Справа № 817/737/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2016 р.Р і в н е 817/737/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: представник ОСОБА_3

третьої особи відповідача: представник не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю ''Дубенський край"

до Дубенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 управління Державної казначейської служби України у Рівненській області

про зобов'язання вчинити певні дії

В С Т АН О В И В:

ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дубенський край" звернулося до суду з позовом до Дубенської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про зобовязання підготувати висновок про повернення з відповідного державного бюджету грошового зобовязання у розмірі 4500,00 грн. та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, в порушення норм ст.43 Податкового кодексу України, відмовив позивачу у задоволенні заяви щодо повернення процентів за розстрочення грошових зобовязань у розмірі 4500,00 грн. на поточний розрахунковий рахунок підприємства та не подав висновок про повернення відповідних сум коштів до виконання органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Як вказав позивач у позовній заяві, грошові кошти, що вимагаються до повернення позивачем, є процентами за користування розстроченням погашення грошового зобовязання по податку на додану вартість відповідно до договору позивача з відповідачем від 30.05.2013 №40. При цьому, сума грошового зобовязання, що розстрочена за даним договором, виникла, зокрема, на підставі податкових повідомлень-рішень від 21.12.2012 № та №, які постановою Вищого адміністративного суду України від 17.12.2013 визнано нечинними та скасовано. За таких обставин, як переконаний позивач, кошти, сплачені позивачем до бюджету за зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, у тому числі у якості процентів, нарахованих за користування його розстроченням, є надміру сплаченими грошовими зобов'язаннями та підлягають поверненню позивачу з бюджету. Відтак, як стверджував позивач, дії відповідача щодо неповернення означених грошових коштів суперечать положенню п.43.5 ст.43 Податкового кодексу України, яке зобовязує відповідача підготувати та подати відповідний висновок про повернення сум коштів до виконання органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, не пізніше ніж за пять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків відповідної заяви. За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представники позивача адміністративний позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому представник позивача додатково зазначив, що у ході судового розгляду судом касаційної інстанції було встановлено протиправність нарахування контролюючим органом суми грошового зобовязання за спірним податковим повідомленням-рішенням зокрема, яке було скасовано касаційним судом. Враховуючи те, що згідно ст.100 Податкового кодексу України сума процентів за розстрочення сплати грошового зобовязання по суті є пенею за користування розстроченням, представник позивача стверджував про її повернення платнику у разі скасування визначеної контролюючим органом суми грошового зобовязання наразі, відтак просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач адміністративний позов не визнав, подав письмове заперечення (а.с.68).

В обгрунтування поданого заперечення вказав, що за наслідком перевірки позивача контролюючим органом було винесено, зокрема, податкове повідомлення-рішення від 21.12.2012 №, яким позивачу нараховано суму грошового зобовязання по податку на додану вартість у розмірі 400163,74 грн., з яких 318418,39 основного платежу та 81745,35 грн. штрафних санкцій. Дане податкове повідомлення-рішення позивач оскаржував у судовому порядку, однак постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.02.2013 у справі №817/45/13-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013, у задоволенні позову було відмовлено повністю. Як зазначив відповідач, оскільки сума грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 400163,74 грн. набула статусу узгодженого з 15.05.2013 та підлягала сплаті до бюджету, позивач уклав із відповідачем договір про розстрочення грошових зобовязань від 30.05.2013 №40, згідно п.5.2 Розділу V якого позивач зобовязувався розрахувати суму процентів на розстрочене грошове зобовязання, яку сплачувати одночасно зі сплатою чергової частини розстроченої суми. Оскільки у відповідності до п.100.2 ст.100 Податкового кодексу України у разі звернення до контролюючого органу про розстрочення грошового зобовязання платник вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобовязання, то відповідач переконаний у правомірності сплати позивачем суми процентів за розстрочення суми грошового зобовязання у розмірі 4500,00 грн. та стверджує про відсутність правових підстав для повернення відповідної суми коштів позивачу. На підставі викладеного просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позовних вимог зазначивши, що відповідач діяв у порядку, визначеному чинним законодавством, зокрема п.100.1 ст.100 Податкового кодексу України, а сума процентів у розмірі 4500,00 грн. була сплачена позивачем у відповідності з умовами укладеного договору про розстрочення грошового зобовязання, яке набуло статусу узгодженого. Тому представник відповідача стверджував про відсутність підстав у податкового органу для повернення суми сплачених процентів позивачу, а тому просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 01.07.2016 до участі у справі залучено ОСОБА_5 управління Державної казначейської служби України у Рівненській області у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У судове засідання явку свого представника третя особа не забезпечила, про дату час та місце судового розгляду справи повідомлялась судом належним чином, що підтверджується доказами в матеріалах справи (а.с.31, 63). Письмових заперечень на адміністративний позов, будь яких заяв, клопотань суду не подала.

Оскільки судом явка представника третьої особи обовязковою не визнавалась, суд, заслухавши думку представників сторін, на місці ухвалив здійснити судовий розгляд за відсутності представника третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити повністю з таких підстав.

Як свідчать обставини справи, за результатом проведеної перевірки позивача, що оформлено актом від 10.12.2012 №336/22/34712933, відповідачем були прийняті податкові повідомлення рішення від 21.12.2012 №, згідно з яким позивачу було зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмір 2368606 грн.; та №, згідно з яким позивачу було збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 400163,74 грн., з яких: 318418,39 грн. основного платежу та 81745,35 грн. штрафних санкцій.

Вказані податкові повідомлення-рішення позивач оскаржував у судовому порядку.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.02.2013 у справі №817/45/13-а в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дубенський край" про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.12.2012 № та № відмовлено повністю.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013 апеляційну скаргу ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дубенський край" залишено без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 18.02.2013 без змін.

Після узгодження в судовому порядку податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 400163,74 грн., ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дубенський край" звернулось до відповідача щодо надання розстрочення грошового зобовязання.

Рішенням Дубенської обєднаної державної податкової інспекції ДПС у Рівненській області про розстрочення грошових зобовязань від 30.05.2013 №30 ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дубенський край" було надано розстрочення сплати грошових зобовязань по податку на додану вартість у сумі 264558,72 грн. під проценти, які дорівнюють розміру пені, визначеному п.129.4 ст.129 Податкового кодексу України, на строк з 30.05.2013 по 18.12.2013 із сплатою щомісяця 37794,11 грн. по строкам сплати: 18.06.2013, 18.07.2013, 19.08.2013, 18.09.2013, 18.10.2013, 18.11.2013, а по строку 18.12.2013 37794,06 грн. (а.с.69).

На виконання зазначеного рішення, між ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дубенський край" та Дубенською обєднаною державною податковою інспекцією ДПС у Рівненській області був укладений договір про розстрочення податкового боргу від 30.05.2013 року №40 (а.с.7).

Рішенням Дубенської обєднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Рівненській області від 22.10.2013 №1 було скасовано з 22.10.2013 рішення від 30.05.2013 №40 про розстрочення грошових зобовязань по податку на додану вартість ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дубенський край" у звязку із достроковою сплатою розстроченого грошового зобовязання по податку на додану вартість в сумі 75588,17 грн. згідно прийнятого рішення №40 від 30.05.2013 та договору про розстрочення грошового зобовязання №40 від 30.05.2013 (а.с.70).

Водночас, ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дубенський край" було подано до Вищого адміністративного суду України касаційному скаргу на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 18.02.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013 у справі №817/45/13-а.

Так, постановою Вищого адміністративного суду України від 17.12.2013 скаргу ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дубенський край" задоволено; постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 18.02.2013 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2013 у справі №817/45/13-а скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю та визнано нечинними та скасовано податкові повідомлення-рішення Дубенської обєднаної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби від 21.12.2012 № та від 21.12.2012 №.

Станом на момент винесення Вищим адміністративним судом України постанови від 17.12.2013 ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дубенський край" згідно рішення та договору про розстрочення податкового боргу від 30.05.2013 №40 було сплачено, зокрема, 4500,00 грн. процентів за користування розстроченням грошових зобовязань по податку на додану вартість, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями: від 01.07.2013 №1 на суму 1500,00 грн. (проведено банком 01.07.2013), від 15.07.2013 №1 на суму 1500,00 грн. (проведено банком 15.07.2013), від 19.08.2013 №1 на суму 1500,00 грн. (проведено банком 19.08.2013) (а.с.54-56). Зазначені обставини не заперечувались представником відповідача у суді.

У зв'язку із скасуванням у судовому порядку податкових повідомлень-рішень, які були підставою для виникнення грошових зобов'язань по податку на додану вартість та наступної їх сплати разом із процентами, 07.12.2015 ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дубенський край" звернулось до Дубенської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області із заявою про повернення процентів за розстрочення грошових зобовязань у розмірі 4500,00 грн. (а.с.9).

Листом від 11.12.2015 за вих. №11745/17-17-23-07 Дубенською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Рівненській області повідомлено ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Дубенський край" про відмову у виконанні даної заяви, оскільки ст.43 Податкового кодексу України передбачено повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошового зобовязання, а, як зазначив відповідач, укладаючи договір про розстрочення грошового зобовязання позивач узгодив відповідну суму грошового зобовязання та відповідно до умов укладеного договору зобовязався сплачувати відповідну суму процентів разом із внесенням чергової частини розстроченої суми (а.с.8).

Вказану відповідь позивач отримав 15.12.2015, що підтверджується доказами в матеріалах справи (а.с.66).

Вважаючи протиправною відмову Дубенської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області у поверненні позивачу сплаченої суми процентів за розстрочення грошового зобовязання по податку на додану вартість, яке було скасовано судом, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходив із наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до приписів пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до п. 100.1 ст.100 Податкового кодексу України розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Пунктом 1.6 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Мінфіну України від 30.11.2012 №1261 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на суму розстроченого (відстроченого) грошового зобов'язання (податкового боргу) нараховуються проценти за кожний календарний день користування платником розстроченням (відстроченням) грошових зобов'язань (податкового боргу).

Сума нарахованих процентів, не сплачена платником податків у строки, визначені договором про розстрочення (відстрочення) грошового зобовязання (податкового боргу), визнається сумою податкового боргу платника податків.

Згідно пп.60.1.4 п.60.1 ст.60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо воно скасовується рішенням суду, що набрало законної сили.

При цьому п.60.5 ст.60 ПК України передбачено, що у випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Відповідно до ч.5 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду касаційної інстанції за наслідками перегляду набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Згідно п.11.5 Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 18.07.2005 року №276 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), сума податкового боргу (його частини), яка виникла в результаті несплати узгодженого податкового зобов'язання, визначеного податковим органом, підлягає скасуванню у разі, якщо судом змінено або скасовано відповідне рішення такого податкового органу.

Як вже йшлося, постановою Вищого адміністративного суду України від 17.12.2013 визнано нечинними та скасовано податкові повідомлення-рішення Дубенської обєднаної державної податкової інспекції Рівненської області Державної податкової служби від 21.12.2012 № та від 21.12.2012 №. Останнім, зокрема, було визначено грошове зобовязання по податку на додану вартість, про розстрочення якого позивачем укладено із відповідачем договір про розстрочення сплати грошового зобовязання, за яким, відповідно до розстрочених сум, нараховано проценти за користування розстрочкою та які сплачені позивачем у сумі 4500,00 грн.

В ухвалі від 20.10.2010 у справі № 2а-2701/09/0470 Вищий адміністративний суд України зазначив, що спосіб захисту (вимога про визнання акта нечинним) може стосуватися лише нормативно-правового акту, який стає нечинним, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, з дати набрання відповідним рішенням законної сили. Індивідуального ж акту може стосуватися вимога про визнання протиправним (недійсним, скасування). У такому разі протиправність (недійсність, скасування) індивідуального акту виникає, у разі набрання рішенням суду законної сили, з моменту його прийняття. При чому, усі ці вимоги фактично є одним і тим же способом захисту, сформульованим у різних словесних формах. Таким чином, помилкове визначення позивачем предмету позову як визнання акта індивідуальної дії нечинним не змінює суті предмету адміністративного позову і не робить даний позов таким, що поданий з іншого спору.

Така ж позиція висвітлена у постанові цього ж суду від 17.08.2010, де зазначено, що у тих випадках, коли предметом спору є індивідуальний акт, дія або бездіяльність позовною вимогою за правилами Кодексу адміністративного судочинства України має бути визнання такого акта, дії чи бездіяльності протиправними (недійсними, незаконними, неправомірними, скасування такого акту), а в разі оскарження нормативно-правового акта визнання його нечинним.

Цієї ж правової позиції притримується Верховний Суд України, який у постанові від 08.12.2009 зазначив, що такий спосіб захисту (вимога про визнання акта нечинним), як випливає з системного аналізу статей 105, 162, 171 КАС України, може стосуватися лише випадків оскарження нормативно-правових актів. Відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

Таким чином, скасування податкового повідомлення-рішення, яке по суті є актом індивідуальної дії, означає його протиправність (недійсність, скасування) з моменту його прийняття.

За таких обставин, суми коштів, сплачені у погашення такого грошового зобовязання, а також інші платежі, повязані або спричинені такими, є надміру сплаченими. При цьому суд зазначає, що сума процентів, які нараховуються на суму основного грошового зобовязання, що розстрочується, у разі визнання суми такого грошового зобовязання надміру сплаченим також визнається надміру сплаченою та підлягає поверненню платнику, оскільки є похідною та узгоджується із зобовязанням платника сплатити суму грошового зобовязання, яке наразі скасовано судом.

Підпунктом 17.1.10 п.17.1 ст.17 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пп.14.1.115 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату

Порядок повернення платнику помилково та/або надміру сплачених сум грошового зобов'язання визначений у ст.43 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до вимог цієї статті Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. У разі повернення надміру сплачених грошових зобовязань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобовязань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи викладене, суд вважає що дії відповідача щодо неповернення позивачу процентів у сумі 4500,00 грн. за користування розстроченням грошового зобовязання з податку на додану вартість, що визначене контролюючим органом згідно з податковим повідомленням-рішенням від 21.12.2012 №, що скасоване постановою Вищого адміністративного суду України від 17.12.2013, відповідачем вчинено протиправно, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно з ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 1378 грн. згідно платіжного доручення від 18.05.2016 №151 підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Дубенську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Рівненській області скласти та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області висновок про повернення ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю ''Дубенський край" коштів в розмірі 4500 грн. (чотири тисячi пятсот грн.) грн., сплачених як суми процентів на розстрочене грошове зобов'язання згідно договору про розстрочення грошового зобов'язання від 30.05.2013 №40.

Присудити на користь позивача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю ''Дубенський край" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Дубенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 1378 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.