Справа № 814/2229/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2016 року м. Київ К/800/7671/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Бившева Л.І.
розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Судносервіс»

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2014 р.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2016 р.

у справі № 814/2229/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Судносервіс»

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Судносервіс» (далі - позивач, ТОВ «Судносервіс») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області (далі - відповідач, ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.06.2013 року адміністративний позов задоволено частково.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2013 р. постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.06.2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.07.2014 р. постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.06.2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2013 р. в частині скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2014 р. у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2016 р. постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2014 р. залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Судносервіс», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2014 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2016 р. скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Судносервіс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 30.09.2012 року, за результатами якої складено акт від 07.01.2013 року №361/22-220/23619147.

В акті перевірки зазначено, що позивачем порушено п. 135.1, п. 135.4 ст. 135, п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, п. 1.20 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", а саме: занижено податок на прибуток на суму 10 293 867, 00 грн., п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, занижено податок на додану вартість на 234 861,00 грн., завищено суму від'ємного значення з ПДВ на 17 281,00 грн., абз. "а" п. 160.2 ст. 160 Податкового кодексу України, занижено податок з доходу нерезидента за 1 кв. 2012 року на 18 451,60 грн.

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки, податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.02.2013 року: №, яким ТОВ "Судносервіс" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 15440801,00 грн., (за основним платежем - 10293867,00грн. та за штрафними санкціями - 5146934,00грн.); №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток з іноземних юридичних осіб на 27 677,40 грн. (за основним платежем - 18451,60 грн. та за штрафними санкціями - 9225,80 грн.); №, яким ТОВ "Судносервіс" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 355 236,00 грн. (за основним платежем 236824,00 грн., та за штрафними санкціями 118 412,00 грн.); №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 18140,00 грн.

Відповідно до п. 138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 цього ж Кодексу, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього ж Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що оперції позивача не підтверджені договорами, укладеними з ПП «Лотіан», ТОВ «Меркурій Авто», ТОВ «Нафтор», ПП АФ «Агропром Таврія», ПП ТД «Ділові дрібниці», ТОВ «Тел-Сервіс», ТОВ «Альянс Інформація», ТОВ «Інтерагро-Союз», ТОВ «Бренфокс», ПП «АТ Агро», ТОВ «Реєл Естетик», ПП «Інтеренергобуд», ТОВ «Золоте Руно М», ТОВ «Вегас Югрейн», ТОВ «Санлайф», ПП «Металфорт», ТОВ «Компанія Скіфія», ТОВ «Агроінжинерінг», ТОВ «Мар-Та», ПП «Укрспецсоюз», ТОВ «Аб Юг», ПП «Лист ЮГ», ПП «Мета-Ком», ТОВ «Либертин», податковими накладними, які є підставою для формування показників податкового кредиту, а також будь-якими іншими документами, з яких можливо було б встановити зміст господарських операцій.

Крім того, у позивача відсутні первинні документи, які б підтверджували рух коштів за результатами виконання господарських договорів.

Отже, не вбачається підстав вважати, що між позивачем та контрагентами реально здійснені та фактично виконані господарські операції, які підтверджені належним чином складеними первинними документами.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем не виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування витрат та податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2014 р. та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2016 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Судносервіс» залишити без задоволення.

2.Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2014 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2016 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Л.І. Бившева