Справа № 814/1454/16
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

07 вересня 2016 року Справа № 814/1454/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желєзного І.В. при секретарі судового засідання Науменко О.Г. розглянувши адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Європейська транспортна стивідорна компанія", вул. Заводська, 23/45, Миколаїв, 54002
доДержавної податкової інспекції у Заводському районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, вул. Г. Петрової, 2-а, Миколаїв, 54029 Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області, вул. Потьомкінська 24/1, Миколаїв, 54029
провизнання протиправними скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська транспортна стивідорна компанія» (надалі також - ТОВ «ЕТСК», позивач) звернулося до суду із позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (надалі також - ППР) Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області № від 14.06.2016р. на суму грошового зобов'язання з податку на прибуток (25354,00грн. - основного зобов'язання, 6338,50 грн. - штрафної санкції);

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області № від 12.01.2016р. на суму від'ємного значення об'єкту оподаткування в розмірі 1218382,00грн..

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що оспорювані податкове повідомлення-рішення ґрунтуються на не визнані контролюючим органом витрат по господарським операціям з контрагентом ТОВ «Ірина і Ко» з придбання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування т/х А МАХ, та не визнані витрат за фактом придбання віників сорго у ТОВ «СТРОЙ-ЛЮКС» з причини не підтвердження останнім поставки товарно-матеріальних цінностей (ППР № ), а також на не визнані інших витрат звичайної діяльності в частині амортизації тимчасової податкової різниці, яка виникла за результатами інвентаризації основних засобів станом на 01 квітня 2011 року (ППР №).

Відповідачі позов не визнали, зазначивши, що повідомлення-рішення прийняті у відповідності до чинного законодавства на підставі даних встановлених в ході планової перевірки позивача, яка проведена у спосіб передбачений законом.

При розгляді справи встановлено, що Державною податковою інспекцією у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області проведено документальну перевірку позивача, про що складено акт від 15.12.2015р. №1711/14-04-22-01/36142801 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська транспортна стивідорна компанія» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 р. по 31.12.2014 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 р. по 31.12.2014 р.» (надалі за текстом - Акт перевірки), в якому зазначено про встановлення контролюючим органом порушення підприємством п.134.1.1, п.134.1 ст. 134, п.135 ст.135, пп. 138.1, 138.10.6, 138.2,138.8 ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачу визначено заниження суми податку на прибуток у розмірі 25671,00грн., та встановлено завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування в сумі 1218382,00, в тому числі за 2013 рік в сумі 536088 грн., за 2014 рік в сумі 682294,00грн.

В акті перевірки зроблені висновки про порушення суб'єктом господарювання пп.134.1.1. п.134.1 ст.134, п.138.1 ст.138 ПКУ за період з 01.10.2012р. по 31.12.2010р. завищено витрати на суму 118185грн. з придбання в у ТОВ «Ірина і Ко» транспортне - експедиційних послуг по т/х А МАХ, завищено витрати на суму придбаних віників сорго у ТОВ «СТРОЙ-ЛЮКС» у кількості 700 шт. вартістю за одиницю 7,80 грн., всього на суму 5680,00грн, не визнання інших витрат звичайної діяльності в частині нарахованої амортизації тимчасової податкової різниці, яка виникла за результатами інвентаризації основних засобів станом на 01 квітня 2011 року. При цьому, мотивуючи свої висновки, відповідач посилається лише на дату оформлення ТОВ «Ірина і Ко» акта щодо надання ним позивачу послуг з транспортно-експедиційного обслуговування т/х А МАХ, акт іншої ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 14.12.2012 №1021/22-225/30565548 «Про неможливість проведення зустрічної звірки….», за яким внесено запис про відсутність ТОВ «СТРОЙ-ЛЮКС» за місцезнаходженням, та анульовання свідоцтва платника ПДВ 31.01.2014р., та факт здійснення реорганізації ТОВ «Європейська транспортна стивідорна компанія», та того факту, що у позивача залишились основні засоби, які вводились в експлуатацію після 01.04.2011р., та, відповідно, такі основні засоби не приймали участі в розрахунку тимчасової податкової різниці, тому позивач не мав право на визначення в складі інших витрат амортизації тимчасової податкової різниці, яка виникла за результатами інвентаризації основних засобів станом на 01.04.2011р., у розмірі 682294 грн..

За результатами перевірки відповідачами прийнятті оспорювані податкові повідомлення-рішення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, із якими закон пов'язує наявність або відсутність в діях суб'єкта господарювання інкримінованих податкових правопорушень, суд виходить з такого:

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції та за наявності всіх реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16.07.1999 р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною і обов'язковою ознакою господарської операції є реальна зміна майнового стану платника податків, що також відповідає і кореспондує з нормами ПК України.

У відповідності до ст.138 ПКУ витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Частинами першою та другою ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі також - Закон N 996) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України від 22 травня 2003 року N 852-IV "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, саме здійснення особою господарської операції та відображення її в первинних документах є основним при доведенні господарської операції. Під час перевірки позивачем надано акт виконаних робіт від 18.10.2012р. №ОУ-0000135, виписаний підприємством ТОВ «ІРИНА і Ко» за здійснення транспортно-експедиційного обслуговування т/х А МАХ в кількості 35534,50т. коксу. Крім того, позивачем було додатково надано інші документи, що підтверджують знаходження судна на території ДП ММТП в вересні 2012, зокрема, копії стейтмента - документа, наданого ДП ММТП, копію листа Капітана ДП ММТП від 22.03.2016 року, яким підтверджується знаходження судна в акваторії Порту, акт виконаних послуг з ДП «ММТП» від 30.09.2012р. № 9 та додаток № 1 до акта «Розрахунок вартості фактично виконаних вантажо - розвантажувальних робіт (перевалки)» ТОВ «ЄТСК» у вересні 2012 року, лист ТОВ «ЄТСК» начальнику відділу обліку руху вантажів від 03.10.2012р. №06-02-3/1551, дані по вантажопереробці через склади ТОВ «ЄТСК» за вересень 2012 року, рахунок ТОВ «ЄТСК» №53472490 від 30.09.2012р.

Судом встановлено, що придбання такого виду послуг співвідноситься з характером господарської діяльності позивача. Надані позивачем первинні документи бухгалтерського та податкового обліку відповідають чинному законодавству щодо вимог, встановлених до цих документів, отже, витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування з податку на прибуток, та податковий кредит з ПДВ відображені позивачем у податковій звітності та підтверджені документально.

Відомості у акті ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 14.12.2012р. №1021/22-225/30565548 «Про неможливість проведення зустрічної звірки….», за яким внесено запис про відсутність ТОВ «СТРОЙ-ЛЮКС» за місцезнаходженням та анульовано свідоцтво платника ПДВ 31.01.2014р., не є податковою інформацією, яка може бути підставою для винесення рішення щодо невизнання операції із контрагентом позивача ТОВ «СТРОЙ-ЛЮКС» по придбанню віників сорго у кількості 700 шт. (вартістю за одиницю - 7,80 грн.) на суму 5680,00грн..

Суд погоджується з доводами позивача про те, що надані позивачем документи щодо придбання віників сорго за змістом і формою є первинними документами у розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та містять інформацію про здійснені господарські операції. Надана позивачем первинна документація бухгалтерської та фінансової звітності, яка складена на виконання договорів з контрагентами оформлена належним чином. Наявність документів податкового та бухгалтерського обліку у позивача, з урахуванням положень Податкового кодексу України, надавала йому усі правові підстави та можливості для формування для себе відповідних показників за господарськими операціями з контрагентом ТОВ «СТРОЙ-ЛЮКС».

Слушними є аргументи позивача про те, що акти про неможливість проведення зустрічних звірок не є тим самим що і результати проведених зустрічних звірок, які є джерелом отримання податкової інформації відповідно до положень ст. 83 ПКУ, а сама неможливість реалізації контролюючими органами визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок вказаного контрагенту не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства позивачем.

Отже, виходячи із положень ст. 138 ПКУ та інших вищенаведених норм ключовою підставою для визнання операції господарською та інших наслідків від такого є наявність правильно оформлених первинних документів. В випадку, що є предметом судового дослідження, у позивача є необхідні первинні документи на підтвердження здійснення господарських операцій.

Доводи відповідача щодо обов'язкової наявності товарно-транспортних накладних (ТТН), в даному випадку, є невмотивованими. Так, позивачем доведено в суді, що віники сорго при придбані у ТОВ «СТРОЙ-ЛЮКС» вивозяться позивачем самостійно, що не передбачає обов'язковість оформлення товарно-транспортної накладної.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи та з урахуванням реального здійснення господарських операцій та їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, наявність належним чином оформлених первинних документів, суд дійшов висновку про протиправність донарахування сум податку на прибуток, а також застосування штрафних (фінансових) санкцій за спірним податковим повідомленням-рішенням.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд дійшов висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №.

Дослідивши обставини справи щодо винесення повідомлення-рішення від 12.01.2016р. № та підстав для обґрунтування цього рішення відповідачем, суд дійшов висновку про його протиправність, виходячи з наступного.

В ході перевірки відповідачем встановлено, що позивач до складу інших витрат звичайної діяльності віднесено амортизацію тимчасової податкової різниці, яка виникла за результатами інвентаризації основних засобів станом на 01 квітня 2011 року на загальну суму 682294,00 в наступних розмірах: 2013 рік в розмірі 584823грн.; 2014 рік в розмірі 146206грн..

Суд погоджується з доводами позивача про те, що судження контролюючого органу про завищення витрат на загальну суму 682294,00грн. не відповідає фактичним обставинам.

Також, невмотивованою є позиція відповідача про те, що позивач не мав право на визначення в складі інших витрат амортизації тимчасової податкової різниці, яка виникла за результатами інвентаризації основних засобів станом на 01.04.2011р. у розмірі 682294 грн., з причини того, що за протоколом загальних зборів учасників позивача від 29.11.2012р. №29/11 відносно здійснення реорганізації позивача та згідно з Розподільчим балансом від 01.02.2013р. у позивача залишились основні засоби, які вводились в експлуатацію після 01.04.2011р.

Відповідно до п. 6 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, в редакції, що діяла станом на 01.04.2011 року, для визначення переліку об'єктів основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів за групами відповідно до п. 145.1 ст. 145 ПКУ з метою нарахування амортизації з дати набрання чинності розділом III "Податок на прибуток підприємств" ПКУ застосовуються дані інвентаризації, проведеної за станом на 1 квітня 2011 року.

Вартість, яка амортизується, по кожному об'єкту основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів визначається як первісна (переоцінена) з урахуванням капіталізованих витрат на модернізацію, модифікацію, добудову, дообладнання, реконструкції тощо, а також суми накопиченої амортизації за даними бухгалтерського обліку на дату набрання чинності розділом III Податкового кодексу України.

До введення в дію норм Податкового кодексу України нарахування амортизації відповідно до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» здійснювалося за групами без персоніфікації за об'єктом. За умовами п. 6 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, якщо загальна вартість усіх груп основних засобів за даними бухгалтерського обліку менша, ніж загальна вартість усіх груп основних фондів за даними податкового обліку на дату набрання чинності розділом III ПКУ, то тимчасова податкова різниця, яка виникає в результаті такого порівняння, амортизується як окремий об'єкт із застосуванням прямолінійного методу протягом трьох років.

Визначення тимчасової податкової різниць за таким механізмом надавало всім платникам податків рівні умови переходу з правил оподаткування за нормами Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» - податковий облік до правил оподаткування витрат з придбання основних засобів за нормами ПКУ - за правилами бухгалтерського обліку.

Слушними є доводи позивача про те, що тимчасова податкова різниця, яка виникла за результатами такої інвентаризації основних засобів станом на 01.04.2011р. повинна амортизуватися у податковому обліку як окремий об'єкт, але не є основним засобом, що не може впливати на порядок оподаткування за фактом реорганізації суб'єкта господарювання.

Суд погоджується також з судженнями позивача про те, що тимчасова податкова різниця, яка виникла у позивача за результатами інвентаризації основних засобів станом на 01.04.2011р., повинна амортизуватися у податковому обліку протягом трьох років незалежно від дій позивача з основними засобами після 01.04.2011р.. В позовній заяві наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, що свідчать про обґрунтованість позовних вимог позивача про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Частиною другою цитованої статті серед іншого встановлюється, що докази суду надають сторони, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачі не довели суду правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Вищенаведене в сукупності є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 11,70,71,86,159-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області № від 14.06.2016 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області № від 12.01.2016 року.

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Європейська транспортна стивідорна компанія" () за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області суму сплаченого судового збору в розмірі 1378 гривень.

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Європейська транспортна стивідорна компанія" () за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Заводському районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області суму сплаченого судового збору в розмірі 18 275 гривень 73 копійки.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя І.В. Желєзний