Справа № 813/6384/15
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 р. Справа № 876/846/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Каралюса В.М.

за участю секретаря Богдан А.О.

представника позивача Бабій І.М.

представника відповідача Писарєва О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року в справі №813/6384/15 за позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці ДФС про визнання дій протиправними та скасування рішення, -

встановив:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати, прийняту Львівською митницею ДФС, картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209100502/2015/00069 від 14.10.2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач не займається підприємницькою діяльністю; об'єм та вартість товару, який ввозився на територію України, не перевищує 50 кг і 500 Євро. Крім цього, представником митного органу її було змушено задекларувати товар (50 кг колготок - рейтуз) попри те, що такий в силу вимог ст.374 МК України декларуванню не підлягав, оскільки в іншому випадку не було б підстав для прийняття рішення щодо відмови у пропуску товару.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано, прийняту Львівською митницею ДФС, картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209100502/2015/00069 від 14.10.2015 року.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відповідач - Львівська митниця ДФС. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального й процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з наведених у ній підстав.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечив за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Львівською митницею ДФС 14.10.2015 року винесено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209100502/2015/00069, якою відмовлено ОСОБА_3 у пропуску через митний кордон України товару у зв'язку з невиконанням вимог ст.364 МК України, а саме: переміщення даним громадянином через митний кордон України товарів (колготи вагою 50 кг, вартістю 1722 злотих), які за кількісними показниками не відповідають меті їх ввезення для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності, шляхом подрібнення партій товару, неможливість застосування положень Розділу 12 МК України.

Не погодившись із зазначеним вище рішенням, позивач оскаржила його до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з протиправності винесеного відповідачем рішення, оскільки таке не обґрунтоване жодними доказами та нормами чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 статті 365 МК України громадяни за умови дотримання вимог цього Кодексу та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.

Частиною 1 ст.374 МК України передбачено, що товари (за винятком підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 1000 євро, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через пункти пропуску через державний кордон України, відкриті для повітряного сполучення, та товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об'єктами оподаткування митними платежами.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається зі змісту картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач ввозила товар (колготи) загальною вагою 50 кг, вартістю 1722 злотих, тобто в обсягах та за вартістю, які не перевищують встановлених ч.1 ст.374 МК України.

Відтак, такий товар не підлягав оподаткуванню митними платежами.

Натомість, на вимогу працівника відповідача, позивач задекларувала товар, який перевозила, що послужило приводом для прийняття оскаржуваної позивачем картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209100502/2015/00069 від 14.10.2015 року.

Підстави винесення картки відмови чітко визначені чинним законодавством України.

Так, відповідно до ч.11 ст. 264 Митного кодексу України орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав:

1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених ст.335 цього Кодексу;

2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів;

3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Однак жодних зауважень до оформлення митної декларації до ОСОБА_3 не було.

Натомість, в апеляційній скарзі відповідач стверджує, що ОСОБА_3 було відмовлено у пропуску товарів через митний кордон України, а не у прийнятті митної декларації.

Підстави відмови у пропуску товарів через митний кордон України передбачено ст. 196 Митного кодексу України. Так, не можуть бути пропущені через митний кордон України:

1) товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено законом;

2) товари, на пропуск яких відповідно до закону потрібні дозволи інших державних органів, за відсутності цих дозволів (крім алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а також харчових продуктів для власного споживання, що ввозяться громадянами в обсязі та в порядку, встановлених статтею 376 та частиною другою статті 378 цього Кодексу);

3) товари, що переміщуються через митний кордон України з порушенням вимог цього Кодексу та інших законів України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Підставою відмови у пропуску товарів через митний кордон України та оформлення оскаржуваної картки відмови відповідачем зазначено невідповідність товару меті ввезення для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності. Однак така підстава не передбачена жодним чинним нормативним актом. Крім того, інша мета ввезення позивачем товару не доведена в суді жодними доказами.

Не доводить іншу мету ввезення позивачем товару і постанова Кабінету Міністрів України від 14.04.2000 року №656 «Про затвердження наборів продуктів харчування, наборів непродовольчих товарів та наборів послуг для основних соціальних і демографічних груп населення», на яку посилається відповідач. Адже така встановлює лише мінімальні норми споживання непродовольчих товарів, та не спрямована на врегулювання відносин у сфері митного оформлення товарів.

Спростовує твердження апелянта про іншу мету ввезення товару позивачем і наявний в матеріалах справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відповідно до якого ОСОБА_3 не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності.

Крім того, колегія суддів вважає підставним висновок суду першої інстанції про те, що законом передбачено лише обмеження щодо вартості та кількості (ваги) товару, який ввозиться на митну територію України, а тому особа не зобов'язана доводити мету такого ввезення перед митним органом в разі дотримання встановлених ч.1 ст.374 МК України обмежень.

Апеляційний суд бере до уваги також і те, що в матеріалах справи наявна заповнена позивачем митна декларація. Така слугувала підставою для проведення відповідачем митного оформлення товару відповідно до гл. 53 Митного кодексу України, який регулює умови та порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, та п.4.21.4 Технологічної схеми пропуску осіб, транспортних засобів та вантажів через державний кордон у міжнародному пункті пропуску сполучення «Рава-Руська».

Відповідно до ч.5 ст. 365 МК України, що також міститься у гл.53 цього Кодексу, митне оформлення товарів, що ввозяться на митну територію України громадянами (крім товарів, що переміщуються у несупроводжуваному багажі та у вантажних відправленнях, а також товарів за товарними позиціями 8701-8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації), здійснюється у пунктах пропуску через державний кордон України.

Так, враховуючи положення Митного кодексу України, Технологічної схеми пропуску осіб, транспортних засобів та вантажів через державний кордон у міжнародному пункті пропуску сполучення «Рава-Руська», Порядку застосування уніфікованої митної квитанції МД-1, затвердженої Наказом Державної митної служби України від 04.01.2005 року №1 (надалі - Порядок), а також обставини справи, працівники відповідача повинні були оформити уніфіковану митну квитанцію МД-1. Така, відповідно до п.1.2. Порядку застосовується, зокрема, під час справляння митним органом з фізичних осіб платежів.

В уніфікованій митній квитанції МД-1 (надалі - УМК) зазначаються, зокрема: напрямок переміщення через митний кордон України товарів; найменування митниці; прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, з якої справляються зазначені в УМК платежі; місце проживання фізичної особи, з якої справляються зазначені в УМК платежі; підстава оформлення УМК відповідно до вимог законодавства; суми, одержані в результаті складання відповідно даних рядків у графах «Сума чи вартість, грн.» і «Сума, грн.».

Усі аркуші УМК і додаткові аркуші до неї підписуються уповноваженою особою митного органу, яка оформила УМК, і фізичною особою.

Відповідно до п.6.1. Порядку у разі справляння податків і зборів (обов'язкових платежів) на товари, що переміщуються через митний кордон України й згідно з законодавством підлягають оподаткуванню, в УМК і додаткових аркушах заповнюються графи «№ з/п», «Найменування», «Код за УКТЗЕД», «Одиниця виміру», «Кількість», «Сума чи вартість, грн.», «Вид», «Основа нарахування», «Ставка», «Сума, грн.»

І лише у випадку, коли фізична особа, яка переміщує через митний кордон України відповідний товар, не погоджується із сумами нарахованих платежів, у митного органу виникають підстави для оформлення картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів.

Однак відповідач, всупереч зазначеним вище нормам, не вчинив всіх необхідних дій для здійснення митних формальностей у відповідності до вимог чинного митного законодавства.

Щодо тверджень апелянта про необхідність розмитнення товару, що ввозився ОСОБА_3, за вимогами, які ставляться до комерційних товарів, то такі жодним чином не аргументовані, атакі вимоги не передбачені чинним законодавством.

Враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції вірно прийнято рішення про задоволення позову, оскільки дії відповідача при прийнятті картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209100502/2015/00069 від 14.10.2015 року необґрунтовані жодними доказами та нормами чинного законодавства, а, отже, є протиправними.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги є безпідставними й необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а, відтак, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року в справі №813/6384/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Бруновська Н.В.

Каралюс В.М.

Повний текст ухвали складено 09.09.2016 року.