Справа № 803/1211/16
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року Справа № 803/1211/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого -судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Шепталовій А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку про звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - УДАІ УМВС України у Волинській області, відповідач 1), Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - УМВС України у Волинській області, відповідач 2) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку про звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.11.2015 року його було звільнено зі служби в міліції, але остаточний розрахунок виплати одноразової грошової допомоги з ним було проведено лише 29.04.2016 року. Вважає, що відповідачами порушено вимоги статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, а тому просить визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не проведення повного розрахунку в день звільнення та стягнути з УДАІ УМВС України у Волинській області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15 566,82 грн.

Представник відповідача УДАІ УМВС України у Волинській області в наданому суду письмовому запереченні, позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що норми КЗпП України не поширюються на осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ та відповідно не можуть застосовуватись при розгляді питань щодо проведення розрахунків при звільненні з такої служби. Також зазначила, що УДАІ УМВС України у Волинській області отримувало фінансування з Департаменту ДАІ УМВС України у Волинській області, а те в свою чергу з Міністерства внутрішніх справ України, тому 29.02.2016 року було підготовлено лист на голову ліквідаційної комісії Департаменту ДАІ УМВС України у Волинській області про необхідність надання грошових коштів для виплати вихідної допомоги, в тому числі і позивачу, яка була йому виплачена 28.04.2016 року.

Враховуючи вищевикладене, просила в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача УМВС України у Волинській області в письмовому клопотанні від 06.09.2016 року позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності УМВС України у Волинській області щодо не проведення повного розрахунку з позивачем в день його звільнення не визнала, посилаючись на те, що УДАІ УМВС України у Волинській області є окремою юридичною особою, має власну печатку, рахунки в органах Державної казначейської служби, тобто здійснює свою фінансово-господарську діяльність незалежно від УМВС України у Волинській області. При цьому просила розгляд справи проводити за її відсутності.

В судове засідання позивач не з'явився, від представника позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача (а.с.29).

Представник відповідача - 1 в судове засідання не прибула, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, оскільки від представника позивача та представників відповідачів надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, а дану справу можливо розглянути і вирішити на основі наявних матеріалів, тому суд приходить до висновку, що судовий розгляд справи необхідно здійснювати в порядку письмового провадження, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом УМВС України у Волинській області від 31.12.2015 року № 329 о/с капітана міліції ОСОБА_1 звільнено зі служби органів внутрішніх справ відповідно до пункту 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 06.11.2015 року.

28.04.2016 року позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 20 043,05 грн., про що свідчить витяг з реєстру перерахувань грошового утримання працівників УДАІ у Волинській області за квітень 2016 року (а.с. 36) та випискою з особистого рахунку від 18.07.2016 року (а.с.5).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Як передбачено частиною першою статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, суд зазначає, що обов'язок виплатити працівнику в день його звільнення усі належні йому від підприємства, установи, організації суми покладено на роботодавця та передбачена відповідальність за невиконання вказаного обов'язку у вигляді виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому до складу належних працівникові сум при звільненні відносяться заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані дні відпустки.

Водночас статтею 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України "Про міліцію" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 визначено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.

Абзацом 2 пункту 10 вказаного Порядку визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон №2262-XII) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що грошова допомога, передбачена статтею 9 Закону №2262-XII є одноразовою, яка не входить в структуру грошового забезпечення осіб, які проходять службу в органах внутрішніх справ та не є його складовою, а є окремою державною соціальною підтримкою і її виплата здійснюється після звільнення зі служби.

Крім того, нормами чинного законодавства передбачено стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто заробітної плати. В даному випадку позивач отримав одноразову грошову допомогу, а не заробітну плату, і доводів щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні в частині виплат належних сум грошового забезпечення, даний позов не містить.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки отримана ОСОБА_1 одноразова грошова допомога при звільненні не входить у структуру заробітної плати, відтак у відповідачів відсутній обов'язок щодо виплати вказаної допомоги в день звільнення позивача зі служби.

Інші твердження представника позивача, не спростовують висновків суду, зроблених в судовому засіданні.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача - 1 про те, що норми КЗпП України не поширюються на правовідносини, які виникають при проведенні розрахунків при звільненні зі служби в органах внутрішніх справ, оскільки закріплені трудовим законодавством правила проведення розрахунку при звільненні працівника є загальними та повинні застосовуватись субсидіарно із нормами спеціального законодавства.

Тому, з врахуванням зазначеного, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку про звільненні необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 158, 160 частиною третьою, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Кодексу законів про працю України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку про звільненні відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі до 12 вересня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С. Денисюк