Справа № 804/2651/16
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 вересня 2016 рокусправа № 804/2651/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мартиненка О.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Іванова С.М.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

за участю:

представника відповідача: Васюченка М.Е.

представника позивача: Корнєва Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року у справі № 804/2651/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Медиком» до Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

12.05.2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Медиком» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

№ від 02.02.2016р., яким ТОВ «Медиком» зменшено розмір від'ємного значення податку на додану вартість за квітень 2015 року на 199857 грн.,

№ від 24.02.2016р., яким ТОВ «Медиком» збільшено суму грошового зобов'язання податку на додану вартість у розмірі 690214,00 грн., в тому числі: 460143,00грн. - за основним платежем та 230071,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

В обґрунтування своїх вимог посилалося на безпідставність висновків перевіряючих осіб, що правочини з контрагентами ТОВ «Радена» та ТОВ «Монолитід» не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними. Позивач вказував, що надання послуг підтверджено договорами, відповідними актами, рахунками-фактурами, податковими накладними, відповідають вимогам чинного законодавства, тобто є первинними документами, які у повному обсязі підтверджують реальність господарських операцій, містять необхідну для цілей оподаткування інформацію про зміст та обсяг цих послуг та їх вартість. За наслідками цих правовідносин, на думку позивача, ним правомірно включалися суми до складу податкового кредиту, визначалися від'ємне значення та податкові зобов'язання з податку на додану вартість.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Криворізька центральна об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову в позові. апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам ДПІ, що надані до перевірки документи не можуть бути визнані первинними, оскільки не підтверджують реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Радена» та ТОВ «Монолитід». З них неможливо встановити ані яке обладнання діагностувалося та обслуговувалося ані в чому надання таких послуг полягало (які роботи проведені, які ресурси затрачені), не зазначено і фахівців, які здійснювали такі роботи. Натомість у контрагентів позивача відсутні такі фахівці, оскільки види діяльності контрагентів не мають ніякого відношення до обслуговування та діагностики медичного обладнання. Також відповідач наполягає на тому, що розрахунків по вищевказаним послугам взагалі не проводилось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 12.10.2015р. по 26.10.2015р. повноважними особами Криворізької ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Медиком» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення взаємовідносин з ТОВ «Монолитід» за червень 2015р., ТОВ «Радена» за квітень 2015р., за результатами якої складено акт від 27.10.2015 р. №1347/04-81-22-01/32975288 (далі по тексту - Акт перевірки)

В Акті перевірки зроблено висновки про порушення позивачем п.44.1 ст.44, ст..185, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3, п.198.4 ст.198 Податкового кодексу України, ст..1, п.2 ст.3, ст..4, п.6 ст.8, п.1 та п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністверства фінансів України від 24.05.1995р. №88, за наслідком чого ТОВ «Медиком» занижено податок на додану вартість в період, що перевірявся, на загальну суму 660000,00 грн., у тому числі: у квітні 2015 року на суму 240000,00 грн., у червні 2015 року на суму 420000,00 грн.

Не погоджуючись із викладеними в акті перевірки висновками, ТОВ «Медиком» 24.11.2015р. було подано до Криворізької центральної ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області заперечення до акту перевірки, за розглядом яких 01.12.2015р. за вих.№15703/10/04-81-22-01 надана відповідь на заперечення до акту перевірки, згідно якої висновки акту перевірки №1347/04-81-22-01/32975288 є обґрунтованими.

На підставі вказаного акту 03.12.2015р. контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення ТОВ «Медиком» суми грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» за основним платежем - 660000 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 330000 грн.

Рішенням ГУ ДФС у Дніпропетровській області про результати розгляду первинної скарги від 04.02.2016р. за №626/10/04-36-10-07-09 скасовано повідомлення-рішення Криворізької центральної ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області № від 03.12.2015р. в частині 299786 грн. збільшеного грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» (основний платіж - 199857 грн., штрафні (фінансові) санкції - 99929 грн.), в іншій частині залишено вказане податкове повідомлення-рішення без змін; скарга платника податку залишена без задоволення по суті.

На підставі рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області про результати розгляду первинної скарги від 04.02.2016р. за №626/10/04-36-10-07-09 Криворізькою центральною ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області винесено повідомлення-рішення № від 02.02.2016р. про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 199857 грн., за період - квітень 2015 року.

Також направлено нове податкове повідомлення-рішення № від 24.02.2016 року, яким ТОВ «Медиком» збільшено суму грошового зобов'язання податку на додану вартість у розмірі 690214,00 грн., в тому числі: 460143,00грн. - за основним платежем та 230071,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Правомірність вказаних податкових повідомлень-рішень є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що встановленими під час розгляду справи обставинами підтверджено фактичне отримання позивачем від контрагентів ТОВ «Монолитід» та ТОВ «Радена» послуг з профілактичної діагностики та обслуговування обладнання на загальну суму 3960000грн., а також їх використання у власній господарській діяльності. Отже, на думку суду, позивачем було повністю дотримано всіх вимог закону з реалізації права на податковий кредит. Вказані позивачем суми підтверджені наявними у матеріалах справи копіями первинних бухгалтерських документів. Також суд зазначив, що в свою чергу висновки перевірки щодо виявлених порушень по контрагентам ТОВ «Монолитід» та ТОВ «Радена» ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливого порушення в частині завищення сум податкового кредиту, без будь-якого посилання на відсутність первинних документів або їх недоліки, та обґрунтовані наявною інформацією відносно ТОВ «Монолитід» та ТОВ «Радена».

З такими висновками суду першої інстанції неможливо погодитися з наступних підстав.

Як вбачається з Акту перевірки, який став підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, висновки податкового органу ґрунтуються на наступному.

Перевіркою взаємовідносин ТОВ «Медиком» (Замовник) з ТОВ «Радена» (Виконавець) за квітень 2015р. встановлено, що між вказаними підприємствами було укладено Договір про надання послуг №42/04-2015 від 01.04.2015р., за умовами якого Виконавець зобов'язався протягом дії Договору надати послуги профілактичної діагностики та обслуговування обладнання.

Перевіркою взаємовідносин ТОВ «Медиком» (Замовник) з ТОВ «Монолитід» (Виконавець) за червень 2015р. встановлено, що між вказаними підприємствами було укладено Договір про надання послуг №12/06-2015 від 02.06.2015р., за умовами якого Виконавець зобов'язався протягом дії Договору надати послуги профілактичної діагностики та обслуговування обладнання.

Проте, згідно баз даних на рівні ДПС України встановлено, що у ТОВ «Радена» та ТОВ «Монолитід» відсутні трудові ресурси (кількість працюючих на підприємстві дані відсутні) для здійснення основного виду діяльності, яким є неспеціалізована оптова торгівля. Тобто, цей вид діяльності не має відношення до діагностики та обслуговування медичного обладнання.

При дослідженні документів, виписаних ТОВ «Радена» та ТОВ «Монолитід» на адресу ТОВ «Медиком», встановлено, що в них відсутня інформація стосовно якого обладнання надані послуги, яке саме обслуговування виконувалося, затрачених ресурсів, а саме: матеріалів, людино-годин, фахівців які виконували дані послуги. Профілактична діагностика та обслуговування медичного обладнання вимагає кваліфікованих спеціалістів, які мають відповідну кваліфікацію та досвід, відповідних інструментів та матеріалів, а ремонт кожного виду обладнання за призначенням вимагає окремих інструментів та ремонтного обладнання. Крім того, розрахунки за отримані послуги не здійснювалися.

В наданих до перевірки Актів здачі-приймання робіт (наданих послуг), складених до договорів не відображено перелік виконаних послуг профілактичного діагностування та обслуговування обладнання. Тобто, з наданих документів неможливо встановити, чи виконувались взагалі будь-які дії на виконання укладених договорів з вищезазначеними контрагентами/постачальниками робіт (послуг). За таких обставин, складені акти виконаних робіт (послуг), податкові накладні не можуть бути підтвердженням надання послуг за договорами, укладеними між ТОВ «Медиком» та контрагентами постачальниками у періоді, що перевірявся.

З цих підстав, ДПІ дійшла висновку, що операції з придбання товарів (робіт, послуг) по ланцюгу постачання ТОВ «Медиком» не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними та суперечать моральним засадам суспільства, правочин, який спрямований винятково на зменшення бази оподаткування, та не маючи під собою розумної, економічно-обґрунтованої, необхідної і достатньої ділової (господарської) мети, а надані до перевірки документи не є первинними в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Будь-яких інших обставин, з якими б ДПІ пов'язувала порушення ТОВ «Медиком» вимог податкового законодавства, Акт перевірки №1347/04-81-22-01/32975288 від 27.10.2015р. не містить.

Надаючи правову оцінку таким доводам ДПІ, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до пп. 14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За правилами п.200.1 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.2, п.200.3).

Відповідно до п.200.4 ст.200 ПК України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідком якої є поставка товару (робіт, послуг), сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), використання товару (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

У свою чергу, відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об'єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до абз. 11 вищезазначеної статті Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми) дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до абз. 2 п. 2.1 зазначеного Положення господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

З цими нормами кореспондується також п.2.4 Розділу 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особі, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Проведеною перевіркою встановлено відображення позивачем у бухгалтерському обліку результатів господарських операцій з ТОВ «Радена» та ТОВ «Монолитід» з приводу виконання договорів №42/04-2015 від 01.04.2015р. та №12/06-2015 від 02.06.2015р. відповідно. Предметами договорів є виконання ТОВ «Радена» та ТОВ «Монолитід» послуг з профілактичної діагностики та обслуговування обладнання. Загальна вартість послуг по Договорів визначається в актах виконаних робіт.

На підтвердження фактичного виконання сторонами умов договору позивачем до перевірки були надані рахунки-фактури, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг). Копії вказаних документів долучені до матеріалів справи.

Колегія суддів погоджується з висновками ДПІ про те, що надані до перевірки документи неможливо визнати первинними, які підтверджують фактичні здійснення господарських операцій.

Так, в актах здачі-прийняття робіт відсутні відомості про зміст та обсяг господарських операцій (наданих послуг), в них лише зазначена загальна фраза «Профілактична діагностика та обслуговування обладнання». Тобто, вказані акти не дозволяють ідентифікувати, які саме послуги, їх обсяг були надані позивачу у межах здійснення профілактичної діагностики та обслуговування обладнання.

Як вбачається з Акту перевірки та підтверджено представником позивача у судовому засіданні, на балансі ТОВ «Медиком» рахується наступне медичне обладнання: REX-525 RF (LTN25. LTN26. DMT80. LIF09 HVC-12 BLD-150), Рентгенівська діагностична система, Автоматизоване робоче місце лікаря-рентгенолога АРМ, Автоматизоване робоче місце оператора АРМ, Алкотест «Алконт 01 СУ», Аналізатор сечі CITOLAB Reader 300, Апарат електронний для проведення керованої та допоміжної ШВЛ, Апарат для УВЧ - терапії переносної УВЧ, Апарат електрохірургічний ЕХВЧа140-02 «Фотек», ваги лабораторії ТВЕ-0,3-0,005, відсмоктувач «Біомед» медичний універсальний 7Е-D, дефібрилятор-монітор ДКИ-Н-10 «Аксион», Дозатор автоматизований шприцевий ЮСП-100, Електрокардіограф трьох канальний «Юкард» та інше.

Колегія суддів погоджується з доводами контролюючого органу, що профілактична діагностика та обслуговування вищезазначеного обладнання вимагає кваліфікованих спеціалістів, які мають відповідну кваліфікацію та досвід, відповідних інструментів та матеріалів, а ремонт кожного виду обладнання за призначенням вимагає окремих інструментів та ремонтного обладнання.

При цьому, колегія суддів враховує, що специфіка діяльності ТОВ «Медиком», яка пов'язана із життям та здоров'ям людей, вимагає дотримання підприємством усіх вимог щодо надання послуг населенню належної якості.

В актах здачі-прийняття робіт не зазначено, яке саме обладнання діагностувалося та обслуговувалося, в чому полягали такі послуги та як визначалася їх вартість у розмірі 480000грн. з ПДВ (по кожному з актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) ТОВ «Радена» від 28.04.2015р., 29.04.2015р., 30.04.2015р.) та 420000грн. з ПДВ (по кожному з актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) ТОВ «Монолитід» від 26.06.2015р. (три акта), 30.06.2015р. (три акта)). Також матеріали справи не містять висновків, складених після проведення діагностики та обслуговування обладнання, як то акти про придатність обладнання для подальшого використання або сервісні книги на кожне обладнання, по якому фактично було проведено профілактичні роботи.

Тобто, вказані акти не дозволяють ідентифікувати, які саме послуги, їх обсяг були надані позивачу.

Посилання позивача на те, що такі роботи могли бути проведені контрагентами із залученням інших організацій, що, на думку позивача, протиправно не було з'ясовано контролюючим органом, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як вже було зазначено, позивач, як медична установа, зобов'язаний самостійно контролювати ким, яким чином та якої якості здійснювалося обслуговування медичного обладнання. Тим більш, у судовому засіданні представник позивача наголошував, що документи, які знаходяться в матеріалах справи та були надані до перевірки є вичерпними та, на його думку, достатніми для підтвердження реальності господарської операції.

Таким чином, оскільки позивачем до перевірки не надано документів, які б свідчили про зміст господарських операцій з ТОВ «Радена» та ТОВ «Монолитід», то контролюючий орган дійшов обґрунтованого висновку про не підтвердження цих господарських операцій документами, обов'язковість ведення яких визначена законом.

При цьому, колегія суддів враховує, що такі види діяльності, як діагностика та обслуговування медичного обладнання, ані у ТОВ «Радена» ані у ТОВ «Монолитід» не визначені. Основним видом діяльності ТОВ «Радена» та ТОВ «Монолитід», згідно Спеціального витягу із ЄДР, зробленого судом апеляційної інстанції за електронним запитом, є 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля. Іншими видами діяльності визначено: діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки ДПІ про те, що відображені позивачем у бухгалтерському обліку операції з ТОВ «Радена» та ТОВ «Монолитід» є непідтвердженими, у зв'язку з чим ТОВ «Медиком» безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Радена» та ТОВ «Монолитід», за наслідками яких визначалося і від'ємне значення, і як наслідок, про обґрунтованість спірних податкових повідомлень-рішень, якими позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість та зменшено розмір від'ємного значення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, при неповному дослідженні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.6 ст.94 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.2 названої статті, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Частиною ж п'ятою цієї статті визначено, що у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що в даному випадку відповідачу можливо було б компенсувати з Державного бюджету України понесені ним лише ті витрати, які пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Враховуючи, що судом не встановлено понесення відповідачем таких витрат, а судовий збір за подачу апеляційної скарги не відноситься до тих витрат, які компенсуються, підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької центральної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року у справі № 804/2651/16 скасувати та прийняти нову.

У задоволенні позову товариству з обмеженою відповідальністю «Медиком» відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

(Постанову у повному обсязі складено 09.09.2016р.)

Головуючий: О.В. Мартиненко

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.М. Іванов