06.2016 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Перший заступник прокурора Дніпропетровської області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням управління праці та соціального захисту населення від 19.12.2013 року ОСОБА_1 було призначено тимчасову державну допомогу на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на родження на період з 01.12.2013 року по 31.05.2014 року.

Рішенням управління праці та соціального захисту населення виконкому Дзержинської районної у місті ради від 06.06.2014 року, ОСОБА_1 були припинені виплати тимчасової державної допомоги з 01.04.2014 року.

Підставою для прийняття зазначеного рішення було встановлення управлінням факту позбавлення батьківських прав батька дітей.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття зазначеного рішення, орган прокуратури звернувся до суду з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач при винесенні оскаржуваного рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Пунктами 8, 9 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім'ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п.2 Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, затвердженої Постановою КМУ від 22.02.2006 року №189, тимчасова допомога призначається зокрема у разі, коли рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення.

Згідно п.5 Порядку від 22.02.2006 року №189, тимчасова допомога призначається та виплачується за місцем проживання (перебування) одного з батьків, який утримує дитину (далі - одержувач), управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад (далі - органами соціального захисту населення).

Приписами п.10 Порядку від 22.02.2006 року №189 визначено, що виплата тимчасової допомоги припиняється у разі позбавлення в установленому порядку одного з батьків, який утримує дитину, батьківських прав.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що тимчасова допомога дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів направлена на забезпечення певного матеріального рівня дітей та здійснюється зокрема у випадку невиконання одним із батьків рішення суду про стягнення аліментів шляхом ухиленням від їх сплати. При цьому, виплата такої допомоги припиняється у випадку позбавлення одного з батьків, який здійснює утримання дитини, батьківських прав.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для винесення оскаржуваного рішення та припинення виплати державної допомоги стало позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

В своїх запереченнях на апеляційну скарга Відповідач зазначив, що в описовій частині рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17.03.2014 року зазначено, що ОСОБА_4 з 2009 року не регулярно сплачує аліменти. Зазначена обставина, на думку управління, свідчить про утримання ОСОБА_4 неповнолітніх дітей та обґрунтованість застосування до спірних правовідносин приписів п.10 Порядку від 22.02.2006 року №189.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що виходячи з правової природи положень п.10 Порядку, виплата державної допомоги може бути припинена, за умови якщо, позбавлення батьківських прав одного з батьків було здійснено саме у період утримання дитини.

В даному випадку, як вбачається з вироку Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2014 року, яким ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст.164 Кримінального Кодексу України (ухилення від сплати аліментів на утримання дітей), судовим органом було встановлено, що ОСОБА_4 починаючи з 09.07.2013 року, являючись здоровою та працездатною людиною, тривалий час ніде не працював, заходів для працевлаштування не вживав, аліменти не сплачував, та ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав.

Також, як вбачається з рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 17.03.2014 року, яким було позбавлено батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 ухилявся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своїх неповнолітніх дітей.

Тобто, на момент позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, ним не здійснювались заходи по утриманню дітей, що виходячи з приписів чинного законодавства свідчить про безпідставність застосування до спірних правовідносин приписів п.10 Порядку від 22.02.2006 року №189 щодо припинення виплати державної допомоги.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, Відповідачем не було надано до суду належних доказів та пояснень, які б обґрунтовували правомірність прийняття ним оскаржуваного рішення.

Таким чином, виходячи з приписів чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що постанова Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21.06.2016 року була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про необхідність її скасування.

Керуючись ч.3 ст.160, ст. 195, ст. 197, ст. 198, ст. 202, ст. 205, ст. 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області - задовольнити.

Постанову Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 21.06.2016 року у справі № 210/2596/16-а - скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов прокурора Дзержинського району м. Кривого Рогу - задовольнити.

Визнати нечинним рішення управління праці та соціального захисту населення виконкому Дзержинської районної у місті ради від 06.06.2014 року про припинення виплати тимчасової державної допомоги ОСОБА_1 з моменту його прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: Ю.М. Дадим

Суддя: І.Ю. Богданенко

Суддя: С.А. Уханенко