Справа № 826/1074/16
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 вересня 2016 року № 826/1074/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГенеральної прокуратури України
провизнання неправомірним та скасування наказу від 20.07.2015 №98 в частині затвердження "Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури" та "Порядок проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури"

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України (надалі також - ГП України, відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 15.02.2016, прийняту судом в судовому засіданні 02.03.2016, просив визнати неправомірним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 20.07.2015 №98 в частині затвердження "Порядку проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури" та "Порядок проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.01.2016 відкрито провадження у справі.

Позов мотивований тим, що оскаржуваний "Порядок проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури" не відповідає Конституції України та Кодексу законів про працю України (надалі також - КЗпП України). У позовній заяві, зокрема зазначено, що встановлена оскаржуваним Порядком процедура подання заяв на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює (підпункти 1.4, 5.2 цього Порядку) та визначення рейтингу кандидата для кожної місцевої прокуратури окремо (підпункти 9.1-9.2 цього Порядку), а тим самим і визначення кількості прокурорів, які залишаються на роботі у кожній місцевій прокуратурі окремо (підпункт 9.5 цього Порядку), обмежує права позивача та надає прямі й непрямі переваги іншим працівникам місцевих прокуратур Чернівецької області, які за результатами тестів отримали меншу кількість балів, однак залишились працювати в органах прокуратури, зокрема Чернівецької місцевої прокуратури, де на посаду прокурора призначені особи, які за результатами тестів набрали меншу кількість балів - 85,67. На думку позивача, визначення різних рейтингів для кожної з місцевих прокуратур порушує конституційні принципи рівності перед законом та запобігання всім формам дискримінації. Позивач наголошує, що відповідно до статті 24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за місцем проживання, відповідні гарантії встановлені також у статті 22 КЗпП України.

Крім того за твердженням позивача, оскаржуваний Порядок, яким фактично визначається кількість прокурорів, які залишаються в місцевих прокуратурах після реорганізації та скорочення штатів, суперечить вимогам статей 40, 42, 49-2 КЗпП України. Позивач вважає, що за результатами тестів повинен формуватись єдиний для всіх місцевих прокурорів області рейтинговий список, що дозволило б уникнути випадків, коли прокурори з меншою кількістю балів залишаються працювати в органах прокуратури області.

Позивач надіслав до суду заяву про підтримання позовних вимог, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 15.02.2016, про розгляд справи без його участі та просив суд задовольнити адміністративний позов у повному обсязі, стягнувши з відповідача судові витрати в розмірі 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, подавши до суду письмові заперечення. Так, на думку відповідача, оскаржуваний Порядок виданий відповідно до вимог пункту 5-1 розділ ХІІІ "Перехідні положення", частини другої статті 9 Закону України "Про прокуратуру" та на підставі "Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731, а Міністерством юстиції України здійснено його державну реєстрацію. У письмових запереченнях зазначено, що доводи позивача про обмеження підпунктами 5.2, 9.1, 9.2, 9.5 оскаржуваного Порядку його права та надання прямих і не прямих переваг іншим працівникам місцевих прокуратур є безпідставними, позивачем всупереч вимогам частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) не надано доказів обмеження його трудових прав порівняно з іншими працівниками місцевих прокуратур. Також відповідач звертає увагу суду про обрання позивачем невірного способу захисту, що не відповідає вимогам статті 171 КАС України.

Відповідно до частини шостої статті 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки до судового засідання не прибув позивач, який подав заяву про розгляд справи без його участі, суд, за відсутності заперечень представника відповідача, ухвалив про продовження судового розгляду адміністративної справи в письмовому провадженні.

Накази Генерального прокурора України, що є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Генеральною прокуратурою України видано наказ від 20.07.2015 №98 "Про затвердження Порядків проведення тестування та чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад у місцевих прокуратурах" (надалі також - Наказ №167), який підписано Генеральним прокурором, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31.07.2015 за №928/27373. Наказом №98 затверджено, зокрема, "Порядок проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури" (надалі також - Порядок), який оскаржує позивач. Порядок підписаний заступником Генерального прокурора.

Відповідно до абзацу п'ятого частини другої статті 9 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII (з наступними змінами та доповненнями) накази Генерального прокурора України, що є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

У пункті 6 Наказу №167 зазначено, що він набирає чинності з дня його офіційного опублікування. Наказ №167 опубліковано в Офіційному віснику України від 04.08.2015 №59, відповідно набрав чинності 04.08.2015.

Згідно з вимогами частин третьої-п'ятої статті 171 КАС України Міністерством юстиції України опубліковано оголошення в Офіційному віснику України від 22.03.2016 №22 про судовий розгляд адміністративної справи.

Нормами Порядку, з якими відповідно до змісту адміністративного позову не погоджується позивач, встановлено:

<...>

1.4. Прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

Прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які працюють у прокуратурах міст з районним поділом, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури в одній з місцевих прокуратур, що утворюються в межах відповідного міста.

<...>

5.2. Працівник, який на день набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює.

<...>

9.2. Рейтинговий список формується робочою групою окремо для кожної місцевої прокуратури за загальним для двох тестів підсумковим балом - від більшого до меншого.

<...>

9.5. Керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

Як зазначено у позовній заяві та не заперечувалось представником відповідача, ОСОБА_1 з 06.03.2014 призначений на посаду прокурора прокуратури Сторожинецького району Чернівецької області.

Протоколом засідання робочої групи Львівського регіонального центру від 08.12.2015 затверджено рейтингові списки кандидатів на зайняття посад прокурорів місцевих прокуратур у Волинській, Закарпатській, Івано-Франківській, Львівській, Тернопільській, Чернівецькій та Хмельницькій областях.

Згідно з рейтинговим списком Сторожинецької місцевої прокуратури Чернівецької області позивач набрав 91,7 підсумкових балів, йому було визначене 25 місце в рейтингу цієї прокуратури.

Наказом Прокуратури Чернівецької області від 14.12.2015 №1191к відповідно до статті 11, підпункту 4 пункту 5-1 розділу ХІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора прокуратури Сторожинецького району та з органів прокуратури Чернівецької області з 14.12.2015 у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (пункт 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

З огляду на те, що Порядок визначає умови і процедуру проведення тестування на посади прокурорів місцевих прокуратур, у тому числі формування рейтингу кандидатів, враховуючи те, що позивач брав участь у конкурсі, відповідною комісією було визначено його номер у рейтинговому списку, суд дійшов висновку, що позивач є суб'єктом правовідносин, які врегульовані оскаржуваним нормативно-правовим актом і щодо нього було застосовано цей акт.

Згідно з підпунктом 1 пункту 5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII "Прикінцеві положення" цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються: а) особи, які не мають досвіду роботи в органах прокуратури, - за умови успішного проходження ними тестування та подальшого стажування строком до одного року. На таких осіб поширюються вимоги частин першої та п'ятої статті 27 цього Закону, крім вимоги щодо наявності стажу роботи в галузі права; б) особи, які мають досвід прокурорської діяльності, проте на день набрання чинності цим Законом не працюють в органах прокуратури, - за умови успішного проходження ними тестування; в) прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Водночас відповідно до абзацу третього пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про прокуратуру" (у редакції, чинній на час видання оскаржуваного нормативно-правового акта) статті 28-35, якими врегульовано питання стосовно добору кандидатів на посаду прокурорів, проведення кваліфікаційного іспиту, конкурсу, призначення на посаду прокурора, в тому числі в місцевій прокуратурі, повинні були набрати чинності 15.04.2016. Станом на час судового розгляду даної адміністративної справи Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності Генеральної прокуратури України" від 12.05.2016 №1355-VIII дату набрання чинності зазначених статей Закону України "Про прокуратуру" було змінено на 15.04.2017.

Отже, на певний визначений перехідний період підпунктом 1 пункту 5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" врегульовувалось питання призначення на посади прокурорів місцевих прокуратур: осіб які не мають досвіду роботи в органах прокуратури; осіб, які мають досвід прокурорської діяльності, проте на день набрання чинності цим Законом України "Про прокуратуру" не працюють в органах прокуратури; прокурорів, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах на посаді прокурора. При цьому Генеральному прокуророві України надано повноваження визначати порядок проведення тестування та стажування.

Статтею 9 Закону України "Про прокуратуру" передбачено: генеральний прокурор України виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України (пункт 10 частини першої); Генеральний прокурор України видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України (абзац перший частини другої); накази Генерального прокурора України нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів (абзац другий частини другої); накази Генерального прокурора України, що є нормативно-правовими актами, після включення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів публікуються державною мовою в офіційних друкованих виданнях абзац третій частини другої); у разі відсутності Генерального прокурора України його повноваження здійснює перший заступник Генерального прокурора України, а в разі відсутності першого заступника - один із заступників Генерального прокурора України (частина третя).

З огляду на положення підпункту 1 пункту 5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" та наведені норми статті 9 Закону України "Про прокуратуру", слід дійти висновку про наявність у Генерального прокурора України повноваження видавати нормативно-правові акти у формі наказів, зокрема щодо порядку проведення тестування кандидатів на посади прокурорів місцевих прокуратур, а також їх стажування. Крім того, відповідачем дотримано вимог щодо реєстрації оскаржуваного нормативно-правового акта в Міністерстві юстиції України (зареєстровано 31.07.2015 за №928/27373), його опублікування в офіційних виданнях (Офіційний вісник України від 04.08.2015 №59).

Зі змісту позову вбачається, що позивач вважає такими, що не відповідають Конституції України є незаконними приписи Порядку, якими визначено подання заяви прокурором міської, районної, міжрайонної, районної у місті прокуратури для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює, формування окремого рейтингового списку для кожної місцевої прокуратури та встановлення можливості зайняти посаду прокурора лише в конкретній місцевій прокуратурі, яка утворена в результаті реорганізації тієї прокуратури, в якій працював кандидат (п.1.4, 5.2, 9.2, 9.5). На думку ж позивача, Порядок мав би передбачити можливість кандидату, який за наслідками конкурсу набрав більшу кількість рейтингових балів бути призначеним прокурором будь-якої місцевої прокуратури Чернівецької області незалежно від того, в якій з районних прокуратур працював кандидат на час подання документів на проведення конкурсу.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на час видання оскаржуваного нормативно-правового акту) систему прокуратури України становлять: 1) Генеральна прокуратура України; 2) регіональні прокуратури; 3) місцеві прокуратури; 4) військові прокуратури; 5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про прокуратуру" в системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону.

У Додатку "Перелік і територіальна юрисдикція місцевих та військових прокуратур" передбачено, зокрема, утворення місцевих прокуратур в Чернівецькій області: Сторожинецька місцева прокуратура - Герцаївський район, Глибоцький район, Новоселицький район, Сторожинецький район; Кельменецька місцева прокуратура - Кельменецький район, місто Новодністровськ, Сокирянський район, Хотинський район; Кіцманська місцева прокуратура - Вижницький район, Путильський район, Кіцманський район, Заставнівський район; Чернівецька місцева прокуратура - місто Чернівці.

Водночас, наказом Генеральної прокуратури України від 23.09.2015 №96ш, долученого до матеріалів адміністративної справи, на підставі статей 7, 9, 12, 14 пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення", підпункту 6 пункту 5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" в зв'язку з утворенням з 15.12.2015 місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур, внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Чернівецької області шляхом виключення штатних розписів прокуратур: міста Чернівці; Шевченківського району міста Чернівці; Першотравневого району міста Чернівці; Садгірського району міста Чернівці; Вижницького району; Герцаївського району; Глибоцького району; Заставнівського району; Кіцманського району; Кельменецького району; Новоселицького району; Путильського району; Сторожинецького району; Сокирянського району; Хотинського району, з одночасним включенням штатних розписів згідно з Додатком "Перелік і територіальна юрисдикція місцевих та військових прокуратур", а також з визначенням штатної чисельності.

Аналіз наведених положень Закону України "Про прокуратуру" його "Прикінцевих" та "Перехідних положень", враховуючи те, що відповідні статті цього Закону, якими врегульовано питання проходження необхідних процедур для зайняття посади прокурора та призначення на такі посади, станом на час видання оскаржуваного Порядку не набрала чинності, дає підстави для висновку про відсутність у цьому Законі чіткого правового регулювання процедури призначення на посади прокурорів у новостворених місцевих прокуратурах, зокрема в частині необхідності визначення рейтингу кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури (загальнодержавного, регіонального, обласного).

Разом з тим суд вважає, що в даному випадку Генеральний прокурор України під час перехідного період реформування органів прокуратури в межах дискреційних повноважень визначених Законом України "Про прокуратуру" щодо затвердження порядку проведення тестування (підпункт 1 пункту 5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення"), організації діяльності органів прокуратури та затвердження актів з питань щодо внутрішньої організації діяльності органів прокуратури України (пункти 1, 9 частини першої статті 9) міг визначити у Порядку можливість подання заяв кандидатів на посади прокурора визначеної місцевої прокуратури, яка утворена в результаті реорганізації прокуратури в якій такий кандидат працював, формування рейтингового списку для кожної з місцевих прокуратур, відповідно призначення на посаду в конкретну прокуратуру.

Не зважаючи на те, що така процедура забезпечує призначення на посади прокурорів у новоствореній місцевій прокуратурі претендентів з вищим балом лише з числа претендентів, які працювали у відповідних прокуратурах, внаслідок реорганізації яких і була створена нова місцева прокуратура, така процедура не суперечить Закону України "Про прокуратуру".

Гарантії при звільненні працівників у зв'язку з реорганізацією та скороченням чисельності працівників передбачені КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною першою статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Необхідність врахування переважного права на залишення на роботі в разі вивільнення працівників у випадках змін в організації виробництва і праці передбачено й частиною другою статті 49-2 КЗпП України.

За висновком суду оскаржуваний Порядок, яким передбачено процедуру проведення тестування кандидатів на зайняття посади прокурора в місцевій прокуратурі на знання законодавчої бази (професійний тест) та тестування на загальні здібності відповідає вимогам зазначених положень КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі. При цьому слід врахувати, що підпунктом 1 пункту 5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" саме Генеральному прокурору України надано повноваження затверджувати порядок проведення тестування.

Відтак, за висновком суду, доводи позивача про невідповідність Порядку вимогам статей 41, 42, 49-2 КЗпП України є необґрунтованими. Щодо твердження позивача про недотримання процедури його звільнення, то суд зазначає, що предметом спору є встановлення чи відповідають (не відповідають) Наказ №98 та Порядок актам вищої юридичної сили, законам України та в разі встановлення невідповідності застосування наслідків, відповідно обставини протиправності звільнення позивача з посади прокурора не входять до предмету доказування в даній адміністративній справі. Крім того, оскаржуваний Порядок не визначає процедури звільнення за результатами конкурсу прокурорів внаслідок реорганізації та скорочення штатної чисельності прокурорів.

У позовній заві позивач вказав на те, що положення Порядку є дискримінаційними, оскільки надають прямі і непрямі переваги іншим працівникам місцевих прокуратур Чернівецької області, які за результатами тестів отримали менше балів, проте були призначені на посади прокурорів в новостворених місцевих прокуратурах, зокрема Чернівецької місцевої прокуратури. Водночас позивач як на обґрунтування наведених доводів навів положення статті 24 Конституції України та статті 22 КЗпП України, за якими не може бути привілеїв чи обмежень, зокрема за місцем проживання.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина визначені в Законі України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 06.09.2012 №5207-VI (з наступними змінами та доповненнями). Частиною першою статті 1 цього Закону визначено: дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними (пункт 2); непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними (пункт 3); пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними (пункт 6).

На думку суду, Порядком визначено умови і процедуру проведення тестування на посади прокурорів місцевих прокуратур однакові для всіх категорій претендентів, передбачених підпунктом 1 пункту 5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру", в тому числі і щодо подання заяви на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють, формування рейтингового списку окремо для кожної місцевої прокуратури. Жодних спеціальних норм, виключень в залежності від місця проживання або інших ознак норми Порядку не містять. У Порядку вживаються загальні назви як, наприклад, місцева прокуратура, міська, районна, міжрайонна, районна у місті прокуратури, кандидат, працівник. Водночас, за твердженням суду, жодних понять, термінів, які б дали можливість виокремити дискримінаційні ознаки дискримінації, в тому числі за місцем проживання, Порядок не містить.

Отже, доводи позивача щодо наявності дискримінаційних норм в Порядку також є необґрунтованими.

За змістом пункту 2 частини першої, частин восьмої, одинадцятої статті 171 КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт суб'єкта владних повноважень незаконним, таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, нечинним. У позовній заяві позивач просить визнати неправомірним та скасувати Наказ №98 в частині затвердження Порядку та Порядок. Однак, в даному випадку, наведене не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки позивачем оскаржується нормативно-правовий акт, особливості розгляду такої категорії справ встановлені в окремій статті 171 КАС України, а зміст позову та вимог дозволяє зробити висновок про їх відповідність способам захисту, про які йдеться в зазначеній нормі.

З огляду на викладене, враховуючи встановлення судом наявності у Генерального прокурора згідно з підпунктом 1 пункту 5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення", пунктів 2, 7 частини першої, абзацу другого частини другої статті 9 Закону України "Про прокуратуру" повноважень видавати Наказ №98, яким затверджено Порядок, дотримання ГП України вимог частини другої статті 9 Закону України "Про прокуратуру" щодо форми нормативно-правового акту, його реєстрації в Міністерстві юстиції України, офіційного опублікування, відповідність оскаржуваного нормативно-правового акту вимогам КЗпП України щодо врахування кваліфікації кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури під час процедури реорганізації та скорочення чисельності прокурорів, не встановлення судом дискримінаційних норм в Порядку, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутності підстав для задоволення адміністративного позову. Слід також врахувати, що крім пунктів 1.4, 5.2, 9.1, 9.2, 9.5 позивачем жодним чином не обґрунтовується невідповідність інших норм Порядку актам вищої юридичної сили, Законам України.

Щодо строків звернення до адміністративного суду з даним позовом, то суд дійшов висновку про дотримання позивачем шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 99 КАС України, оскільки про порушення своїх інтересів у зв'язку з виданням оскаржуваного нормативно-правового акту позивач міг дізнатись після його офіційного оприлюднення та набрання чинності (04.08.2015), водночас до суду позивач звернувся 20.01.2016, про що свідчить відбиток поштового штемпеля, в якому надійшов адміністративний позов.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн. (квитанція від 20.10.2016 №194). Відповідно до частини другої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. Оскільки відповідачем не надано документально підтверджених доказів понесення судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати присудженню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-12, 71, 122, 158-163 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.О. Іщук