Справа № 2-а-382/12
Суддя: Шевченко І. І.
Дата ухвалення: 2012-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Кагарлицький районний суд Київської області
Справа №2-а-382/12
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2012 року Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Губенко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

позивач просить суд визнати незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації по відмові надати ОСОБА_1 статус дружини померлого учасника війни з видачею відповідного посвідчення, зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації надати ОСОБА_1 статус дружини померлого учасника війни з видачею відповідного посвідчення, посилаючись на те, що 09.11.1993 р. помер ОСОБА_2.

Після смерті ОСОБА_2 залишилась його дружина ОСОБА_1, з якою було укладено шлюб.

Враховуючи те, з 09.03.1944 р. по 07.10.1947 р. померлий ОСОБА_2 працював в Кагарлицькому цукровому заводі, він згідно ст. 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» підпадає під статус учасника війни.

У зв'язку з чим, позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації із заявою про надання їй статусу дружини померлого учасника війни згідно ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»

Відповідач своїм листом відмовив в наданні позивачу статусу дружини померлого учасника війни, посилаючись на те, що для надання позивачу такого статусу немає підстав.

З підстав зазначених нижче дії відповідача по відмові в наданні позивачу статусу дружини померлого учасника війни з видачею відповідного посвідчень є незаконними.

В період з 09.03.1944 р. по 07.10.1947 р. ОСОБА_2 працював в Кагарлицькому цукровому заводі на посаді помічника слюсаря, слюсарем, а потім машиністом парових і газових установок, що підтверджується копією трудової книжки.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками війни вважаються: особи, які в період Великої Вітчизняної війни 1941 - 1945 років та війни 1945 року з імперіалістичною Японією працювали в тилу на підприємствах, в установах, організаціях, колгоспах, радгоспах, індивідуальних сільських господарствах, на спорудженні оборонних рубежів, заготівлі палива, продуктів, переганяли худобу, навчались у цей період в ремісничих, залізничних училищах, школах і училищах фабрично-заводського навчання та інших закладах професійно-технічної освіти, на курсах професійної підготовки або під час навчання в школах, вищих і середніх спеціальних навчальних закладах працювали в народному господарстві та на відбудові об'єктів господарського і культурного призначення.

Виходячи з вказаної норми Закону ОСОБА_2 відноситься до учасників війни, оскільки в період війни, а саме: з 09.03.1944 р. по 07.10.1947 р. працював на підприємстві Кагарлицькому цукровому заводі.

Твердження відповідача про те, що помер до введення в дію Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є безпідставним, оскільки дія цього закону поширюється на позивача, яка була дружиною померлого, який підпадає під статус учасника війни.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється на дружин (чоловіків) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

Згідно довідки серія ВТЗ-24 №034881 від 11.05.1993 р. ОСОБА_2 було присвоєно з 28.04.1993 р. другу групу інвалідності, причина інвалідності якого пов'язана з професійним захворюванням.

Згідно довідки Кагарлицької міської ради №1739 від 08.06.2010 р. позивач була дружиною померлого ОСОБА_2 та після його смерті 09.11.1993 р. вдруге в шлюб не вступала.

Отже, згідно п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону чинність цього Закону поширюється на позивача як дружину померлого учасника війни, тому їй повинен бути наданий такий статус.

Згідно п. 7 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №302 від 12.05.1994 р. «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються пенсіонерам, які отримують пенсії в органах Пенсійного фонду, органами праці та соціального захисту населення.

Такими чином, дії відповідача по відмові в наданні позивачу статусу дружину померлого учасника війни з видачею відповідного посвідчення є незаконними та порушують права позивача на отримання такого статусу і відповідних пільг передбачених для такої категорії осіб.

Представник відповідача в засідання суду зявився та подав до суду заяву, в якій просять справу проводити у відсутність представника відповідача та позовні вимоги позивача не визнають в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього закону поширюється на дружин (чоловіків) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, труд, каліцтва та з інших причин, які не одружилися в друге. Згідно з Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302 посвідчення видається органами праці та соціального захисту населення (надалі УПСЗН) за місцем реєстрації громадянина на підставі довідки медико - соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. На звернення заявника №39 від 09.06.2010 року до УПСЗН Кагарлицької РДА по розгляду документів відносно питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відносно до Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» була надана письмова відповідь №562 від 22.06.2010 року з роз'ясненням закону. Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ухвалено Верховною Радою України 22 жовтня 1993 року а вступив в дію з 01.01.1994року. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (10.11.1993р.) до введення в дію даного закону (посвідчення учасника війни за життя не було отримано).

Суд, вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку.

Суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

09.11.1993 р. помер ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач - ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2, з якою було укладено шлюб.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ухвалено Верховною Радою України 22 жовтня 1993 року та вступив в дію з 01.01.1994року.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (зі змінами та доповненнями) від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII 3) поширюється на дружин (чоловіків), які не одружилися вдруге, батьків, неповнолітніх дітей померлих учасників бойових дій, партизанів, підпільників, військовослужбовців та учасників війни, які проходили службу у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років та війни 1938, 1939, 1945 років з імперіалістичною Японією, нагороджених за бойові дії державними нагородами та орденами і медалями колишнього Союзу РСР (крім ювілейних).

Згідно статті 9 цього ж Закону до учасниками війни вважаються: 1) військовослужбовці, які проходили військову службу у Збройних Силах, військах і органах Міністерства внутрішніх справ, Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР чи в арміях його союзників у період Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років та війни 1945 року з імперіалістичною Японією або навчались у цей період у військових училищах, школах і на курсах; 2) особи, які в період Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років та війни 1945 року з імперіалістичною Японією працювали в тилу на підприємствах, в установах, організаціях, колгоспах, радгоспах, індивідуальних сільських господарствах, на спорудженні оборонних рубежів, заготівлі палива, продуктів, переганяли худобу, навчались у цей період у ремісничих, залізничних училищах, школах і училищах фабрично-заводського навчання та інших закладах професійно-технічної освіти, на курсах професійної підготовки або під час навчання в школах, вищих і середніх спеціальних навчальних закладах працювали в народному господарстві та на відбудові об'єктів господарського і культурного призначення.

До учасників війни належать також особи, які в період Великої Вітчизняної війни працювали на територіях, що після 1944 року ввійшли до складу колишнього Союзу РСР, а також громадяни, які за направленням державних органів колишнього Союзу РСР працювали в державах - союзницях СРСР.

Окрім того зазначено, що особам, які народилися до 31 грудня 1932 року включно і з поважних причин не мають можливості подати документи, що підтверджують факт роботи в період війни, статус учасника війни може бути встановлено за поданням відповідних комісій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Окрім того, ст.. 2 вказаним вище Законом передбачено, що Законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України Законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Судом встановлено, що позивачка зверталася до Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації по розгляду документів відносно питань, пов'язаних із встановленням статусу учасника війни відносно до Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» була надана письмова відповідь №562 від 22.06.2010 року з роз'ясненням закону. Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ухвалено Верховною Радою України 22 жовтня 1993 року а вступив в дію з 01.01.1994року. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (10.11.1993р.) до введення в дію даного закону (посвідчення учасника війни за життя не було отримано).

Статтею 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (зі змінами та доповненнями) від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII, визначені особи, на яких поширюється чинність цього Закону. Такою є дружина (чоловік) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_2 не був визнаний за життя ні учасник війни, ні інвалідом, що підтвердила в судовому засіданні і позивач ОСОБА_2

Таким чином суд приходить до висновку, що чинність ст. 10 вищевказаного Закону не поширюється на позивача і підстав для надання їй статусу дружини померлого учасника війни у відповідача не було. Тому дії відповідача щодо відмови їй у встановлені статусу є правомірними, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.. 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 КАС України, ст. 19 Конституції України, ст.. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст.. 7 п. 9, 18 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 35 Закону України «Про правові засади цивільного захисту», суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: І.І.Шевченко