Справа № 815/3247/16
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року 12год.30хв. м. Одеса Справа № 815/3247/16

Одеський окружний адміністративний суд у складі :

головуючого судді Іванова Е.А.

за участю: секретар Сакара М.М.

представників : позивача Бовраш О.В., відповідача Тарановський Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» до Іллічівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного Управління ДФС в Одеській області (Білгород-Дністровське відділення) про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (далі - ДП «Б-Д МТП») звернулося до суду з позовом до Іллічівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного Управління ДФС в Одеській області (Білгород-Дністровське відділення) (далі - Іллічівська ОДПІ) в якому позивач просить скасувати податкові повідомлення - рішення № від 21.06.2016 року, № від 21.06.2016 року та № від 10.02.2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що контролюючим органом не встановлено та не досліджено обставин щодо відмінності понять балансоутримувачів державного нерухомого майна та його незмінного власника, яким була та залишається держава в особі уповноваженого органу управління. Відповідно до п. 1 «Положення про Єдиний реєстр об'єктів державної власності» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №467 від 14.04.2004 року єдиний реєстр об'єктів державної власності (далі - Реєстр) є автоматизованою системою збирання, обліку, накопичення, оброблення, захисту та надання інформації про нерухоме майно, у тому числі передане в оренду, лізинг, концесію або заставу державних підприємств, їх об'єднань, установ та організацій (далі - підприємства), а також корпоративні права держави та державне майно, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації (далі - балансоутримувачі). Єдиний реєстр об'єктів державної власності складається з адресно-довідкової та інформаційної частини. Тобто, суб'єкти господарювання ДП «Б-Д МТП» та ДП «АМПУ» є балансоутримувачами державного нерухомого майна, а не його власниками. Відповідно до абзацу другого пункту 3 «Методики проведення інвентаризації об'єктів державної власності» затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №1121 від 30.11.2005 року упорядкуванню підлягає облік державних підприємств, їх об'єднань, установ та організацій, інших господарських організацій, щодо яких здійснюються корпоративні права держави, та/або господарських організацій, на балансі яких перебуває державне майно (далі - юридичні особи). ДП «Б-Д МТП» та ДП «АМПУ» є юридичними особами, облік яких підлягає впорядкуванню та належність яких до сфери управління відповідного органу державної влади підтверджена цим органом. Тобто власником державного майна яке перебувало на балансі ДП «Б-Д МТП» була і є держава в особі уповноваженого органу управління, у зв'язку з реорганізацією змінено балансоутримувача майна. На виконання вимог інструктивного листа Фонду державного майна України від 11.05.2006 року №10-15-6871 «Про порядок упорядкування обліку юридичних осіб, проведення інвентаризації державного майна та надання відомостей до Єдиного реєстру об'єктів державної власності» ДП «Б-Д МТП» відображає в майновому блоці Автоматизованої системи «Юридичні особи» інформацію щодо кожного об'єкту нерухомого майна за реєстровим номером об'єкту державної власності, балансоутримувачем якого являється. За переліком нерухомого майна, яке ДП «Б-Д МТП» передало до правонаступника за актом прийняття - передачі до розподільчого балансу в майновому блоці «Юридичні особи» відображено зміну балансоутримучава державного майна шляхом внесення відповідного запису. На Фонд державного майна України покладено методичне та програмне забезпечення робіт, пов'язаних з веденням Автоматизованої системи «Єдиний реєстр об'єктів державної власності» та організацію захисту інформації. Підставами для формування податкових витрат та податкового кредиту є наявність у платника податків ДП «Б-Д МТП» належно оформлених податкових накладених, належно оформлених первинних документів, а також фактичне виконання господарської операції. Всі документи на час перевірки були наявні у позивача. Контролюючі органи не можуть нараховувати штрафні санкції до ДП «Б-Д МТП» на підставі припущень про відсутність реальності поставок товарів (робіт, послуг) які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що може свідчити про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності як ДП «Б-Д МТП», так і ДП «АМПУ». В зв'язку з позивач просить задовольнити його позов в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача Іллічівської ОДПІ, в судове засідання з'явився, та надав до суду заперечення у письмовому вигляді, які мотивовані тим, що відповідно до плану графіку проведення документальних перевірок суб'єктів на 4 квартал 2015 року та наказу Б-Дністровської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області від 21.10.13 №335 та наказу Білгород-Дністровської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області "Про внесення змін до наказу Білгород-Дністровської ОДШ ГУ ДФО в Одеській області від 21.10.13 №335" від 26.11.2015 №377 проведена планова документальна перевірка фінансово - господарської діяльності з питань дотримання ДП «Б-Д МТП» вимог податкового законодавства за період з 01.10.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013 року по 31.12.2014 року. Результати планової документальної виїзної перевірки ДП «Б-Д МТП» оформлено актом від 18.01.2016р. № 47/15-05-22-01-18/01125689. В ході перевірки було встановлено порушення п. 138.1 ст.138, п.п.138.5.1. п.138.5 ст.138, п.139.1.9. ст.139 Податкового кодексу України, а саме: ДП «Б-Д МТП» завищено суму витрат по рядку у рядку 06.04 «Інші витрати спеціальної діяльності та інші операційні витрати» на 7309790 грн., та порушення п.198.1 ст.198, п.198.2 ст.198 п.198.3 ст.198, п.198.4 ст.198, п.201.1 ст. 201. п.201.4 ст.201, п.201.10 Податкового кодексу України, а саме: завищено податковий кредит на 1336347 грн. ПДВ.

Вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що Іллічівською ОДПІ відповідно до плану графіку проведення документальних перевірок суб'єктів на 4 квартал 2015 року та наказу Б-Дністровської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області від 21.10.13 №335 та наказу Білгород-Дністровської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області "Про внесення змін до наказу Білгород-Дністровської ОДШ ГУ ДФО в Одеській області від 21.10.13 №335" від 26.11.2015 №377 проведена планова документальна перевірка фінансово - господарської діяльності з питань дотримання ДП «Б-Д МТП» вимог податкового законодавства за період з 01.10.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2013 року по 31.12.2014 року.

За результатами перевірки складений акт від 18.01.2016 року №44/15-05-22-01-18/01125689 «Про результати планової виїзної перевірки ДП «Б-Д МТП» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року» яким встановлено порушення позивачем п. 138.1 ст.138, п.п.138.5.1. п.138.5 ст.138, п.139.1.9. ст.139 Податкового кодексу України, а саме: ДП «Б-Д МТП» завищено суму витрат по рядку у рядку 06.04 «Інші витрати спеціальної діяльності та інші операційні витрати» на 7309790 грн., та порушення п.198.1 ст.198, п.198.2 ст.198 п.198.3 ст.198, п.198.4 ст.198, п.201.1 ст. 201. п.201.4 ст.201, п.201.10 Податкового кодексу України, а саме: завищено податковий кредит на 1336347 грн. ПДВ.

Не погодившись з висновками акту позивачем були подані заперечення вих.. №91 від 01.02.2016 року та №109 від 05.02.2016 року на акт перевірки, за результати розгляду яких Б-Дністровською ОДПІ був наданий висновок, в якому зазначено, що «за результатами розгляду вирішено відмовити в їх задоволенні».

12.02.2016 року на адресу ДП «Б-Д МТП» надійшли податкові повідомлення - рішення №000005220 від 10.02.2016 року, № від 10.02.2016 року та № від 10.02.2016 року.

Не погодившись з вказаними податковими повідомленнями - рішеннями ДП «Б-Д МТП» була подана скарга до ГУ ДФС в Одеській області.

За результатами розгляду скарги ГУ ДФС в Одеській області було прийнято рішення №839/10/15-32-10-01-07 від 19.04.2016 року, яким:

- залишено без змін податкове повідомлення - рішення від 10.02.2016 року № та первинну скаргу в цій частині залишено без задоволення;

- частково скасовано податкове повідомлення - рішення від 10.02.2016 року № в частині донарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток на суму 860285 грн. та застосування штрафних санкцій з вказаного податку на суму 430143 грн., в іншій частині податкове повідомлення - рішення залишено без змін, а скарга без задоволення;

- частково скасовано податкове повідомлення - рішення від 10.02.2016 року № в частині донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 955873 грн. та застосування штрафних санкцій з вказаного податку на суму 477936,50 грн., в іншій частині податкове повідомлення - рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням щодо розгляду первинної скарги позивачем була подана скарга до ДФС України №603 від 05.05.2016 року.

01.07.2016 року на адресу ДП «Б-Д МТП» надійшло рішення ДФС України №13620/6/99-99-11-01-01-25 від 21.06.2016 року про результати розгляду скарги яким ДФС України залишає без змін податкові повідомлення - рішення від 10.02.2016 року №, № та № з урахуванням рішення, прийнятого за розглядом первинної скарги, а скаргу без задоволення.

01.07.2016 року на адресу ДП «Б-Д МТП» надійшов лист від 21.06.2016 року Іллічівської ОДПІ разом з яким були надіслані податкові повідомлення - рішення № від 21.06.2016 року та № від 21.06.2016 року винесені на підставі рішення за результатами розгляду скарги №839/10/15-32-10-01-07 від 19.04.2016 року ГУ ДФС в Одеській області.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1, ст.14 Податкового кодексу України - господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Перевіркою встановлено, що одним з видів діяльності ДП «Б-Д МТП» є перевалка вантажів лісоматеріалу, пиломатеріалу власними силами та засобами, використовуючи наявні власні основні засоби, для чого ним використовувались основні засоби, які знаходились у нього на балансі. Серед яких й нерухоме майно власником якого є держава.

На виконання Наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 року №163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України" були реорганізовані підприємства морського транспорту, в тому числі позивач, шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків стосовно них з передачею виділеного майна (майнових прав і обов'язків) на титулі права господарського відання новоутвореному ДП «Адміністрація морських портів України».

На підставі розподільного балансу і акту приймання-передачі, затверджених 13.06.2013 року Міністерством інфраструктури України, здійснено передачу майна, яке є державною власністю, з балансу позивача на баланс ДП «Адміністрація морських портів України», зокрема об'єктів (споруд), які використовуються позивачем для провадження господарської діяльності (причали, залізничні колії, під'їзні автомобільні шляхи тощо) (т. 2 а.с. 92, 217-218).

29.03.2013 року Білгород-Дністровською ОДПІ був отриманий лист ДП «Б-Д МТП» від 28.03.2013 року №662 згідно з яким останнє повідомляє, податковий орган, що 21 березня 2013 року ДП «Б-Д МТП» подано до Державного реєстратора Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців документи для розміщення оголошення про реорганізацію підприємства шляхом виділу юридичної особи.

Судом встановлено, що в той же день підписання розподільного балансу та акту приймання - передачі між ДП «Адміністрація морських портів України» та позивачем були укладені договори від 13.06.2013 №6/159-ХД «Про встановлення сервітуту», від 10.02.2014 №10-П-БДФ-14/12-ХД «Про встановлення сервітуту» та договір від 13.06.2013 №7/160-ХД «Про використання інфраструктури», за яким позивач набув право строкового платного користування причалами №1-9 та причал №1 п/п Бугаз.

Згідно п.1.1. договору від 13.06.2013 №7/160-ХД «Про використання інфраструктури» укладеного між Білгород-Дністровською філією ДП «Адміністрація морських портів України» та ДП «Б-Д МТП» філія надає підприємству в користування об'єкти інфраструктури та інше майно філії (т.2, а.с. 223-225).

Відповідно до п. 2.1 договору метою використання інфраструктури є здійснення господарської діяльності підприємства.

На підтвердження виконання умов вищевказаного договору були надані акти надання послуг, довідки по перевалці вантажів через причали порту, акти на оплату, платіжні доручення, податкові накладні, рахунки на оплату, виписки по рахунку (т. 2, а.с. 244 - т. 3. а.с. 98), та представник Іллічівської ОДПІ не заперечував, що вказане майно ДП «АМПУ» будь - якій іншій особі у користування не передавалося.

Між позивачем та Б-Дністровською філією ДП «Адміністрація морських портів України» був укладений договір від 13.06.2013 №6/159-ХД «Про встановлення сервітуту» (т.3, а.с. 99-103) згідно п. 1.1. якого предметом цього договору є право користування підприємством причалами філії з невід'ємними спорудами та конструкціями, для проведення підприємством господарської діяльності, за переліком визначеним в додатку №1 (т.3, а.с. 105) до цього договору, що є невід'ємною його частиною.

Також між позивачем та Б-Дністровською філією ДП «Адміністрація морських портів України» був укладений договір від 10.02.2014 №10-П-БДФ-14/12-ХД «Про встановлення сервітуту» (т.3, а.с. 109-113) згідно п. 1.1. якого предметом цього договору є право користування підприємством причалами філії з невід'ємними спорудами та конструкціями, для проведення підприємством господарської діяльності, за переліком визначеним в додатку №1 (т.3, а.с. 115) до цього договору, що є невід'ємною його частиною.

12.06.2013 року ДП «Адмінстрація морських портів України» був прийнятий наказ №6 «Про встановлення механізму визначення плати за сервітут на причали (причальні інфраструктури), що знаходяться на балансі ДП «АМПУ» (т. 3. а.с. 120-121).

На підтвердження виконання умов договорів від 13.06.2013 №6/159-ХД та від 10.02.2014 №10-П-БДФ-14/12-ХД позивачем були надані акти надання послуг, рахунки на оплату, платіжні доручення, податкові накладні, відомості по рахункам (т.3, а.с. 122-231).

Згідно наданих ДП «Адміністрація морських портів України» актів про виконання послуг підприємству ДП «Білгород - Дністровський МТП» перевіркою встановлено, що номенклатурою наданих послуг являлось «Плата за сервітут», «Використання транспортної інфраструктури (лісоматеріали, крім тех. сировини, тех. деревини)», «Використання транспортної інфраструктури» (пиломатеріали), «Використання транспортної інфраструктури».

В акті зазначається, що ДП «Білгород - Дністровський МТП» укладено договори з ДП «Адміністрація морських портів України», згідно з якими самостійно власними силами та власними засобами здійснює перевалку лісоматеріалів, пиломатеріалів при чому використовуючи причали та інфраструктуру, які знаходяться на земельних ділянках, які належать ДП «Білгород - Дністровський МТП» на підставі державного акту на право постійного користування на землю №2 від 22.01.2004, порто-пункт «Бугаз», який розташований у смт. Затока площею 53710 кв.м., та державного акту на право постійного користування на землю №3 від 05.03.2004 року, яка розташована за адресою вул. Шабська, 81, загальною площею 590400 кв.м.

Як зазначає представник відповідача, ані під час перевірки, ані під час розгляду скарг не надано доказів, що ДП «Адміністрація морських портів України» належним чином оформив речові та інші права і їх обтяження на нерухоме майно щодо якого встановлено сервітут, що дає змогу стверджувати про використання позивачем чужого майна у своїй господарській діяльності та понесення відповідних витрат.

Згідно з висновками акта перевірки, договори, укладені ДП «Білгород - Дністровський МТП» з ДП «Адміністрація морських портів України» не зареєстровані відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV, що унеможливлює фактичне отримання та використання у власній господарській діяльності послуги використання причалів та території ДП «Білгород -Дністровський МТП» при перевалці - лісоматеріали, пиломатеріали крім тех. сировини, тех. деревини. Станом на червень, липень 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за ДП «Адміністрація морських портів України» не було зареєстровано права господарського відання на об'єкти (споруди), щодо поставки послуг із сервітуту та з надання в користування якого це підприємство виписало податкові накладні на адресу порту, що є обов'язковою умовою в силу ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 2 ст. 144 Господарського кодексу України для виникнення права на майно та права користування (сервітуту). Відсутність у ДП «Адміністрація морських портів України» прав на вище вказані об'єкти (споруди) виключає можливість його участі у господарських операціях щодо цього майна.

Проте суд не погоджується з даними твердженнями представника відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 «Положення про Єдиний реєстр об'єктів державної власності» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №467 від 14.04.2004 року єдиний реєстр об'єктів державної власності (далі - Реєстр) є автоматизованою системою збирання, обліку, накопичення, оброблення, захисту та надання інформації про нерухоме майно, у тому числі передане в оренду, лізинг, концесію або заставу державних підприємств, їх об'єднань, установ та організацій (далі - підприємства), а також корпоративні права держави та державне майно, що не увійшло до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації (далі - балансоутримувачі). Єдиний реєстр об'єктів державної власності складається з адресно-довідкової та інформаційної частини.

Тобто, суб'єкти господарювання ДП «Б-Д МТП» та ДП «АМПУ» є балансоутримувачами державного нерухомого майна, а не його власниками.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 «Методики проведення інвентаризації об'єктів державної власності» затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №1121 від 30.11.2005 року упорядкуванню підлягає облік державних підприємств, їх об'єднань, установ та організацій, інших господарських організацій, щодо яких здійснюються корпоративні права держави, та/або господарських організацій, на балансі яких перебуває державне майно (далі - юридичні особи).

ДП «Б-Д МТП» та ДП «АМПУ» є юридичними особами, облік яких підлягає впорядкуванню та належність яких до сфери управління відповідного органу державної влади підтверджена цим органом.

Тобто власником державного майна яке перебувало на балансі ДП «Б-Д МТП» була і є держава в особі уповноваженого органу управління, у зв'язку з реорганізацією змінено балансоутримувача майна.

На виконання вимог інструктивного листа Фонду державного майна України від 11.05.2006 року №10-15-6871 «Про порядок упорядкування обліку юридичних осіб, проведення інвентаризації державного майна та надання відомостей до Єдиного реєстру об'єктів державної власності» ДП «Б-Д МТП» відображає в майновому блоці Автоматизованої системи «Юридичні особи» інформацію щодо кожного об'єкту нерухомого майна за реєстровим номером об'єкту державної власності, балансоутримувачем якого являється.

За переліком нерухомого майна, яке ДП «Б-Д МТП» передало до правонаступника за актом прийняття - передачі до розподільчого балансу в майновому блоці «Юридичні особи» відображено зміну балансоутримучава державного майна шляхом внесення відповідного запису.

На Фонд державного майна України покладено методичне та програмне забезпечення робіт, пов'язаних з веденням Автоматизованої системи «Єдиний реєстр об'єктів державної власності» та організацію захисту інформації.

Посилання відповідача на те, що майно, щодо якого встановлено сервітут відноситься до об'єктів нерухомого майна, тобто до об'єктів речові права і їх обтяження на які підлягають обов'язковій державній реєстрації та не дає змогу стверджувати про використання ДП «Б-Д МТП» чужого майна у своїй господарській діяльності та понесення відповідних витрат суперечить відомостям Автоматизованої системи «Єдиний реєстр об'єктів державної власності» Фонду державного майна України, оскільки з 13.06.2013 року балансоутримувачем даних об'єктів державного нерухомого майна є ДП «АМПУ», а не ДП «Б-Д МТП».

Факт користування позивачем державним нерухомим майном, балансоутримувачем якого є ДП «АМПУ» підтверджується тим, що на балансі позивача з 13.06.2013 року немає основних виробничих засобів, які необхідні для використання навантажувально - розвантажувальних робіт, оскільки відповідно до акту прийняття - передачі вони передані до правонаступника ДП «АМПУ», про що зроблено запис в майновому блоці Автоматизованої системи «Юридичні особи» за кожним об'єктом нерухомого майна за реєстровим номером об'єкту державної власності - індивідуальний номер, який присвоюється кожному окремо визначеному об'єкту державної власності від час первинного внесення його до Єдиного реєстру об'єктів державної власності, залишається незмінним і не повторюється на всій території України і є необхідним для однозначного визначення об'єктів державної власності (р. ІІ Додатку до Інструктивного листа Фонду Державного майна України від 11.05.2006 року №10-15-6871 «Про порядок упорядкування обліку юридичних осіб, прядення інвентаризації державного майна та надання відомостей до Єдиного реєстру об'єктів державної власності»).

З аналізу чинного законодавства вбачається, що обов'язковій державній реєстрації підлягає саме речове право користування (сервітут). Обов'язкової державної реєстрації договору про встановлення сервітуту вимогами чинного законодавства на момент укладення договору не передбачено.

Статтею 3 Господарського кодексу України визначено поняття господарської діяльності, відповідно до якої під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюванний правочин).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність установлено законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання судом такого правочину недійсним не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним на підставі закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно зі ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

Також ні вимогами ст. 640 Цивільного кодексу України, ні вимогами інших положень чинного на момент укладення договору законодавства не встановлено факту, що моментом укладення договору про встановлення сервітуту є момент здійснення державної реєстрації відповідного речового права, ні того факту, що без здійснення відповідної реєстрації речового права договір є неукладеним чи нікчемним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його не дійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а отже належним до виконання сторонами.

За таких обставин висновки акту перевірки в частині питання включення вартості сервітуту до складу витрат по податку на прибуток та податкового кредиту по податку на додану вартість спростовуються положеннями діючого законодавства та первинними документами наданими до суду, які підтверджують факт використання об'єктів інфраструктури в господарській діяльності підприємства.

Також суд зазначає, що станом на 13.06.2013 р. в Реєстрі державного майна за допомогою майнового блоку Автоматизованої системи «Юридичні особи» відображено зміну балансоутримувача державного нерухомого майна, що підтверджується відповідними витягами з майнового блоку «Юридичні особи» з зазначенням інформації щодо найменування та місцезнаходження балансоутримувача; коду та назви органу державного управління; коду, назви та місцезнаходження структурних компонентів; реєстровий, інвентарний номер майна, код та назва майна відповідно до державного класифікатора майна.

В майновому блоці «Юридичні особи» 13.06.2013 р. ДП «БДМТП» зазначено в розрізі кожної одиниці державного нерухомого майна управлінське рішення з відповідним кодом « 15 - передано іншій юридичній особі».

За період з 13.06.2013 р. по теперішній час ДП «БДМТП» не одержувало організаційно - розпорядчих документів від Уповноваженого органу управління - Міністерства інфраструктури України щодо передачі державного нерухомого майна - зміни балансоутримувача, тобто кількість одиниць майна являється незмінною та становить 169 од.

Вищевикладене підтверджується листом Фонду державного майна України №10-15-11230 від 14.06.2016 р. та витягом з Єдиного реєстру об'єктів державної власності.

Тобто, не маючи на балансі відповідних основних засобів ДП «БДМТП» з 13.06.2013 р. укладено господарські договори з Білгород - Дністровською філією ДП «Адміністрації морських портів України» для здійснення навантажувально - розвантажувальних робіт, оскільки відповідно до п.п. 3 п. 1 ст. 15 Закону України «Про морські порти України» Адміністрація морських портів України утворюється з метою організації та забезпечення безпечної експлуатації об'єктів портової інфраструктури державної власності, у тому числі гідротехнічних споруд, систем забезпечення безпеки мореплавства, розташованих у межах території та акваторії морського порту.

Судом встановлено, що у позивача наявні всі первинні документи по договорам з ДП «Адміністрація морських портів України», а саме: від 13.06.2013 №6/159-ХД «Про встановлення сервітуту», від 10.02.2014 №10-П-БДФ-14/12-ХД «Про встановлення сервітуту» та договір від 13.06.2013 №7/160-ХД «Про використання інфраструктури» та вони виконувались сторонами, та доказів, що це спростовує матеріали справи не містять.

Суд вважає помилковими аргументи Іллічівської ОДПІ щодо неврахування сум сплаченого ПДВ та витрат понесених позивачем при виконанні умов договорів тільки з приводу того, що сервітут на причали та інфраструктуру не були включені в Реєстр речових прав на нерухоме майно та обтяжень при наявності доказів передачі майні з управління позивача до нового балансоутримувача ДП «АМПУ» на виконання розпоряджень Кабінету Міністрів України в червні 2013 року.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що по взаємовідносинам між позивачем та ДП «Адміністрація морських портів України» відсутнє безпідставне включення вартості сервітут та послуг за користування транспортною інфраструктурою до складу витрат, які враховуються при визначенні об'єкту оподаткування на загальну суму 7309790 грн.. та відсутнє завищення податкового кредиту на суму 1461957,82 грн..

Також, перевіркою зроблено висновок, що на порушення п. 198.1 ст.198, п. 198.2 ст.198, п.198.3 ст.198, п.198.4 ст.198, п.201.1 ст. 201, п.201.4 ст.201, п.201.10 Податкового кодексу України, ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» завищено суму податкового кредиту на загальну суму 209694 грн. ПДВ.

Як зазначено в акті відповідно до наданих до перевірки документів, а саме: видаткових накладних, податкових накладних, виписок банку про рух коштів, реєстрів отриманих податкових накладних, додатків №5 до Декларацій встановлено включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість за податковими накладними оформленими з порушенням порядку їх заповнення, а саме без визначення номенклатури реалізованих товарів, робіт, послуг, або без наявності їх оригіналів по наступним контрагентам: ПАТ «ОДЕСАОБЛЕНЕРГО», ФОП ОСОБА_4, ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ, ДП «УКРНДІМФ», ГМЦ ІДАМ, ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ», РЕГІСТР СУДНОПЛАВСТВА УКРАЇНИ РУ, ВФ «СУДОРЕМОНТ» У ФОРМІ TOB, МПП «ПОЛІФАРБ», TOB «ГЛАВБУД ПЛЮС», ДП «ІАЦМІРТ», АРЗ СП ГУ ДСНС УКРАЇНИ В ОДЕСЬКІЙ ОБЛАСТІ, TOB «СПЕЦОЦІНКА-Україна».

Відповідно до ч 1. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Проте в матеріалах справи містяться всі первинні документи, що підтверджують факт господарських відносин між позивачем та ПАТ «ОДЕСАОБЛЕНЕРГО», ФОП ОСОБА_4, ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ, ДП «УКРНДІМФ», ГМЦ ІДАМ, ПАТ «УКРТЕЛЕКОМ», РЕГІСТР СУДНОПЛАВСТВА УКРАЇНИ РУ, ВФ «СУДОРЕМОНТ» У ФОРМІ TOB, МПП «ПОЛІФАРБ», TOB «ГЛАВБУД ПЛЮС», ДП «ІАЦМІРТ», АРЗ СП ГУ ДСНС УКРАЇНИ В ОДЕСЬКІЙ ОБЛАСТІ, TOB «СПЕЦОЦІНКА-Україна» та вони усі були включені до Єдиного державного реєстру податкових накладних (т. 3 а.с. 243 - т.4 а.с. 76).

Представник відповідача не зміг пояснити у судовому засіданні які саме оригінали податкових накладних не були надані, тоді як їх копії надавались позивачем до ДПІ разом із запереченнями на акт перевірки.

Суд бере також до уваги і те, що на час здійснення господарської операції між позивачем та контрагентами - постачальниками, вони були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстровані як платники податку на додану вартість.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, правомірність прийнятого рішення повинен довести суб'єкт владних повноважень, який є відповідачем, оскільки саме з встановленням цих обставин пов'язана правомірність прийнятих рішень.

Таким чином податкові повідомлення - рішення № від 21.06.2016 року, № від 21.06.2016 року та № від 10.02.2016 року підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи те, що не маючи на балансі відповідних основних засобів ДП «БДМТП» з 13.06.2013 р. укладено господарські договори з Білгород - Дністровською філією ДП «Адміністрації морських портів України» для здійснення навантажувально - розвантажувальних робіт, а також те, що в матеріалах справи наявні всі первинні документи, що правовідносин позивача з контрагентами, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись, ст. ст. 2, 71, 94, 158, 160, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» до Іллічівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного Управління ДФС в Одеській області (Білгород-Дністровське відділення) про скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення -рішення Іллічівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного Управління ДФС в Одеській області від 21.06.2016 року №, №, та № від 10.02.2016р.

Стягнути з Іллічівської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного Управління ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» витрати по сплаті судового збору у розмірі 106378(сто шість тисяч триста сімдесят вісім)грн.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст..254КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів після отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлений 13 вересня 2016 року.

Суддя Е.А.Іванов

.