Справа № 817/1080/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2016 р.Р і в н е 817/1080/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю фірма "Лазорчик"
до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області
про скасування наказів
В С Т АН О В И В:

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю фірма «Лазорчик» (далі ТОВ «Лазорчик») звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі - ГУ ДФС у Рівненській області) про скасування наказу «Про проведення документальної планової виїзної перевірки» №402 та №403 від 08.07.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем надіслані накази та направлення на проведення перевірки 08.07.2016 року, тобто менше ніж за 10 днів, передбачених Податковим кодексом України, до дня проведення такої перевірки. Стверджував, що за таких обставин, у контролюючого органу відсутнє право на проведення документальної планової виїзної перевірки, а у товариства наявне право на не допуск відповідача до перевірки. Вважає оскаржувані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню. З таких підстав просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надав письмові заперечення на позовну заяву (а.с.51). В обґрунтування заперечень пояснив суду, що відповідачем дотримано порядок повідомлення товариства про проведення документальної планової виїзної перевірки, а саме: направлено накази та направлення на проведення перевірки за 10 днів до дати проведення перевірки позивача. За таких обставин, вважає, що оскаржувані накази на проведення перевірки обґрунтовані та такі, що не підлягають скасуванню. З цих підстав, просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.07.2016 року Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийнято наказ №402 про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Лазорчик» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.03.2016 року тривалістю 10 робочих днів з 18.07.2016 року (а.с.7) та наказ №403 про проведення документальної планової виїзної перевірки дотримання ТОВ «Лазорчик» вимог законодавства України з питань державної митної справи, в тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за період з 01.01.2013 року по 31.03.2016 року відповідно до програми перевірки тривалістю 10 робочих днів з 18.07.2016 року по 29.07.2016 року (а.с.9).

Цього ж дня відповідачем оформлено направлення на проведення перевірки №44 від 08.07.2016 року та №42 від 08.07.2016 року (а.с.8,10).

Вказані направлення та накази на проведення перевірки ТОВ «Лазорчик» 08.07.2016 року були направлені позивачу та вручені його представнику 13.07.2016 року, про що свідчать копії про вручення поштового рекомендованого відправлення (а.с.52,53).

14.07.2016 року позивач звернувся до ГУ ДФС у Рівненській області з заявою про повідомлення їх належним чином про проведення перевірок (а.с.13-15).

Судом встановлено, що 18.07.2016 року посадові особи відповідача прибули за місцезнаходженням позивача для проведення документальної планової виїзної перевірки, однак, оскільки позивач не допустив їх до проведення перевірки, ними було складено акт відмови у допуску посадових осіб ГУ ДФС у Рівненській області до проведення документальної планової виїзної перевірки від 18.07.2016 року.

Надаючи правову оцінку наказам на проведення перевірки №402 та №403 від 08.07.2016 року, суд виходить з наступного.

Відповідно до абз. 1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Пунктом 77.1 статті 77 Податкового кодексу України передбачено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Пунктом 77.4 статті 77 Податкового кодексу України визначено, що про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

В свою чергу, відповідно до п.7 ч.1 ст.336 Митного кодексу України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.346 Митного кодексу України документальні виїзні перевірки проводяться за наказом відповідного органу доходів і зборів з урахуванням обставин і підстав, установлених цим Кодексом.

Документальною плановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка передбачена в плані-графіку органу доходів і зборів та проводиться за місцезнаходженням підприємства, що перевіряється. У разі відсутності на підприємстві належних умов для роботи посадових осіб органу доходів і зборів перевірка такого підприємства, за згодою його керівника, може проводитися у приміщенні органу доходів і зборів.

В силу вимог ч.6 ст.346 Митного кодексу України право на проведення документальної планової перевірки підприємства надається лише за умови, що керівнику цього підприємства або уповноваженій ним особі не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Системний аналіз наведених норм дає суду підстави для висновків, що необхідними умовами для проведення планової документальної перевірки платника податків є включення останнього до плану-графіку перевірок, видача наказу про її проведення, а також вручення (надіслання рекомендованим листом з повідомленням) платнику податків посадовою особою контролюючого органу цього наказу не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки.

Судом встановлено, представниками сторін не заперечувалося, що накази на проведення перевірки були направлені позивачу 08.07.2016 року.

Положення Податкового кодексу України окремо не містять порядку та визначення початку перебігу та закінчення терміну, встановленого ч.6 ст.346 Митного кодексу України та п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України. При цьому, п.5.3 ст.5 Податкового кодексу України встановлено, що інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Таким чином, порядок початку перебігу терміну та порядок вчинення дій в останній день строку (процесуальні строки) повинен визначатись іншими діючими Законами України.

В силу вимог ч.1 ст.251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно з ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Також суд звертає увагу, що Європейська конвенція про обчислення строків від 16.05.1972 року №ETS-076 застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, включаючи процедуру стосовно таких справ, якщо такі строки встановлені, зокрема, законом.

Згідно статті 2 Конвенції для цілей цієї Конвенції термін "dies a quo" означає день, з якого починається відлік строку, а термін "dies ad quem" означає день, у який цей строк спливає.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що перебіг 10-деннного строку, передбачений ч.6 ст.346 Митного кодексу України та п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України, починається з наступного дня після вручення під розписку або надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення платнику податку, що підлягає перевірці, копії наказу про проведення документальної планової перевірки.

В даному випадку, оскільки наказ про проведення перевірки був направлений позивачу 08.07.2016, то 10-денний строк до початку проведення такої перевірки повинен почати обчислюватися з 09.07.2016 року та закінчитися 18.07.2016 року. Тобто документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Лазорчик» повинна була початися не раніше 19.07.2016 року. ОСОБА_2 того, як свідчать зміст наказів №402 та №403 від 08.07.2016 року, останні були вже прийняті з порушенням цього строку, так як документальні планові перевірки призначені з 18.07.2016 року.

За змістом абзацу 2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 статті 19 Конституції України гарантує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що податковий орган, приймаючи накази про проведення перевірки №402 та №403 від 08.07.2016 року, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправними.

В силу вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на викладене, накази про проведення перевірки №402 та №403 від 08.07.2016 року не відповідають вказаним критеріям правомірності, а тому вони підлягають скасуванню, а позов до задоволення.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено перед судом правомірність прийнятих наказів про проведення планової документальної виїзної перевірки №402 та №403 від 08.07.2016 року.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Лазорчик» обґрунтовані, підтверджені належними доказами, а отже підлягають до задоволення.

В силу вимог ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про проведення документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю фірма "Лазорчик" (код 21088826) за № 402 та №403 від 08 липня 2016 року.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю фірма "Лазорчик" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області судовий збір у розмірі 2756,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.