Справа № 825/753/16
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2016-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2016 року 825/753/16

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Горобцової Я.В., суддів Панової Г.В., Панченко Н.Д., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Чернігівського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України

про зобовязання вчинити пені дії та стягнення заробітної плати, -

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Чернігівського окружного адміністративного суду (далі відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі відповідач 2 або ДСА України), в якому позивач просить суд:

- визнати, що відмова виплатити ОСОБА_1 заробітну плату з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року виходячи з розміру посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої 144 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697- VIІ «Про прокуратуру»), а з 29 березня 2015 року виходячи з розміру посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 147 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192- VIІІ «Про забезпечення права на справедливий суд») становить порушення майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- зобовязати Державну судову адміністрацію України забезпечити фінансування виплат помічнику судді Чернігівського окружного адміністративного суду Розмовенко Анастасії Олегівні з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року виходячи з розміру посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 144 Закону України від 07 липня 2010 року №2453- VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697- VIІ «Про прокуратуру»), а з 29 березня 2015 року виходячи з розміру посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 147 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192- VIІІ «Про забезпечення права на справедливий суд»);

- зобовязати Чернігівський окружний адміністративний суд (вул. Київська, 23, м. Чернігів, 14000) здійснити перерахунок заробітної плати помічнику судді Чернігівського окружного адміністративного суду Розмовенко Анастасії Олегівні з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року виходячи з розміру посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 144 Закону України від 07 липня 2010 року №2453- VI «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697- VIІ «Про прокуратуру»), а з 29 березня 2015 року виходячи з розміру посадового окладу, визначеного абзацом другим частини першої статті 147 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192- VIІІ «Про забезпечення права на справедливий суд») з урахуванням всіх її складових: премій, доплат, надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу;

- стягнути з Чернігівського окружного адміністративного суду (вул. Київська, 23, м. Чернігів, 14000, код ЄРПОУ 35108650) на користь ОСОБА_1 92088,66 грн. суму невиплаченої заробітної плати з урахуванням всіх її складових: премій, доплат, надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що за період роботи з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року її заробітна плата мала б обчислюватися відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про прокуратуру», а за період з 29 березня 2015 року - у відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону України №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу. Однак, заробітна плата позивача за вказаний період нараховувалася без врахування норм вищевказаного законодавства про оплату праці працівників апарату судів, що призвело до недоплаченої позивачу суми заробітної плати у розмірі 92 088,66 грн.

Відповідач 2 позов не визнав, у своїх запереченнях зазначив, що діяв з дотриманням вимог законів та Конституції України, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для зобов'язання відповідачів здійснити перерахунок та виплату заробітної плати позивачу за вказаний період. Наголошує, що суди загальної юрисдикції фінансуються кошторисами і щомісячними розписами видатків, затверджених відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік у порядку, встановленому Бюджетним Кодексом України. Таким чином, Державна судова адміністрація може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці.

Також звертає увагу на те, що підставою для відмови у здійсненні нарахування та виплати заробітної плати, є не відсутність бюджетного фінансування, а відсутність механізму при здійсненні нарахування та виплати заробітної плати позивачу.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №810/753/16 суддею Клопот С.Л. та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 травня 2016 року адміністративну справу №825/753/16 передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

26 травня 2016 року, в порядку ст. 15-1 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа №810/753/16 розподілена судді Київського окружного адміністративного суду Горобцовій Я.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року адміністративну справу №810/753/16 прийнято до провадження та призначено до судового розгляду у складі колегії з трьох суддів.

Позивач у судове засідання не з'явилась, у своєму позові просила здійснювати розгляд справи за її відсутності за наявними у ній матеріалами.

Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач 1 своїми правами на подання заперечення проти адміністративного позову, пояснень, передбаченими статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористався.

Відповідно ч.1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) з 23.01.2009 працювала на посаді секретаря судового засідання Чернігівського окружного адміністративного суду, з 09.02.2015 по теперішній час працює на посаду помічника судді Чернігівського окружного адміністративного суду, на даний час має 11 ранг державного службовця (5 категорія посад державних службовців).

Згідно із довідкою Чернігівського окружного адміністративного суду №35 від 05.04.2016 - посадовий оклад позивача з жовтня 2014 року по вересень 2015 року (до 09.09.2015) складав 1218,00 грн., а з вересня 2015 року (з 09.09.2015) по грудень 2015 року - 2 756,00 грн., виходячи з якого, позивачу у спірний період нараховувалась заробітна плата, включаючи доплату за ранг, надбавки за вислугу років та за високі досягнення у праці, премії (а.с. 22-24).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Дослідивши фактичні підстави виникнення спірних правовідносин суд зазначає, що згідно з Конвенцією Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, що ратифікована Україною 23.06.1992 (стаття 1), Кодексом законів про працю України (стаття 94), Закону України "Про оплату праці" (стаття 1) термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, та виплачені власником або уповноваженим ним орган (роботодавцем) працівникові за виконану ним роботу.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у статті 4 Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року та ратифікованої Україною від 14.09.2006, згідно якої, з метою забезпечення ефективного здійснення права на справедливу винагороду Сторони зобов'язуються визнати право працівників на таку винагороду, яка забезпечує їм і їхнім сім'ям достатній життєвий рівень.

Здійснення цих прав досягається шляхом вільного укладання колективних договорів, запровадження встановленого законодавством механізму визначення заробітної плати або вжиття інших заходів, що відповідають національним умовам.

В Основному Законі України держава визначила, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (частина четверта статті 43 Конституції).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 8 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - Постанова №268) затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47), згідно з якою (у редакції постанови, чинній до вересня 2015 року) посадовий оклад керівника апарату районного суду становив 941 грн, заступника керівника апарату - 875-913 грн, помічника голови суду 624 грн, помічника судді 607 грн, головного спеціаліста, консультанта 578, старшого секретаря суду, старшого судового розпорядника 531 грн, секретаря судового засідання, судового розпорядника - 490 грн, секретаря суду, перекладача 467 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №482 «Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету» встановлено, що у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати (у 2014 році і з 1 січня 2015 року - 1218 грн.).

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), яким внесено зміни до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ (далі - Закон № 2453-VІ), зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ.

З 28 березня 2015 року Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" № 192-VІІІ (далі - Закон № 192-VІІІ) затверджено нову редакцію Закону № 2453-VІ, статтею 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Водночас, оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).

За правилами статті 142 Закону № 2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі - БК) (стаття 143 Закону № 2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону № 2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 80-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (далі - Закон № 80-VІІІ) визначено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (далі - постанова № 268), зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Також, суд зазначає про те, що з 09.09.2015 постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. № 268, в редакції, прийнятої у зв'язку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 644 «Про внесення змін до деяких актів» безпосередньо встановлено, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду.

Разом з тим, згідно з частиною першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України , будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України , керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Враховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 09 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до Постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України від 16.01.2014 № 719-VІІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та № 80-VІІІ видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ, частини першої статті 147 Закону № 2453-VІ (у редакції з 28 березня 2015 року) не передбачено, відповідачі не мають юридично обґрунтованих підстав фінансувати, нараховувати та виплачувати посадові оклади працівникам апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду України від 12.07.2016 року (№ 21-1726а16) та постанові Верховного Суду України від 13.07.2016 року (№ 21-1488а16).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також, суд не бере до уваги посилання позивача на позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 22.05.2013 року (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 31701325), а також на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» та «Щокін проти України», оскільки такі рішення прийняті за наслідками вирішення спорів у правовідносинах з іншим нормативно-правовим регулюванням, яке визначає права та обов'язки їх учасників, та не містять висновків щодо правильного застосування положень статті 144 Закону № 2453-VІ, статті 147 цього Закону у редакції з 28.03.2015 року та постанови Кабінету Міністрів України № 268 у спорах щодо розмірів посадових окладів працівників апарату суду у спірний період.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163, 167 КАСУ, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернігівського окружного адміністративного суду, Державної судової адміністрації України про зобовязання вчинити пені дії та стягнення заробітної плати - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. Горобцова

Судді Г.В. Панова

ОСОБА_2