Справа № 803/538/16
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 р. Справа № 876/4242/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Оберемко Романа Анатолійовича на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Оберемко Роман Анатолійович про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправною бездіяльності,-

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2016 року Волинським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Оберемко Роман Анатолійович про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Стеценко Марини Анатоліївни від 15 лютого 2016 року ВП № 50172856 про відмову у відкритті виконавчого провадження, визнання протиправною бездіяльності начальника відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Костенко Людмили Іванівни щодо нерозгляду скарги позивача від 11 березня 2016 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що зазначені у виконавчому листі дані дають можливість повністю ідентифікувати особу боржника, а відтак підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження у відповідача не було. Також зазначено, що в разі відмови у відкритті виконавчого провадження на підставі п.6 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладений обов'язок чітко вказати недоліки виконавчого документа, а оскаржувана постанова не містить чітких вказівок на недоліки виконавчого документа, а лише описує визначені законом вимоги. Вказану постанову державного виконавця позивач оскаржила до начальника відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Костенко Людмили Іванівни, однак скарга була залишена без реагування.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Стеценко Марини Анатоліївни від 15 лютого 2016 року ВП № 50172856 про відмову у відкритті виконавчого провадження. Визнано протиправною бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Костенко Людмили Іванівни щодо нерозгляду скарги ОСОБА_2 від 11 березня 2016 року.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Оберемко Романом Анатолійовичем, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що Волинським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 45/2016 року від 03 лютого 2016 року у справі № 803/2715/15 за позовом ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії (а.с.5).

Судове рішення у зазначеній справі набрало законної сили 21 грудня 2015 року, про що зазначено у вищевказаному виконавчому листі.

Згідно виконавчого листа № 45/2016 року від 03 лютого 2016 року у справі № 803/2715/15 зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» вчинити дії щодо включення ОСОБА_2 до переліку вкладників публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню, та подачі до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації про вкладника ОСОБА_2.

Виконавчий лист було подано ОСОБА_2 для примусового виконання до відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві.

Постановою головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Стеценко Марини Анатоліївни від 15 лютого 2016 року ВП № 50172856 про відмову у відкритті виконавчого провадження відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 803/2715/15, виданого 03 лютого 2016 року Волинським окружним адміністративним судом, оскільки у відповідності до статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Абзацом 2 частини другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Виконанню державною виконавчою службою підлягають виконавчі документи, в тому числі і виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті (пункт 1 частини другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» ).

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює вимоги до виконавчого документу, зокрема, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Приписами частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, а саме у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

З оскаржуваної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження вбачається, що підставою для відмови державний виконавець зазначив п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», тобто невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в порушення ч. 3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем Стеценко М. А. в постанові від 15 лютого 2016 року ВП № 50172856 про відмову у відкритті виконавчого провадження нечітко вказано недоліки виконавчого листа, та які саме вимоги, передбачені статтею 18 цього Закону, порушені заявником та в чому полягає суть порушення.

Загальне посилання державним виконавцем в оскаржуваній постанові на п. 3 ч. 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» не дає позивачу можливості чітко визначити недоліки виконавчого листа та усунути їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно ч. 1 ст. 34 вказаного Закону Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду (ч. 1 ст. 35 цього ж Закону).

Відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа виконує повноваження органів управління банку, тобто представляє інтереси банку у будь-яких відносинах, а тому суд вважає, що має місце виконання рішення суду не просто конкретною посадовою особою, а юридичною особою банку в особі посадової особи, яку займає уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк».

Відтак, застосування приписів п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» повністю дотримане у виконавчому листі, а саме в графі «боржник» виконавчого листа містять усі необхідні відомості (найменування, код ЄДРПОУ, адреса), які дають змогу ідентифікувати боржника, як юридичну особу, а саме публічне акціонерне товариство «Міський комерційний банк», що свідчить про необхідність виконання такого виконавчого документу у спосіб та порядок передбачений для юридичних осіб боржників.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що постанова головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Стеценко Марини Анатоліївни від 15 лютого 2016 року ВП № 50172856 про відмову у відкритті виконавчого провадження - не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Також встановлено, що ОСОБА_2 поштовим зв'язком подала скаргу від 11 березня 2016 року на постанову від 15 лютого 2016 року ВП № 50172856 про відмову у відкритті виконавчого провадження до начальника відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Костенко Людмили Іванівни (а.с.7-8).

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження у порядку, встановленому цим Законом.

Така скарга у відповідності до ч. 3 ст. 82 цього Закону на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця подається начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною 8 цієї статті встановлено, що скарга, подана у виконавчому провадженні начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, розглядається у десятиденний строк з дня її надходження. За результатами розгляду скарги начальник відділу виносить постанову про її задоволення чи відмову, яка в десятиденний строк може бути оскаржена до вищестоящого органу державної виконавчої служби або до суду.

Поштовим повідомленням про вручення рекомендованого відправлення підтверджено, що скаргу начальник відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві отримав 17 березня 2016 року (а.с. 9), проте станом на день написання позовної заяви та на день розгляду справи у суді першої інстанції позивач не отримала постанови про задоволення чи відмову у задоволення її скарги, за таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправну бездіяльність начальника відділу Державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Костенко Людмили Іванівни щодо нерозгляду скарги ОСОБА_2 від 11 березня 2016 року.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» Оберемко Романа Анатолійовича - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року в справі № 803/538/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Ухвалу складено в повному обсязі 19 вересня 2016 року.