Справа № 372/2181/16-а
Суддя: Кравченко М. В.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/2181/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 вересня 2016 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.,

при секретарі Бадьорій Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду із вищеназваним позовом, в якому посилаючись на неправомірні дії відповідача, допущені під час розгляду його заяви про виплату одноразової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, отриманої внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, а саме на території Республіки Афганістан, просив:

- визнати неправомірними дії Київського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України щодо не направлення до Міністерства оборони України документів для нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової допомоги у зв`язку із встановлення другої групи інвалідності, отриманої внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дій;

- зобов`язати Київській обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України надати до Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 грошової допомоги, як військовослужбовцю, який отримав другу групу інвалідності внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дій, згідно статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року.

В судовому засіданні представник позивача Кулініченко Г.В. позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на надання позивачем повного передбаченого законом переліку документів, протиправне ненаправлення відповідачем документів до Міноборони для виплати грошової допомоги позивачеві, відсутність будь-якого рішення за заявою.

Представник відповідача Симоненко Ю.П. в судовому засіданні проти позову заперечила повністю, посилаючись на правомірність дій відповідача, повернення відповідачем документів позивача до Обухівського райвійськкомату для дооформлення.

Вислухавши представників сторін, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову строкову службу з жовтня 1981 року по грудень 1982 року в Республіці Афганістан та отримав статус «Учасника бойових дій», що підтверджується копією військового квітка та довідкою Обухівського районного військового комісаріату Київської області.

Під час проходження військової служби в Республіці Афганістан ОСОБА_1 отримав множинні осколочні поранення м`яких тканин голови, контузію.

27 квітня 2012 року висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №434/ж було встановлено, що виявлені у ОСОБА_1 рубці на тілі є наслідком загоєння ран, які могли утворитися внаслідок вогнепальних (кульового та осколкових) поранень, отриманих в 1981-1982 роках, що підтверджується висновком.

24 травня 2012 року протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №1009 було встановлено причинний зв`язок поранення, контузії, захворювання ОСОБА_1 , з виконанням обов`язків військової служби в Республіці Афганістан, що підтверджується копією витягу.

31 липня 2012 року комісією МСЕК з 31 липня 2012 року ОСОБА_1 довічно була встановлена друга група інвалідності з зазначенням її причини поранення пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії, що підтверджується копіює довідки.

20 серпня 2012 року ОСОБА_1 отримав посвідчення інваліда війни другої групи, що підтверджується копією посвідчення.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин зазначених у цьому пункті.

Реалізуючи своє право інваліда на отримання даної грошової допомоги ОСОБА_1 на початку 2016 року звернувся до відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою та відповідним пакетом документів.

Відповідач отримав заяву ОСОБА_1 з пакетом документів, однак не направив їх до Міністерства оборони України, а своїм листом №2/5/1052 від 04 травня 2016 року повідомив позивача, що ним направлено відповідний запит до управління пенсійного фонду щодо отримання відносно мене копії розрахункової книжки або грошового атестату.

З пояснень представника відповідача в судовому засіданні вбачається, що надалі відповідач без прийняття рішення по суті повернув заяву ОСОБА_1 до Обухівського районного військового комісаріату для дооформлення.

При наданні правової оцінки суті позовних вимог суд приймає до уваги наступне.

На підставі п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього закону поширюється зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон України № 2011-XII) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року допомога, що не була призначена, призначається и виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Друга група інвалідності була встановлена позивачу з 31 липня 2012 року, а тому він має право на допомогу відповідно допостанови Кабінету Міністрів України № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Пунктом 1 даної постанови затверджено порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги, а пунктом 2 постанови визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Відповідно до п.2.п.п.4 порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» одноразова грошова допомога виплачується: військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається: для військовослужбовців строкової служби - за максимальним посадовим окладом за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, у розумінні Закону України № 2011-XII, не пов`язується з часом та місцем звільнення з військової служби, а пов`язується із фактом та часом встановлення інвалідності військовослужбовцю, який звільнений з військової служби, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Дана позиція визначена в постановах колегії судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року та 21 квітня 2015 року.

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Суд вважає, що матеріалами справи безспірно підтверджено, що захворювання позивача пов`язані із виконанням ним обов`язків військової служби в Республіці Афганістан, саме в зв`язку із цим 31 липня 2012 року з 31 липня 2012 року позивачу була встановлена ІІ група інвалідності довічно.

За таких обставин, у позивача на законних правових підставах виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, отриманої внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно з п.7 вищевказаного Порядку №499 встановлено, що керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпоряднику бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 Порядку.

Відповідач в порушення даних пунктів Порядку документи ОСОБА_1 до головного розпорядника не направив, а почав направляти відповідні запити до різних установ, а врешті без фактичного розгляду і складення відповідного висновку повернув заяву до райвійськкомату, що не передбачено даним Порядком і вказує на неправомірність дій відповідача.

Також відповідно до вказаних вище норм права, головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови від письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Виходячи з цього питання про виплату або про відмову в виплаті одноразової допомоги уповноважене вирішувати тільки Міністерство оборони України, а не відповідач.

При цьому відповідач повідомляючи позивача про направлення запиту до Пенсійного фонду України, залишив поза уваги інформацію останнього направлену відповідачу 28 квітня 2016 року за №1790/04, що ОСОБА_1 на обліку в Пенсійному фонду у Київській області не перебуває, що також вказує на неправомірність дій відповідача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституція України у статті 46 встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пп. 1, 2 ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституція України у статті 46 встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у яких обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду переконливих доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

Згідно зі статтею 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За таких обставин, суд вважає, що під час розгляду справи було доведено факт порушення відповідачем його прав та законних інтересів, які підлягають судовому захисту, однак враховуючи відсутність вчинених у передбаченому законом порядку дій відповідача щодо вирішення заяви є доцільним уточнити обраний позивачем спосіб захисту з метою забезпечення фактичного виконання судового рішення.

Так, оскільки будь-яке рішення по суті заяви позивача не прийнято, хоч в силу зазначених приписів законодавства відповідач був зобов`язаний прийняти рішення про складення відповідного висновку та направлення заяви до Міністерства оборони України, не направлення ІНФОРМАЦІЯ_3 заяви і документів позивача до Міністерства оборони України унеможливлює їх розгляд уповноваженим органом і перешкоджає реалізації законних право позивача, тому суд вважає можливим зобов`язати відповідача прийняти відповідне письмове рішення в межах компетенції відповідача, про що повідомити позивача, що є достатнім способом захисту прав позивача в межах цього судового розгляду.

Заперечення відповідача суд вважає непереконливими і такими, що не враховують приписи законодавства, на які позивач посилався в обгрунтування позову. Так, посилання на необхідність отримання додаткових документів щодо розміру грошового забезпечення не ґрунтуються на законі, оскільки позивач проходив строкову військову службу і не був офіцером, тому вимога про надання додаткових документів, не передбачених зазначеним вище Порядком, є протиправною і необґрунтованою.

Враховуючи викладене вище, позов підлягає задоволенню в частині доведених позовних вимог.

Керуючись статтею 55 Конституції України, статтями 2, 9, 10, 11, 69, 71, 86, 94, 159 - 163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 3, 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

П О С Т А Н О В И В :
Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненаправлення до Міністерства оборони України документів для нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, отриманої внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняти та довести до відома ОСОБА_1 вмотивоване рішення щодо його заяви про виплату одноразової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, отриманої внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Кравченко М.В.