Справа № 825/628/16
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/628/16 Головуючий у 1-й інстанції: Скалозуб Ю.О.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Господарського суду Чернігівської області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Господарського суду Чернігівської області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Господарського суду Чернігівської області, в якому просила зобов'язати Господарський суд Чернігівської області здійснити їй перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ "Про прокуратуру") та за період з 29 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VІІІ "Про забезпечення права на справедливий суд") та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх премій, доплат, надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року даний адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з зазначеною постановою, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить її скасувати та ухвалити нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 з 07 травня 2014 року працює на посаді секретаря судового засідання та має 13 ранг державного службовця, що підтверджується довідкою від 01 квітня 2016 року № 06-23/466/16.

Посадовий оклад ОСОБА_3 за займаною посадою в період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року складав 1 218,00 грн., а з 09 вересня 2015 року посадовий оклад позивача виплачувався у сумі 2 067,00 грн. у розмірі, визначеному Постановою КМУ № 644, що підтверджується копією довідки Господарського суду Чернігівської області довідкою від 01 квітня 2016 року № 06-23/466/16.

Вважаючи, що розмір заробітної плати повинен визначатися Законом, а не постановами КМ України, та, вважаючи свої права на отримання заробітної плати у належному розмірі порушеними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року заробітна плата позивача та її складові повинна нараховуватись відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про прокуратуру» та за період з 29 березня по 31 грудня 2015 року тільки відповідно до абзацу другого частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», оскільки нормативно-правовим актом, який має найвищу юридичну силу гарантовано конституційне право громадянина України на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, а тому, застосування Територіальним управління державної судової адміністрації України в Чернігівській області підзаконного нормативного акта Кабінету Міністрів України, норми якого прямо суперечать нормам Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які мають вищу юридичну силу, при нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 заробітної плати є незаконним та протиправним.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на ту обставину, що виплата заробітної плати проводилась в межах бюджетних асигнувань та вказані цілі.

Перевіряючи правильність застосування судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом даного позову є ненарахування та невиплата позивачу заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно, відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року та з 09 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»).

26 жовтня 2014 року внесено зміни до статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» зобов'язано Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій та статус суддів».

Аналогічне викладене і у новій редакції статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», з 28 березня 2015 року.

Наведене узгоджується з положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року «Про державну службу» та частиною другою статті 8 Закону України «Про оплату праці».

З 01 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону України «Про судоустрій та статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Разом з тим, відповідно до частини першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України передбачено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Однак, на час виникнення спірних правовідносин, схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та її виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», який до 09 вересня 2015 року залишався незмінним.

Наведене свідчить про невиконання з боку Кабінету Міністрів України покладених на нього обов'язків щодо приведення у тримісячний строк його нормативно-правових актів у відповідність із вищевказаними законами.

З 26 жовтня 2014 року по 09 вересня 2015 року зміни до постанови «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та її виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів» щодо розмірів окладів працівників апарату суду Кабінетом Міністрів України внесено не було.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік», видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та частини першої статті 147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року, не передбачено.

Враховуючи викладене, управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Наведене узгоджується з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року № 820/4648/15 та від 13 липня 2016 року №818/3372/15, №820/4653/15.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, здійснюючи виплату заробітної плати позивачу, відповідач діяв у межах, у спосіб та у порядку, передбаченому законом, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав на задоволення позовних вимог необґрунтованими.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Згідно до статті 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Господарського суду Чернігівської області - задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року - скасувати та ухвалити нову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Господарського суду Чернігівської області про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.