Справа № 442/1596/16-а
Суддя: Крамар О. В.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/1596/16-а
Провадження № 2-а/442/159/2016
13 вересня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого - судді Крамара О.В.
при секретарі Малик О.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Домофон. Інжиніринг. Охорона» до Дрогобицької міської ради про визнання протиправними дій посадових осіб та скасування рішення,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «Домофон. Інжиніринг. Охорона» звернулося в суд з вищевказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28.05.2015 року Дрогобицькою міською радою було прийнято рішення від 28.05.15р. №109 «Про затвердження Порядку встановлення та обслуговування замочно-переговорних пристроїв (домофонів) у багатоквартирних житлових будинках м.Дрогобича».
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Натомість позивач вважає, що під час прийняття рішення відповідач діяв з порушенням вимог чинного законодавства, внаслідок чого 28 травня 2015 року було прийнято протизаконне рішення.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в позовній заяві просить позов задоволити.
Представник відповідача в судове засідання не з’явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, причин неявки не повідомив.
На підставі ч.4 ст.128 КАС України, у разі неприбуття відповідача – суб’єкта владних повноважень, належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд, з'ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами шляхом дослідження, приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.
Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
У відповідності до ст. 18 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких з однієї сторони є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року у справі № 1-6/2010 положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень. З наведеного вбачається, що даний спір слід розглядати згідно кодексу адміністративного судочинства.
Згідно абзацу 1 частини 1 статті 21 КАС України «Підсудність кількох пов 'язаних між собою вимог» позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою.
Статтею 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.
Як встановлено в судовому засіданні про існування оскаржуваного Рішення Товариство дізналось лише з листа КП «Житлово-експлуатаційне об'єднання» Дрогобицької міської ради № 577 від 07.12.2015 р., що надійшов на адресу Товариства 14.12.2015р., враховуючи те, що місцезнаходження Товариства - м. Київ, яке відмінне від місця оприлюднення рішень, тобто м.Дрогобич, в зв'язку з чим Товариство не знало та не могло знати про прийняте рішення, з чого слідує, що позов подано в межах строку звернення до суду.
Матеріалами справи встановлено, що в першому абзаці оскаржуваного Рішення міститься вказівка на те, що таке Рішення прийнято згідно ст.. 17, пп. 2 п. «а» ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Стаття 17 «Відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, тобто відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальні засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.
Пп. 2 п. «а» ст. 28 «встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронения побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги»
Частина 1 ст. 52 Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.
Однак, зазначені норми взагалі не відносяться, ні до правовідносин в сфері домофонізації, ні до наявності повноважень щодо прийняття даного рішення.
Зі змісту рішення вбачається, що Дрогобицька міська рада вважає, що послуги зі встановлення та обслуговування домофонних систем відносяться до житлово-комунальних послуг.
Отже, спроба органу місцевого самоврядування віднести до житлово-комунальних послуг послуги у сфері домофонізації є нічим іншим, як спробою перейняти на себе повноваження законодавчого органу, що неприпустимо.
Таким чином, Дрогобицька міська рада дійшла хибного висновку про те, що може встановлювати правила надання послуг у сфері домофонізації, помилково вважаючи їх житлово-комунальними послугами.
Повноваження органу місцевого самоврядування, яким є Дрогобицька міська рада, включають у себе визначення порядку надання саме житлово-комунальних послуг, а не будь-яких послуг (ст.7,16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).
Враховуючи наведене, Дрогобицька міська рада не може визначати та затверджувати Порядок встановлення та обслуговування замочно-переговорних пристроїв (домофонів) у багатоквартирних житлових будинках м.Дрогобича, оскільки послуга зі встановлення та утримання таких пристроїв не належить до житлово-комунальних.
Крім того, п. 2.8 Порядку передбачено, що домофон (двері з домофоном) можуть бути встановлені виключно в разі згоди не менше 100 % власників чи їх уповноважених представників. Таким чином, зазначений пункт Порядку суперечить вимогам ст. 316, ст. 319, ч. 2 ст. 369 ЦК України, оскільки право власності спільної сумісної власності здійснюється співвласниками за їх спільною згодою. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.
Окрім цього слід зауважити, що жодним нормативним актом не передбачено отримання відповідних дозволів (надання дозволу балансоутримувача будинку), адже це порушує ЗУ «Про захист від недобросовісної конкуренції», оскільки надає можливість балансоутримувачи право вирішувати надати чи не надати відповідний дозвіл на свій розсуд, що є порушення принципів конкуренції.
П. 3.1 Порядку, передбачено «Суб'єкт господарювання, який буде обслуговувати домофон, визначається власниками квартир під'їзду та балансоутримувачем чи управителем...»
Така юридична опція є порушенням принципу свободи договору, закріпленого ст. 627 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору.
Тобто Дрогобицька міська рада, в даному випадку взяла на себе функцію в ручному управлінні та впливати на прийняття рішення стосовно обрання суб'єкта господарювання, з яким буде укладено договорі на обслуговування домофонної системи.
Окрім того, такі дії балансоутримувача послуг будуть нічим іншим, як проявом недобросовісної конкуренції (ст.10 ЗУ «Про захист від недобросовісної конкуренції»), у вигляді схилення до бойкоту суб'єкта господарювання, - спонукання його конкурентом іншої особи, безпосередньо або через іншу особу, до відмови від установлення договірних зв'язків із цим суб'єктом господарювання, до невиконання (розірвання) або виконання неналежним чином договірних зобов'язань перед цим суб'єктом господарювання, тобто балансоутримувач або управитель зможе на свій розсуд (чи за іншу зацікавленість) впливати на обрання суб'єкта господарювання, якому буде доручено обслуговування домофонної системи.
А також ця частина Порядку призведе до порушення прав мешканців як співвласників придбаного ними домофону, оскільки вони втратять право на усунення виявлених недоліків в період гарантійного терміну його експлуатації, оскільки в його роботу будуть втручатися треті особи.
Згідно вимог ч. 2 ст. 679 Цивільного кодексу України, продавець відповідає за недоліки проданого товару в період гарантійного строку якщо не буде доведено, що вони виникли внаслідок дій третіх осіб.
В п. 3.2. зазначено «Суб'єкт господарювання, який буде обслуговувати домофон, щомісяця сплачує вартість спожитої домофоном електроенергії балансоутримувачу будинку на підставі договору»
Даний пункт порушує Правила користування електричною енергією затв. Пост. НКРЕУ від 31.07.1996 р. №28. Згідно ПКЕЕ, взаємовідносини, які виникають в процесі купівлі-продажу електроенергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку), регулюються Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕУ від 31.07.96 р. № 28.
Згідно з Правилами № 28 терміни та визначення вживаються в таких значеннях: постачальник електричної енергії - суб'єкт господарювання, який отримав ліцензію НКРЕ на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії; споживач електричної енергії - юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору.
Оскільки блансоутримувач немає відповідної ліцензії, то вимоги п. 3.2. оскаржуваного рішення є незаконними.
В останньому реченні оскаржуваного рішення п. 4.2. зазначено «...Загальнобудинкове обладнання, яке встановлене з порушенням Порядку комісійно приймається на баланс балансоутримувачем будинку або повертається суб'єкту господарювання, на його вимогу».
Норми, які регулюють порядок позбавлення права власності, містяться у Конституції України, Цивільному та Земельному кодексах. Законах України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», «Про правовий режим воєнного стану», «Про правовий режим надзвичайного стану» та «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану». Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. З огляду на вищевказане, п. 4.2. Порядку не відповідає жодному з зазначених нормативних актів, та встановлює нові незаконні правила позбавлення права власності.
З огляду на вище вказане, рішення Дрогобицької міської ради від 28.05.15 №109 «Про утвердження Порядку встановлення та обслуговування замочно-переговорних пристроїв юмофонів) у багатоквартирних житлових будинках м.Дрогобича» прийнято з перевищенням повноважень міської ради, якими остання наділена згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», порушує ст.. ст.. 12, 19. 23, 43 ГК України, оскільки вводить додаткові обмеження здійснення господарської діяльності домофонними компаніями, суперечить ст.. ст.. 7,19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», прийнято на порушення процедури, встановленої законом України «Про засади державної вгуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАСУ, у разі задоволення адмі­ністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.
Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підставний та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб?єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа), а тому з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені ним судові витрати, в розмірі 1378 грн., що підтверджується квитанцією про оплату таких.
Виходячи з наведеного та керуючись ст..ст. 9, 17-18, 71, 86, 99, 159-163 КАС України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Домофон. Інжиніринг. Охорона» задоволити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дрогобицької міської ради від 28 травня 2015 року № 109 «Про затвердження Порядку встановлення та обслуговування замочно-переговорних пристоїв домофонів у багатоквартирних житлових будинках м. Дрогобича».
Стягнути Дрогобицької міської ради за рахунок її бюджетних асигнувань за кодом економічної класифікації, передбаченим на оплату судвого збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Домофон. Інжиніринг. Охорона» суму сплаченого судового збору в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, а у випадку відкладення складення постанови у повному обсязі чи її прийняття у письмовому провадженні – в цей же строк з дня отримання копії постанови.
Постанова виготовлена в нарадчій кімнаті.