Справа № 826/19597/13-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 серпня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Карпушової О.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2016 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФА Інтертрейдінг Україна» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ФА Інтертрейдінг Україна» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 26.11.2013 № , № 7, № 7.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2014, в задоволені позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.01.2015 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ФА Інтертрейдінг Україна» задоволено частково; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2014 у справі № 826/19597/13-а скасовано; справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи вказані рішення, вказав, що судами першої та апеляційної інстанцій взагалі не надано оцінки доводам позивача про те, що наявність дебіторської заборгованості не є свідченням того, що відповідна сума була повністю віднесена до витрат товариства, а висновки податкового органу щодо завищення витрат на суму 15 669 003,48 грн. мають арифметичну помилку. Також, не приймаючи надані платником документи на підтвердження позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій для всебічного дослідження питання правомірності формування витрат та податкового кредиту повинні шляхом витребування необхідних доказів вказати, що саме позивачу слід надати для вирішення справи по суті.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2016 позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2016 відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем проведено перевірку ТОВ «ФА Інтертрейдінг Україна» за результатами якої 01.11.2013 складено акт №600/26-55-22-07 «Про результати планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2011 по 31.12.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 по 31.12.2012».

Актом перевірки встановлено порушення: п. 7 підрозділу ХХ, п.139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового законодавства, що призвело до заниження податку на прибуток в 2-4 кварталах на суму 3 349 272 грн. та в 2012 році на суму 74 763грн.; п.198., п.198.2 п.198.3 ст.198, ст.189 Податкового кодексу, що призвело до завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на суму 63 124 грн.; п.164.2.2, п.164.2 ст.164, п. 164.2.16 п.164.2 ст.164, е) пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, «а» п.171.2 ст.171 Податкового кодексу, в результаті чого допущено порушення податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку з доходів фізичних осіб до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 13 675, 00грн.

На підставі Акту перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення - рішення від 26.11.2013:

- № 7, відповідно до якого зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 63 124 ,00грн.;

- № 7, відповідно до якого зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 2 441 659, 00грн.;

- № 7, яким позивачу занижено об'єкт оподаткування податку на прибуток на загальну суму 3 442 726,00грн., з якої за основним платежем 3 424 035 грн. та штрафні санкції - 18 691 грн.

Як вбачається з Акту перевірки, позивачем до складу витрат операційної діяльності в частині собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) врахованих по р. 05.1 СВ декларації про прибуток підприємства за 01.07.2011-31.12.2012 включено суму 252 180 480,00грн.

ТОВ «ФА Інтертрейдінг Україна» враховано до собівартості придбаних та реалізованих товарів вхідний ПДВ з вартості реалізованих зернових.

Перевірку відображеного показника за період з 01.07.2011 по 31.12.2012 в сумі 252 180 480, 00грн. проведено на підставі наступних документів: регістри синтетичного обліку - оборотно-сальдові відомості по рахункам 311, 312, 377, 631, 6852 тощо; регістри аналітичного обліку - контракти, договори про фінансово-господарську діяльність, банківські виписки, накладні, акти виконаних робіт та інші.

Як вбачається з матеріалів справи, дебіторська заборгованість позивача по 631 рахунку станом на 01.07.2011 становить 18 566 951,16грн., згідно додатку № 7 до акту попередньої планової перевірки від 01.11.2011 № 1429/23-2-32708773, дебіторська заборгованість станом на 30.06.2011 року становить 34 235 954,64 грн. за період з 01.01.11-30.06.11.

Відповідачем встановлено розбіжність 15 669 003, 48грн. дебіторської заборгованості на початок періоду з дебіторською заборгованістю на кінець перевіряємого періоду, яка наведена в Акті перевірки, що на його думку свідчить про завищення валових витрат за 2011 рік у розмірі 15 669 003,48грн.

Окрім того, відповідачем встановлено, що в 2012 році позивачем включено до складу адміністративних витрат витрати на інформаційно-консультаційні послуги з питань управління та організації оформлення сертифікації та огляду вантажу, які надавались наступними суб'єктами господарювання: ТОВ «Пост-Медіа ТіВі», згідно договорів на виконання послуг з ТОВ «ФА Інтертрейдинг Україна». Крім того, згідно ІС «Податковий блок» стан підприємства - 14 (визнано банкрутом), від 15.07.2013 (номер рішення про припинення 908/2283/13), остання податкова звітність подана за січень 2013 року, свідоцтво платника ПДВ анульовано 17.05.2012; ТОВ «Тонделгруп» згідно договорів на виконання послуг з ТОВ «ФА Інтертрейдинг Україна». Крім того, згідно ІС «Податковий блок» стан підприємства -12 (припинено, але не знято з обліку), 18.12.2012 визнано банкрутом (номер рішення про припинення 7032919), остання податкова звітність подана за травень 2012 року, свідоцтво платника ПДВ анульовано 12.12.2012 року; ТОВ «Мерфіс» згідно договору на організацію оформлення сертифікації та огляду вантажу з ТОВ «ФА Інтертрейдинг Україна». Стан підприємства - 14 (банкрут), остання податкова звітність подана за квітень 2013 року, свідоцтво платника ПДВ анульовано 24.04.2013.

З Акту перевірки вбачається, що послуги підтверджувались тільки актами приймання виконаних робіт. У вищевказаних актах відсутня інформація, які конкретно види послуг фактично надані, у представлених документах містяться лише посилання на перелік послуг без посилання на документи, що не доводить фактичне виконання щодо таких послуг, не надано звіти про виконані роботи, по яким критеріям здійснювалась оцінка кошторису наданих послуг. Документи щодо результатів досліджень з детальним та повним описом усіх питань відповідно до узгоджених напрямів відсутні.

В ході перевірки також встановлено завищення задекларованих позивачем показників у рядку 10.1 Декларацій «Придбання з податком на додану вартість на митній території України товарів (послуг) внаслідок неправомірно сформованого податкового кредиту з ПДВ по контрагенту ТОВ «Мелагрейн» за березень 2012 року, з яким ТОВ «ФА Інтертрейдинг Україна» не мало взаємовідносин за даний період. Позивачем не надано до перевірки жодного документу, який підтверджував взаємовідносини з даним контрагентом за березень 2012 року. Згідно ІС «Податковий блок» виникла розбіжність між ТОВ «ФА Інтертрейдінг Україна» та ТОВ «Мелагрейн» за березень 2012 року на суму ПДВ 33 150 грн.

Крім того, в ході перевірки встановлено завищення задекларованих позивачем показників у рядку 10.1 Декларацій «Придбання з податком на додану вартість на митній території України товарів (послуг), а саме: ТОВ «ФА Інтертрейдинг Україна» неправомірно сформовано податковий кредит з ПДВ та віднесено суму до валових витрат за договором про надання консультаційних послуг по контрагенту ТОВ «Топделгруп».

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки господарські операції підтверджені первинною документацією, то вони були реальними, у зв'язку з чим є підстави для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов'язань.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу.

Згідно п. 139.1.9, п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами та доповненнями) зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п. 2, ст. 3 цього ж Закону України, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за № 168/704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами та доповненнями) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 2.4 Положення , первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2. ст. 138 ПК України).

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК України).

За п. 198.3. ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що позивачем віднесено до валових витрат послуги не пов'язані з господарською діяльністю, що в свою чергу, вказує на відсутність у позивача права на податковий кредит, відповідно до вимог п. 198.3. ПК України.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору (п.201.1. ст. 201 ПК України).

Виходячи з положень п. 201.10. ст. 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених позивачем у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

З інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 слідує, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Як вже було зазначено вище позивачем включено до складу адміністративних витрат витрати на інформаційно-консультаційні послуги з питань управління та організації оформлення сертифікації та огляду вантажу, які надавались наступними суб'єктами господарювання: ТОВ «Пост-Медіа ТіВі», ТОВ «Тонделгруп», ТОВ «Мерфіс».

Колегія суддів зазначає, що вказані послуги підтверджуються тільки актами приймання виконаних робіт. У вищевказаних актах відсутня інформація про те, які конкретно види послуг фактично надані, у представлених документах - містяться лише посилання на перелік послуг без посилання на документи, що не доводить фактичне виконання щодо таких послуг, не надано звіти про виконані роботи, по яким критеріям здійснювалось оцінка кошторису наданих послуг. А також, документи щодо результатів досліджень з детальним та повним описом усіх питань відповідно до узгоджених напрямів відсутні.

Таким чином, акти виконаних робіт стосовно ТОВ «Пост-Медіа ТіВі», ТОВ «Тонделгруп», ТОВ «Мерфіс» по інформаційно-консультаційним послугам без деталізації не можуть вважатися первинними документами.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач як на обґрунтування правомірності включення суми податку на додану вартість, нарахованої на вартість придбаних в OMYAManagement послуг, до складу податкового кредиту посилався на наявність у нього відповідного акту виконаних робіт.

Разом з тим, долучений позивачем до матеріалів справи акт виконаних робіт не деталізований, містить узагальнену інформацію щодо змісту спірних послуг, а будь-яких інших документів, які б достеменно підтверджували зв'язок наданих контрагентом інформаційно-консультаційних послуг з господарською діяльністю позивача, зокрема, у вигляді звіту, висновку, конкретних рекомендацій, інших документів, які б дозволяли встановити виробничий характер результатів розглядуваних послуг для TOB «ОМІА Україна», позивачем не подано.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та як платники ПДВ, а отже це є достатньою підставою для врахування витрат та податкового кредиту по господарським відносинам з контрагентами, то колегія суддів критично ставиться до цього, оскільки витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, обчислюються на підставі первинних документів, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що надані позивачем документи не підтверджують факт здійснення господарських операцій, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість. Крім того, матеріали справи не містять доказів використання предметів (послуг) наданих контрагентами безпосередньо у господарській діяльності позивача, що, має безумовно відбутися, оскільки є метою здійснення господарських операцій між суб'єктами господарювання.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову є неправомірним.

Отже, при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було порушено вимоги чинного законодавства, а тому наявні підстави для її скасування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт надав до суду докази, що підтверджують правомірність вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив скасувати її та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2016 - скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ФА Інтертрейдінг Україна» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Василенко Я.М

Судді: Карпушова О.В.

Шурко О.І.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Карпушова О.В.

Шурко О.І.