Справа № 823/444/16
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2016-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/444/16 Головуючий у 1-й інстанції: Гарань С.М. Суддя-доповідач: Мамчур Я.С
У Х В А Л А

Іменем України

06 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Мамчура Я.С.

суддів: Желтобрюх І.Л., Шостака О.О.

при секретарі Кривді В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у відповідності до положень ст. 41 КАС України без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Адміністрації апеляційного суду Черкаської області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В ИВ :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Адміністрації апеляційного суду Черкаської області, в якому просить: зобов'язати відповідачів здійснити ОСОБА_2 виплату вихідної допомоги в розмірі десяти заробітних плат за останньою посадою.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін з таких підстав.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 починаючи з грудня 1993 року займав посаду судді Апеляційного суду Черкаської області.

15.12.2013 року позивач звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про відставку на підставі п.9 ч.5 ст.126, п.1. ч.1 ст.131 Конституції України та положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

11.02.2014 року Вищою радою юстиції прийнято рішення № 164/0/15-14 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді апеляційного суду Черкаської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку».

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 25.12.2014 року № 59-VIII, позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Черкаської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Так, Наказом голови Апеляційного суду Черкаської області від 05.02.2015 року № 11, ОСОБА_2 відраховано зі штату Апеляційного суду Черкаської області та виплачено компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки тривалістю 11 календарних днів, за період з 01.12.2014 по 05.02.2015 роки.

В подальшому, у лютому 2014 року позивач звернувся до Апеляційного суду Черкаської області із заявою, в якій просив надати йому вихідну допомогу в розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою, при звільненні з посади судді.

Оскільки на даний час позивачем не отримано таку вихідну допомогу, останній звернувся до суду з даним позовом.

Так, суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 щодо виплати йому у зв'язку з виходом у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, оскільки на час звільнення позивача вказана допомога не була передбачена чинним законодавством України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI.

Відповідно до ч.1, ч. 3 ст.109 Закону № 2453, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, що визначається ст.131 цього Закону, має право подати заяву у відставку. Заява про відставку подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Згідно ч. 6 ст. 111 зазначеного Закону, повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Вимогами ч. 1, ч. 2 ст. 129 Закону № 2453 передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно - правовими актами. Суддівська винагорода (у конкретному випадку) складається з посадового окладу та доплат за вислугу років.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 даного Закону, судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна неоподатковувана допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на час звільнення позивача з посади судді та відрахування його зі штату суду набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 01.04.2014 року, в якому відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року виключено ст.136 Закону № 2453.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача, а саме станом на 25.12.2014 року.

Що стосується посилання позивача на рішення Конституційного Суду України, як на підставу виплати зазначеної допомоги, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказаний суд у своїх рішеннях, зокрема у справі № 10-рп/2013 від 19.11.2013 не відносить вихідну допомогу до конституційних гарантій незалежності судді, а її невиплату до звуження його прав.

Також, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 16.09.2015 року, якою визнано протиправною бездіяльність Верховної Ради України щодо несвоєчасного розгляду нею подання Вищої ради юстиції про звільнення судді, в зв'язку з поданням нею заяви про відставку, що потягло за собою неотримання останньою вихідної допомоги є безпідставним, оскільки зазначене рішення жодним чином не впливає на звуження обсягу прав та інтересів позивача.

Крім того, сам позивач згідно ч.2 ст.171-1 КАС України не звертався до Вищого адміністративного суду України для оскарження бездіяльності Вищої ради юстиції та Верховної Ради України щодо порушення строків внесення подання про звільнення судді та затягування строків його розгляду.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а отже, апелянт, не надав суду належних та допустимих доказів, у розумінні ст. 70 КАС України, які б підтверджували правомірність оскаржуваного наказу про звільнення позивача.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 200, 205, 206, 211, 212 КАС України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий Я.С. Мамчур

Судді І.Л. Желтобрюх

О.О. Шостак

Повний текст виготовлено 09.09.2016 р.

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.