Справа № 814/717/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2016-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

06.09.2016 № К/800/10809/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Юрченко В.П.

Суддів Бухтіярової І.О.

Приходько І.В.

за участю секретаря судового засідання Іванова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 р.

у справі № № 814/717/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги, рішення -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26 січня 2015 року:

1. № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у загальний сумі 246 159,58 грн.;

2. № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі ПДВ) у загальній сумі 282043,75 грн.;

3. № про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на суму 5381463,50 грн. за порушення норм з регулювання обігу готівки.

А також визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 26 січня 2015 року №Ф- зі сплати єдиного внеску у сумі 120639, 94 грн.; Рішення № від 26 січня 2015 року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 9375,14 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.05.2015 в задоволені позовних вимог відмовлено в повному обсязі. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 р. позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем була проведена планова виїзна перевірка позивача за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року, результати якої оформлені актом від 25 грудня 2014 року №1004/14-03-17-03-08/НОМЕР_2, в якому відображено порушення: п.177.2, 177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого занижено ПДФО на суму 196 927,66 грн. п.п.185.1 а) п.185.1 ст. 185, п.п.187.1 б) п.187.1 ст. 187, п.198.3, 198.4 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ на суму 225 635 грн.; п.п.7.1.2 п.7.1, п.7.3 ст. 7, ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме: порушено порядок нарахування, обчислення та строки сплати єдиного внеску з чистого оподатковуваного доходу, чим занижено єдиний внесок на суму 120 639,94 грн.; п.2.2, п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 не відображено в книгах обліку доходів і витрат фактично отриману суму готівки за реалізацію товару на суму 1076292,70 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем було прийнято спірні рішення та вимога.

Щодо податкового повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у загальний сумі 246159,58 грн. (в т.ч. за основним платежем - 196927, 66 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 49231, 92 грн.), в акті перевірки суть порушення зазначено в тому, що за даними перевірки вартість придбаного товару, який реалізовано за 2012 р. становить 5136696,97 грн., а за даними декларації про майновий стан і доходи за 2012 р. вартість придбаного товару, який реалізовано за цей період - 5138643 грн. (розбіжність 1946, 03 грн.). Враховуючи середню торгову націнку за 2012-2013 р.р. в розмірі 20 %, валовий дохід позивача за 2012 р. склав 6164036, 36 грн., із розрахунку: 5136696, 97 грн. х 20%, в результаті чого позивачем занижено суму валового доходу за 2012 р. на суму 706971, 36 грн., та за аналогічними підрахунками з урахуванням середньої торгової націнки 20%, податковим органом розраховану суму заниженого валового доходу за 2013 рік - на суму 369322,34 грн., що призвело до порушення п.п.177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, які передбачають, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Підпунктом 177.4 ст. 177 ПК України встановлено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів.

Судами також встановлено, що вказане порушення вплинуло на визначення позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість та нарахування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки та єдиного внеску.

Визнаючи протиправним та скасовуючи дане податкове повідомлення-рішення, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що не існує жодної законодавчої норми відповідно до якої відповідач, при обчисленні валових витрат, вартість яких підтверджується первинними документами, має нараховувати на них торгову націнку саме у такому розмірі - 20%, розраховану як середній показник торгової націнки, яка застосовується позивачем.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної та першої інстанцій про завищення позивачем валових витрат у 2012 році в сумі 33224, 41 грн. та у 2013 році в сумі 45731, 61 грн., в зв'язку віднесенням до складу витрат вартості придбаного дизельного пального, використання якого не підтверджена дорожніми листами. Однак, у зв'язку з відсутністю розрахунку штрафних санкцій неможливо визначити суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб по спірному податковому повідомленню-рішенню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість (далі ПДВ) у загальній сумі 282043,75 грн. (в т.ч. за основним платежем - 225 635 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 56 408, 75 грн.) В акті перевірки (п.п.2.6.1) суть порушення зазначено в тому, що в заниження суми валового доходу за 2012 р. на суму 706971,36 грн. за 2013 р. на суму 369322,34 грн. вплинуло на правильність нарахування суми ПДВ. Також позивачем неправомірно включено до складу податкового кредиту витрати на придбання дизельного пального у ТОВ "Сервісна компанія "Формула". Як зазначено вище, в судовому засіданні не підтверджено порушення позивачем порядку формування валового доходу, а тому нарахування суми ПДВ на розраховану суму такого доходу також є неправомірним. Крім того, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що відповідачем не спростовано використання дизельного пального, придбаного у ТОВ "Сервісна компанія "Формула" для господарської діяльності, що підтверджує правильність формування позивачем податкового кредиту в цій частині.

Щодо податкового повідомлення-рішення № про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на суму 5381463,50 грн. за порушення норм з регулювання обігу готівки. Судами попередніх інстанцій встановлено, що порушення полягає в тому, що за даними перевірки за 2012-2013 роки валовий дохід був збільшений на загальну суму 1076292,7 грн. (у т.ч. за 2012 рік в сумі 706971,36 грн., за 2013 рік в сумі 369 321,34 грн.), але ці розбіжності, не відображені в книгах обліку доходів і витрат, які ведуть громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності протягом календарного року (Форма № 10), що призвело до порушення п.2.2, п.2.6 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого Постановою правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637.

Як зазначено вище, вказані розрахунки про завищення позивачем валового доходу здійснено податковим органом без будь-яких законних підстав, а тому, суд апеляційної інстанції правильно прийшов до висновку про його незаконність. З цих же підстав є незаконним та підлягає скасуванню Рішення від 26 січня 2015 року №, в якому правовою підставою зазначено п.3 ч.11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та застосовано штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 9 375,14 грн. за порушення пп.7.1.2 п.7.1., п.7.3 ст. 7, ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 120 639,94 грн. Ф-, є також незаконною та підлягає скасуванню, оскільки підставою для її оформлення послугували посилання відповідачем на встановлення перевіркою розбіжностей у визначенні розміру сум чистого доходу позивача за перевірений період та за даними перевірки суми доходу, на який нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини, у зв'язку з чим встановлено порушення позивачем порядку нарахування, обчислення та строків сплати єдиного внеску із чистого оподатковуваного доходу, одержаного від здійснення підприємницької діяльності за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року, що призвело до заниження розміру єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що підлягає сплаті до бюджету у сумі 120639,94 грн.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірні податкові повідомлення-рішення, рішення про застування штрафних санкцій та вимога є такими, що не ґрунтуються на нормах закону, а тому вони підлягають скасуванню.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

Ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді І.О.Бухтіярова
І.В.Приходько