Справа № 820/1258/16
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 р. Справа № 820/1258/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Дудки О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2016р. по справі № 820/1258/16

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України , Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області , третя особа - Державна казначейська служба України-

про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_1 ( далі - ОСОБА_1, позивачка) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, третя особа - Державна казначейська служба України , в якому просила суд:

- скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській від 06.11.2015 року № 401 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 (М-256683) у запас за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів);

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України поновити капітана міліції ОСОБА_1 (М-256683) на посаді старшого інспектора з режиму секретності Слов'яносербського районного відділу ГУМВС України у Луганській області або на іншій рівнозначній посаді в органах Міністерства внутрішніх справ України;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Луганській області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року і по день поновлення на посаді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачами порушені права ОСОБА_1 в частині її звільнення зі служби в органах внутрішніх справ всупереч вимогам п. 17 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України УРСР від 29.07.1991р. №114, статті 49-2, ч.3 ст. 184, ч.6 ст. 179 КЗпП України, оскільки на момент звільнення позивач перебувала у декретній відпустці.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2016р. позов задоволено частково.

Скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській від 06.11.2015 року № 401 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 (М-256683) у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

Зобов'язано Ліквідаційну комісію ГУМВС України у Луганській області поновити капітана міліції ОСОБА_1 (М-256683) в органах внутрішніх справ України на посаді старшого інспектора з режиму секретності Слов'яносербського районного відділу ГУМВС України у Луганській області або на іншій рівнозначній посаді в органах внутрішніх справ України з 06.11.2015 року.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді допущена до негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувану постанову в частині задоволення позову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідача, ОСОБА_1, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники процесу не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином.

Неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч.4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 08.09.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши постанову суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що з 18.08.2013 року ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді старшого інспектора з режиму секретності Слов'яносербського районного відділу ГУМВС України у Луганській області, що підтверджується трудовою книжкою, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 15).

Із матеріалів справи вбачається, що в період з 03.09.2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3. позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15.12.2014 р. №, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.11).

Наказом Головного управління МВС України у Луганській області № 401 о/с від 06.11.2015 року капітана міліції ОСОБА_1, старшого інспектора з режиму секретності Слов'яносербського районного відділу ГУ МВС України у Луганській області, звільнено у запас Збройних Сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів) (а.с. 16).

Вважаючи протиправним наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській від 06.11.2015 року № 401 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 (М-256683) у запас за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів), позивачка звернулась із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що Ліквідаційна комісія ГУМВС України в Луганській області, як суб'єкт владних повноважень, не дотримала вимоги закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому її оскаржуваний наказ є протиправним.

Постанова суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами по справі не оскаржується.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, колегія суддів апеляційної інстанції зважає на наступне.

Досліджуючи питання дотримання строку звернення до адміністративного суду, який встановлений ст. 99 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частинами 1, 2 статті 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Перебіг процесуального строку починається з наступного після відповідної календарної дати дня або настання події, з якою пов'язано його початок, тобто, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов'язується з одного боку, з об'єктивним моментом, тобто, порушенням суб'єктивного права, а з другого боку, із суб'єктивним моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, визначальним для можливості отримання судового захисту суб'єктивного права є з'ясування моменту початку перебігу строку звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачами, про оскаржуваний наказ № 401 о/с від 06.11.2015 р. позивачка дізналась лише в лютому 2016 р. при отриманні в Головному управлінні МВС України у Луганській області дублікату трудової книжки.

Відповідно до штемпелю вхідної документації Харківського окружного адміністративного суду позивачка звернулась з вказаним позовом до суду 16.03.2016 року.

Оскільки наказ №401 о/с прийнято відповідачем 06.11.2015 р., про що позивачка дізналась 17 лютого 2016 р., коли при поданні рапорту про надання відпустки по догляду за дитиною її було ознайомлено з оскаржуваним наказом, а до суду звернулась 16 березня 2016 р., то колегія суддів дійшла висновку, що позивачкою не порушено установлений законом місячний строк звернення до суду.

Підставою звільнення позивачки зазначено Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII.

Відповідно до пункту 1 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", зокрема, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон України "Про Національну поліцію" опублікований в газеті "Голос України" 06 серпня 2015 року № 141-142, і відповідно, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 цього Закону набирають чинності з 07 серпня 2015 року.

Пунктом 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

За приписами пункту 9 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. (п.10 Розділу XI Закону).

Згідно з п. 11 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Порядок проходження служби працівниками органів внутрішніх справ України регулюється Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 64 "г" Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Згідно з п.10 цього Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Пунктом 17 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Згідно з абзацом третім статті 184 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Судом встановлено, що оскаржуваний наказ прийнятий уповноваженою посадовою особою.

Проте, відповідач не врахував положень п. 17 розділу 2 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ , статей 179,184 Кодексу законів про працю України, якими встановлено гарантії, передбачені для жінок, які мають дітей віком до шести років, які потребують домашнього догляду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ в частині звільнення позивачки з органів внутрішніх справ було видано всупереч вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим наказ в цій частині підлягає скасуванню.

Судовим розглядом встановлено, що позивачці не було запропоновано жодної посади в поліції, а отже не виконано обов'язку встановити можливість використання її на службі в поліції. Позивачка не зверталась у письмовій формі до відповідачів з приводу прийняття її на службу до поліції.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Встановлення статтями 105 та 162 КАС України способів захисту не виключає застосування інших способів захисту, зокрема, тих, які встановленні КЗпП при розгляді вимог про поновлення на роботі.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України у постановах від 28.10.2014 р., 04.11.2014 р. встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) зі працевлаштування працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача поновити капітана міліції ОСОБА_1 (М-256683) в органах внутрішніх справ України на іншій рівнозначній посаді в органах внутрішніх справ України, з наступних підстав.

Відповідно до п.24 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Оскільки діяльність відповідачів не припинена, то наявні підстави для поновлення позивачки на посаді , з якої її було незаконно звільнено.

Відповідно до вимог частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у поєднанні із частиною другою статті 11 цього Кодексу, колегія суддів апеляційної інстанції вважає належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивачки є поновлення її на посаді старшого інспектора з режиму секретності Слов'яносербського районного відділу ГУМВС України у Луганській області з 06.11.2015 року.

За таких обставин, постанова суду в цій частині має бути змінена в порядку статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Доводи апелянта про неможливість поновлення ОСОБА_1 на посаді, яку вона обіймала , у зв'язку з ліквідацією Слов'яносербського районного відділу ГУМВС України у Луганській області колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідачами не надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції доказів того, що на момент розгляду справи процедура ліквідації Слов'яносербського районного відділу ГУМВС України у Луганській області завершена, а запис про припинення юридичної особи Слов'яносербського районного відділу ГУМВС України у Луганській області внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст. 41, 160, 167, 195, 196, п. 2 ч.1 ст. 198, ст. 201, ч.2 ст. 205, ст. 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2016р. по справі № 820/1258/16 змінити.

Викласти абзац третій резолютивної частини постанови Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2016р. по справі № 820/1258/16 в наступній редакції:

"Поновити капітана міліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора з режиму секретності Слов'яносербського районного відділу ГУМВС України у Луганській області з 06.11.2015 року".

В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.05.2016 р. по справі № 820/1258/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.
Судді Присяжнюк О.В. Русанова В.Б.
Повний текст постанови виготовлений 12.09.2016 р.