Справа № 425/2381/16-а
Суддя: Мирошникова О. Ш.
Дата ухвалення: 2016-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2016 року Провадження №2-а/425/67/16

Справа №425/2381/16-а

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

за участю секретаря Кулішової О.С.,

з участю позивача ОСОБА_1, відповідача Зилікова Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справуза позовом ОСОБА_1 до Поліцейського Патрульної поліції роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному капрала поліції Зилікова Данііла Вадимовича про визнання незаконною та скасування постанови, -

встановив:

04 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом до Поліцейського Патрульної поліції роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному капрала поліції Зилікова Данііла Вадимовича, в якому просить суд визнати незаконною та скасувати постанову серії ПС2 № 991517 у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесену 01.08.2016 року поліцейським патрульної поліції Зиліковим Д.В.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 01.08.2016 року відносно нього поліцейським Зиліковим Д.В. було винесено постанову серії ПС2 № 991517 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП (здійснив стоянку на зупинці громадського транспорту чим порушив п. 15.9е ПДР) та застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 гривень. Цю постанову позивач вважає незаконною, оскільки від його транспорту була відсутня ближче 30 метрів зупинка громадського транспорту, відповідач жодним технічним засобом для вимірювання відстані не користувався. Відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення не з'ясовувалися обставини за ст. 280 КУпАП та не було з'ясовано питання, що позивач винен у вчиненні адміністративного правопорушення. Також, позивач посилається на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцем знаходження органу, уповноваженого розглядати справу призводить до порушення процесуальних прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Відповідач відмовився на вимогу позивача оформити протокол про адміністративне правопорушення, що позбавило позивача можливості надати власні пояснення, залучити свідків, ознайомитися з обставинами правопорушення, скористатися правом на правову допомогу. Відповідач послався на автоматичне фіксування нагрудною відеокамерою всього, що відбувалося, однак він не надав позивачу можливості переглянути зазначений відеозапис. Також, позивачем не зазначено у постанові про ведення відео- фіксування правопорушення, не зазначено яким приладом проводилася відеозйомка. Крім того, відповідачем не було роз'яснено позивачу його права та обов'язки, що є грубим процесуальним порушенням.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримує та просить його задовольнити. Додатково надав пояснення, що відсутні докази порушення, він не погоджувався з складанням постанови, вимагав у відповідача скласти протокол про адміністративне правопорушення, що не було зроблено відповідачем, також додав, що невідомо взагалі чи є у відповідача право як у посадової особи складати постанови про адміністративні правопорушення. Крім того, пояснив, що відповідачем не було проведено належного розслідування про адміністративне правопорушення.

Відповідач Зиліков Д.В. заперечує проти адміністративного позову, просить відмовити в його задоволенні. Додатково надав пояснення, що він є патрульним поліції та ним при виконанні службових обов'язків 01.08.2016 року по вулиці Володимирській, 39 в м. Рубіжне було виявлено вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1, а саме: позивач здійснив стоянку на зупинці громадського транспорту порушивши п. 15.9е ПДР, яка була визначена дорожнім знаком 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса» та вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, тому відповідачем на місці була винесена постанова. Додатково відповідач пояснює, що напроти зупинки громадського транспорту, на який стояв автомобіль позивача, є супермаркет та відповідна стоянка для автомобілів, також поряд є кафе біля якого наявне місце для стоянки автомобілів, позивач проживає на цій вулиці, їздить по ній, тому мав можливість здійснити стоянку в іншому місці. Відповідач повідомив позивача яке порушення він вчинив, позивач заперечував проти вчинення правопорушення, постанова була складена відповідно до діючих норм, по даним правопорушенням протокол не складається, будь-яких письмових заяв та заперечень позивач не надавав.

Під час судового засідання в порядку ст. 146 КАС України було досліджено відеозапис та здійснено демонстрацію відеозапису з персонального мобільного відеореєстратора патрульного поліції, на якому зафіксовані події, які відбулися 01.08.2016 року, відеозапис на оптичному диску за клопотанням відповідача судом долучений до цієї справи.

Суд, розглянувши адміністративну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в адміністративній справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 01.08.2016 року Поліцейським Патрульної поліції роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному капралом поліції Зиліковим Даніілом Вадимовичем було винесено постанову серії ПС2 № 991517 у справі про адміністративне правопорушення про порушення ОСОБА_1 п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху чим він скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 гривень (а.с. 6).

Згідно оскаржуваної постанови 01.08.2016 року о 17:00 годині ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом HONDA CR-V державний номерний знак НОМЕР_1 здійснив стоянку на зупинці громадського транспорту, чим порушив п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху.

Відповідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (надалі - Правила дорожнього руху), учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху забороняється зупинка транспортних засобів ближче за 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Згідно з п. 15.10. «а» Правил дорожнього руху стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Відповідно п. 8.1, 8.2 Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Згідно Розділу 33 «Дорожні знаки» підрозділу «Інформаційно-вказівні знаки» Правил дорожнього руху, дорожнім знаком 5.41.1 є «Пункт зупинки автобуса» - знак позначає початок посадкового майданчика автобуса.

З продемонстрованого в судовому засіданні відеозапису, вбачається, що позивач здійснив зупинку на смузі дорожнього руху по вулиці Володимирській, 39 на обладнаній зупинці громадського маршрутного транспорту, яка була позначена дорожнім знаком 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса» та облаштована посадковим майданчиком.

З пояснень позивача та відеозапису було встановлено, що позивач рухаючись на автомобілі по вулиці Володимирській біля будинку № 39 здійснив маневр у вигляді перестроювання автомобіля в русі зі своєї смуги руху на зустрічну смугу руху з наступною зупинкою та стоянкою автомобіля на цій зустрічній смузі в місці, де наявний заїзний «карман», в якому розташована автобусна зупинка.

Суд погоджується з тим, що позивач дійсно не бачив знак 5.41.1 «Пункт зупинки автобуса», який розташований на узбіччі смуги руху, при цьому причиною за якою позивач не побачив цей знак є те, що він зупинився на зустрічній смузі руху відносно направлення руху його автомобіля. Оскільки дорожні знаки встановлюються на узбіччі по смузі руху, позивач зупинившись на автомобілі на зустрічній смузі дійсно не міг бачити знак, який знаходився попереду його транспортного засобу лицьовою стороною до транспорту, який рухається по цій смузі в належному напрямку, ніж позивач.

Але позивач як водій мав би знати, що він здійснив зупинку та стоянку керованого ним транспортного засобу безпосередньо на зупинці громадського транспорту саме в межах тієї частини краю смуги дорожнього руху, де наявний заїзний «карман» та який призначений саме для здійснення висадки/посадки пасажирів з громадського транспорту.

Таким чином, наявність обладнаного об'єкта, який за всіма зовнішніми ознаками є місцем очікування пасажирами громадського транспорту (наявність дорожнього знаку, посадочного майданчику тощо) мало бути враховано позивачем під час обрання місця для зупинки та стоянки транспортного засобу.

Судом з'ясовувалася причина такою зупинки та стоянки позивача, який пояснив, що його діти, які знаходилися з ним в автомобілі, захотіли попити квасу, який продавався у торговому павільйоні поряд, тобто суд вважає, що зупинка не була вимушеною чи аварійною.

Суд не приймає пояснення позивача про не здійснення відповідачем замірів відстані від його транспортного засобу до зупинки технічними засобами, оскільки позивач зупинив транспортний засіб безпосередньо на посадочному майданчику зупинки громадського транспорту, тому проведення будь-яких замірів не було потрібним.

Суд відхиляє доводи позивача про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення, в зв'язку з таким.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та порушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, складання працівниками органів та підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є обов'язковим, навіть за наявності оспорювання допущеного правопорушення та адміністративного стягнення позивачем, тому твердження позивача про те, що відповідачем не було складено протокол про адміністративне правопорушення є безпідставними.

Стосовно пояснень позивача чи були взагалі у відповідача повноваження складати постанову про адміністративне правопорушення, суд дійшов такого.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частина перша статті 121 цього Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, проти злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонує, зокрема патрульна поліція.

Відповідно до п. 11 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п. 4 Розділу ІІ Положення про патрульну службу МВС, затвердженому Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 796 від 02.07.2015 року, до основних завдань патрульної служби належить забезпечення безпеки дорожнього руху; організація контролю за додержанням законів, інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 3, 4 Розділу ІІІ Положення про патрульну службу МВС, патрульна служба відповідно до покладених на неї завдань здійснює: самостійне виявлення правопорушень під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством, звертає увагу на правопорушення з метою їх запобігання, припинення, документування і притягнення до відповідальності; припинення правопорушень - припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, застосовуючи для цього передбачені законодавством права і повноваження, у випадках та в спосіб, передбачені законодавством, розглядає справи про адміністративні правопорушення і застосовує заходи адміністративного впливу до правопорушників.

В судовому засіданні було оглянуто посвідчення відповідача як поліцейського Департаменту патрульної поліції від 30.05.2016 року із строком дії до 20.05.2020 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених положень законодавства, відповідач як працівник структурного підрозділу Національної поліції України - Патрульної поліції мав право від імені органів Національної поліції розглядати справу про адміністративне правопорушення і накладати адміністративне стягнення на позивача.

Щодо доводів позивача про не проведення «процедури розслідування» при складанні оскаржуваної постанови, суд дійшов такого.

В судовому засіданні позивач пояснив, що під «процедурою розслідування» він має на увазі порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Згідно з Розділом ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року, справа про адміністративне правопорушення розглядається, зокрема, за місцем його вчинення, на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП виноситься на місті вчинення адміністративного правопорушення. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з Розділом ІV зазначеної Інструкції розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови вручається під підпис. У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП). Постанова набирає законної сили після її вручення особі, або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні.

Суд не приймає доводи позивача про порушення його прав тим, що справа була розглянута в місці його вчинення, а не за місцем знаходження органу, уповноваженого розглядати справи про таке порушення, оскільки відповідно до зазначених нормативних актів розгляд цих справ здійснюється на місці вчинення адміністративного правопорушення.

В постанові у справі про адміністративне правопорушення ПС2 № 991517 від 01.08.2016 року містяться два власні підписи позивача, що він підтвердив в судовому засіданні (а.с. 6).

Як вбачається з відеозапису, продемонстрованому в судовому засіданні, розгляд справи про адміністративне правопорушення відповідачем відбувся в присутності позивача на місці вчинення адміністративного правопорушення з дотриманням вимог, передбачених КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Зокрема, з відеозапису вбачається, що відповідач представився позивачу, повідомив, що він буде розглядати цю справу на місті вчинення правопорушення, яке саме адміністративне правопорушення вчинив позивач, також повідомив про складання постанови, розмір адміністративного стягнення тощо.

Також, відповідачем було роз'яснено позивачу право на оскарження постанови по справі, порядок, строки оскарження, порядок та строки виконання постанови (сплати штрафу), що відображено на відеозапису тощо.

Суд частково погоджується з доводами позивача про не роз'яснення йому відповідачем деяких прав відповідно до ст. 268 КУпАП, при цьому суд зазначає наступне.

Суд не приймає ці доводи позивача як підставу скасування оскаржуваної постанови, оскільки хоча частина цих прав й не була безпосередньо роз'яснена йому відповідачем, ці права все ж таки були реалізовані позивачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Відтак, стосовно права позивача на юридичну допомогу суд зазначає, що сам позивач заявив відповідачу про бажання звернутися до адвоката, тому він був обізнаний про наявність у нього такого права, на що відповідач відповів позивачу, що це його право мати адвоката.

Щодо права виступати рідною мовою і користуватися перекладачем, про яке не було роз'яснено відповідачем, суд зазначає, що з відеозапису видно, що сторони в більшості спілкувалися між собою російською мовою, відповідач частково висловлювався українською мовою та вони вільно розуміли одне одного. Жодних зауважень щодо виступу іншою ніж російська чи українська мова позивач не висловлював.

Також, суд вказує, що при складанні постанови відповідачем, позивач вільно надавав пояснення які вважав за потрібне надати, висловлював свої заперечення, виказував незгоду з діями відповідача, жодних перешкод робити це відповідач позивачу не створював.

Крім того, вбачається, що позивач ознайомився зі змістом постанови перед її підписанням, підписав її та отримав на руки.

Будь-які письмові клопотання позивачем заявлені не були. При цьому, суд не визнає клопотанням вимогу позивача відповідачу скласти протокол по справі про адміністративне правопорушення, цим доводам позивача була надана оцінка судом вище.

Таким чином, суд дійшов висновку про відхилення доводів позивача про взагалі не роз'яснення йому прав та обов'язків відповідачем, оскільки позивач після ознайомлення з постановою поставив власноруч свій підпис у постанові в графі: «Гр-ну ОСОБА_1 роз'яснені положення статей 307, 308, а також права, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративне правопорушення, право, порядок та строки оскарження постанови згідно із статтями 287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення».

За таких обставин, суд не приймає доводи позивача, що відповідачем було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, навпаки оформлення поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення було проведено відповідачем належно, розгляд справи розпочався з представлення поліцейського (відповідача) позивачу та закінчився врученням останньому постанови.

Суд також не приймає пояснення позивача щодо не повідомлення його яким саме пристроєм здійснюється відеозапис та не зазначення про це в оскаржуваній постанові, в зв'язку з таким.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

У частині 2 цієї статті вказано, що під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов'язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.

Як в своєму позові зазначив позивач, відповідач його неодноразово повідомив про автоматичне фіксування нагрудною камерою всього, що відбувалося під час їх спілкування, тому суд робить висновок, що відповідачем було дотримано ч. 2 ст. 31 Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, використання, в тому числі й в превентивних цілях, нагрудних відеокамер поліцейськими передбачено вищезазначеним Законом, при цьому обов'язку у поліцейського повідомляти особам, з якими він спілкується, про технічні характеристики відеозаписувального пристрою цим Законом не передбачено.

Щодо ненадання відповідачем можливості позивачу переглянути відеозапис, то суд зазначає, що цей відеозапис було продемонстровано повністю в судовому засіданні з присутністю позивача та відповідача, клопотань про перегляд відеозапису на місці вчинення адміністративного правопорушення позивач відповідачу не заявляв.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості про, зокрема, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Так дійсно в постанові відсутня інформація про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, однак суд вважає, що в зв'язку з тим, що адміністративне правопорушення вчинене позивачем було виявлене безпосередньо відповідачем при здійсненні ним патрулювання, а не за допомогою технічного засобу, яким здійснено відеозапис, відсутність цієї інформації у постанові, за наявності всіх інших обов'язкових відомостей, не є підставою для скасування цієї постанови як незаконної.

Суд вважає, що позивач не довів незаконність постанови ПС2 № 991517 від 01.08.2016 року, складену відповідачем відносно нього, наявні в справі матеріали вказують на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та правомірність дій відповідача з складання зазначеної постанови.

Відтак, за встановлених при розгляді цієї справи обставин, суд дійшов висновку, що у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП та відповідачем правомірно притягнуто його до адміністративної відповідальності, розмір накладеного на позивача адміністративного стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 991517 від 01.08.2016 року стосовно ОСОБА_1, останній вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, на нього підставно накладене адміністративне стягнення, відповідно до вимог чинного законодавства, уповноваженою на те службовою особою, в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за такі дії, тому в визнанні постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 991517 від 01.08.2016 року незаконною та її скасуванні суд відмовляє в повному обсязі.

В зв'язку з тим, що в цій категорії справ, позивач за ст. 288 КУпАП звільнений від судових витрат, судові витрати покладаються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 10, 11, 71, 86, 159-163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Поліцейського Патрульної поліції роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному капрала поліції Зилікова Данііла Вадимовича про визнання незаконною та скасування постанови - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.Ш. Мирошникова