Справа № 826/6087/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-09-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

19 вересня 2016 року 08:20 справа №826/6087/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доАпарату Верховної Ради України
простягнення одноразової грошової допомоги

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Апарату Верховної Ради України (далі по тексту - відповідач), в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу, як помічнику-консультантку народного депутата України одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати відповідно до Закону України "Про статус народного депутата України"; 2) зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену частиною шостою статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" в розмірі 7 542,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/6087/16; закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 01 серпня 2016 року позивач позовні вимоги підтримав; представник відповідача проти позову заперечив; за на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

З 13 грудня 2012 року ОСОБА_1 працював за строковим трудовим договором на посаді помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_2 з поширенням на нього дії Закону України "Про державну службу".

Розпорядженням керівника Апарату Верховної Ради України від 26 листопада 2014 року №7212 "Про звільнення помічників-консультантів народних депутатів України VII скликання" ОСОБА_1 увільнено із займаної посади 27 листопада 2014 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору (пункт 2 статті 36 Кодексу законів про працю України) та проведено виплату компенсації за невикористані основні та додаткові відпустки в межах наявної економії фонду оплати праці народного депутата України.

Позивач посилається на порушення відповідачем приписів частини шостої статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України", у зв'язку з не виплатою позивачу одноразової грошової допомоги, що свідчить про допущення відповідачем бездіяльності, яка призвела до порушення охоронюваних законом прав та законних інтересів позивача.

Відповідач в письмовому запереченні проти позову зазначив, що до складу структури Апарату Верховної Ради України не належать посади помічників-консультантів народних депутатів, тобто Апарат не є роботодавцем для них, отже не може виплачувати їм заробітну плату, матеріальну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку та інше. Безпосереднім роботодавцем та керівником помічника-консультанта є народний депутат України, який самостійно обирає помічників-консультантів, визначає їх кількість, визначає їх посадові обов'язки, розподіляє між ними фіксований фонд заробітної плати, особисто встановлює їх заробітну плату в межах фонду, підписує табель обліку робочого часу та інше. Тоді як до функцій відповідача належить лише оформлень розпоряджень щодо зарахування на посади, переведення і звільнення з посад помічників-консультантів, оформлення їх трудових книжок, фінансове обслуговування в межах коштів, виділених бюджетними призначеннями.

Крім того, відповідачем зазначено, що виплата помічникам-консультантам народного депутата України одноразової грошової допомоги відповідно до частини шостої статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" здійснюється виключно за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України. Бюджетні призначення на виплату одноразової грошової допомоги помічникам-консультантам народних депутатів України Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" відсутні.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Умови діяльності та особливості регулювання трудових відносин, оплата праці помічника-консультанта народного депутата України визначені статтею 34 Закону України "Про статус народного депутата України" та Положенням про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року за №379/95-ВР (далі по тексту - Положення).

Згідно з частиною шостою статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, у випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Аналогічні приписи містяться також у статті 4.6 Положення в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Отже, підставою для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі тримісячної заробітної плати є його звільнення з посади помічника-консультанта відповідного народного депутата у зв'язку з достроковим припиненням повноважень останнього.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про оплату праці" основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій,

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відтак, за висновком суду, одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена частиною шостою статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" є частиною заробітної плати позивача і належить до сум, що підлягають виплаті їй у день звільнення.

Однак, як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, станом на день звільнення позивача із займаної посади, відповідач не виплатив ОСОБА_1 зазначену одноразову грошову допомогу, а відтак, вказана допомога підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на наведене невиплата відповідачем ОСОБА_1 згаданої вище одноразової допомоги при звільненні є протиправною, у зв'язку із чим позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу, як помічнику-консультантку народного депутата України одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати відповідно до Закону України "Про статус народного депутата України" є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, суд звертає увагу, що прийняття позивача з 22 червня 2015 року на роботу знову на посаду помічника-консультанта народного депутата України не позбавляє його права на отримання згаданої одноразово грошової допомоги.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно з довідкою Управління справами Верховної Ради України від 30 березня 2016 року №9-1-15/529 заробітна плата позивача за останні два повні місяці його роботи у вересні та жовтні 2014 року перед звільненням 27 листопада 2014 року складала відповідно 2 514,00 грн. та 2 514,00 грн., тому на його користь належить стягнути одноразову грошову допомогу в розмірі 7 542,00 грн.( 2 514,00 + 2 514,00 грн.) : 2) х 3= 7 542,00 грн.).

В частині дотримання позивачем строку звернення, передбаченого частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, та клопотання відповідача про залишення позову без розгляду суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася, або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк (частина п'ята статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

У своєму клопотанні відповідач вказав, що позивач звільнений 27 листопада 2014 року, а з позовом про стягнення одноразової грошової допомоги звернувся тільки 14 квітня 2016 року, що свідчить про явне пропущення строку звернення до суду.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Суд звертає увагу, що заявлена до виплати грошова допомога є частиною заробітної плати позивача, яка підлягала виплаті йому при звільненні, у зв'язку із чим, відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України звернення позивача до суду з вимогою про примусове стягнення з відповідача цієї допомоги не підлягає обмеженню будь-яким строком.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач звернувся до суду в межах шестимісячного строку звернення, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому клопотання відповідача про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість свої дій з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Апарату Верховної Ради України щодо невиплати ОСОБА_1, як помічнику-консультантку народного депутата України одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати відповідно до Закону України "Про статус народного депутата України".

3. Зобовязати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену частиною шостою статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" в розмірі 7 542,00 грн. (сім тисяч п'ятсот сорок дві гривні нуль копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко