Справа № 281/353/16-а
Суддя: Денисюк І. І.
Дата ухвалення: 2016-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/353/16-а
Провадження по справі № 2-а/281/31/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року смт Лугини

Суддя Лугинського районного суду Житомирської області Денисюк І.І., розглянувши у скороченому провадженні в смт. Лугини справу за позовом ОСОБА_1 до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду і просить зобов'язати Овруцьке об'єднане УПФ України в Житомирській області відновити виплату пенсії, призначеної її відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.01.2016. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває на обліку в Овруцькому об'єднаному УПФ України в Житомирської області. Її призначено пенсію згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Позивач працює на посаді провідного спеціаліста Лугинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, яку обіймає і на даний час та відповідно перебуває на державній службі. Відповідачем припинено виплату позивачу пенсії з 01.01.2016, відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

З питання виплати пенсії вона звернулася із заявою від 22.07.2016 до відповідача, однак останнім відмовлено та повідомлено про відсутність права на отримання пенсії до кінця 2016 року, в зв'язку з неможливістю одночасного перебування на державній службі та виплаті пенсії. А тому, вважає, що вказані дії відповідача є пратиправними та порушують її право на отримання призначеної пенсії.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності зі ст. 183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Від Овруцького об'єднаного УПФ України в Житомирської області надійшли заперечення на позов, відповідно до яких відповідач позов не визнає, просить відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Суд за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває з 14.04.2015 на обліку в Овруцькому об'єднаному УПФ України в Житомирській області та отримує пенсію, призначену за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується листом відповідача №1070/04-02 від 22.07.2016.

Копія трудової книжки серії БТ-І №6723909 від 20.09.1981 свідчить про те, що позивач працює на посаді провідного спеціаліста Лугинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

22.07.2016 ОСОБА_1 звернулася до відповідача з листом про відновлення виплати призначеної пенсії. Однак, відповідач відмовив, з посиланням на Закон України від 24.12.2015 року № 911-VІІІ та повідомив про відсутність права на отримання пенсії до кінця 2016 року, а саме: про неможливість одночасного перебування на державній службі та отримання пенсії.

Вирішуючи питання правомірності припинення виплати пенсії позивачу, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. ст. 22, 64 Конституції України право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України «Про державну службу») є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме: норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, що діяла на момент призначення пенсії позивачу.

Відмову відповідача щодо виплати пенсії позивачу суд вважає неправомірною, оскільки Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх старості. Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею, є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

01.01.2016 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015.

Пунктом 6, п. 22 вказаного Закону внесено зміни в абзац 2 та 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та в абзац 1 та 2 ч. 4 ст. 37 Закону України «Про державну службу» згідно яким, тимчасово у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

У зв'язку з зазначеними змінами відповідач припинив виплату призначеної позивачу пенсії з 01.01.2016.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» закріплено основоположні принципи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування серед яких є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Суд визнає, що позивача позбавлено пенсії у порушення вимог та положень ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим. 4.ХІ.1950 (Європейська конвенція про захист прав і основних свобод людини) (далі - Конвенція) в поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу, з огляду на таке.

Стаття 14 Конвенції передбачає, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин майнового стану, народження або інших обставин.

Водночас, всупереч ст. 14 Конвенції, яка гарантує рівність у здійсненні основних свобод, позивачу з огляду на її рід занять припинено виплату пенсії в той час як без будь-якого об'єктивного і розумного обґрунтування виплата такої ж пенсії проводиться іншим особам, які перебувають в однаковому із позивачем положенні, однак мають інший рід занять. Виплата такої пенсії не зупинена іншим особам, які працюють в інших сферах та секторах державного впливу та економіки.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції (Париж, 20.ІІІ.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших, актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26 вересня 2014 pоку).

Таким чином, запроваджені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 -VIII від 24.12.2015 та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 тимчасові обмеження щодо виплати пенсії особам, що працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу" суперечать:

- статті 14, статті 1 Першого протоколу Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» щодо дискримінації при виплаті пенсії в залежності від роду занять та позбавленні права на належне майно у формі призначених пенсійних виплат;

- статтям 22, 46, 58 Конституції України щодо недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод в тому числі і в сфері соціального захисту та пенсійних виплат;

- основоположним принципам, закріпленим у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо рівноправності застрахованих осіб при отриманні пенсійних виплат.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99, від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року N 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Враховуючи викладене, суд визнає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване ст. ст. 22, 46, 58 Конституції України, ст. 14, ст. 1 Першого протоколу Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм вище проаналізованого чинного законодавства.

З огляду на викладене суд вважає, що дії відповідача щодо відмови відновити з 01.01.2016 виплату позивачу раніше призначеної пенсії, є протиправними.

Виплата пенсії, призначеної ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню з 01.01.2016 у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Відповідно до ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про, зокрема, присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України відповідач має сплатити позивачу судові витрати за розгляд справи судом.

На підставі ст. ст. 1, 3, 8, 58, 64 Конституції України, керуючись ст. ст. 8-11, 18, 71, 94, 160, 161, 183-2, 256, 267 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Позов задоволити.

Визнати дії Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у виплаті пенсії ОСОБА_1 згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 січня 2016 року - протиправними.

Зобов'язати Овруцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відновити ОСОБА_1 виплату пенсії призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції через Лугинський районний суд Житомирської області з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та в порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя І.І. Денисюк