Справа № 826/4668/16
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 вересня 2016 року № 826/4668/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Іщук І.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби України Подільського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до ВДВС України Подільського РУЮ Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач1), Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив:

- зобов'язати ВДВС України Подільського РУЮ Головного територіального управління юстиції у м. Києві винести постанову про зняття арешту з кв. 59 та надати її до виконання державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві;

- зобов'язати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві виключити із Єдиного державного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна запис про обтяження 11706687 про арешт кв. 59, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Западинська, 3б.

Позивач, під час судового розгляду справи, підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з огляду на обставини, викладені в адміністративному позові.

Представник відповідача, під час судового розгляду справи, не заперечував проти вимог, заявлених позивачем.

Відповідач 2 у судове засідання не прибув, свою правову позицію стосовно позову повідомив суду шляхом подачі письмових пояснень, в яких зазначив, що, оскільки рішення про зняття арешту з об'єктів нерухомого майна є прерогативою суду, то розгляд даної справи залишає на розсуд суду.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з тим, що відсутні перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 28 лютого 2001 року вбачається, що позивач є співвласником квартири 59, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Западинська, 3б.

Як вбачається з позовної заяви, позивачу стало відомо, що в Єдиному державному реєстрі заборон відчужень об'єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження № 11706687 та арешт квартири позивача, де підставою внесення вказаного обтяження на зазначену квартиру є постанова Відділу Державної виконавчої служби України Подільського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22 липня 2003 року.

Відповідно до вищенаведеної постанови від 22 липня 2003 року, зазначений арешт на вказану квартиру був накладений у зв'язку з тим, що позивачем не було сплачено КП по утриманню житлового господарства Подільського району заборгованість за квартплату у розмірі 730, 35 грн.

Разом з тим, позивач зазначає, що на даний момент жодної заборгованості по квартплаті не має, що підтверджується довідкою Комунального Концерну «Центр Комунального Сервісу» від 17 лютого 2016 року № 51, копія якого наявна в матеріалах справи.

В подальшому позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив зняти арешт з квартири.

Листом від 16.03.2016 року відповідач 1 повідомив позивача, що, згідно даних з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень та даних з АРМ «Державний виконавець» станом на 16.03.2016 року, виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до вимог наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 № 2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки.

Таким чином, надати інформацію по провадженнях, які були завершені до 2007 року не виявляється можливим, оскільки виконавчі провадження за 2003 рік знищено у зв'язку закінченням терміну зберігання.

Враховуючи, що відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон).

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні ст. 6 Закону № 606-ХІV зобов'язано державного виконавця використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону N 606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 5 п'ятого частини 3 статті 11 Закону N 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Право державного виконавця за заявою стягувача накласти арешт на майно (крім коштів) боржника з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення при відкритті виконавчого провадження також передбачено частиною 2 статті 25 Закону N 606-XIV.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону № 606-ХІV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна, квартира 59, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Западинська, 3-б, власник ? квартири: ОСОБА_1, на підставі постанови Відділу Державної виконавчої служби України Подільського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22 липня 2003 року реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві було накладено обтяження: арешт нерухомого майна.

Листом № 8809 від 16.03.2016 р. Відділ державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомив, що Інформацію по провадженнях, які були завершені до 2007 року Відділ надати не має змоги, оскільки відповідно до вимог наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 р. № 2274/5 зі змінами, строк зберігання завершених виконавчих проваджень з виконання виконавчих документів у справах про стягнення боргу, переданих на зберіганні, становить три роки, після чого вони підлягають знищенню.

Станом на 16.03.2016 року виконавчі провадження стосовно ОСОБА_1 на виконанні у Відділі не перебували та не перебувають.

Згідно довідки Комунального Концерну «Центр Комунального Сервісу» від 17 лютого 2016 року № 51 заборгованість по сплаті комунальних послуг відсутня.

Так, відповідно до Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 статті 57 Закону N 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна (ч. 4 цієї статті).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону N 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 р. N 2274/5 визначено основні правила роботи з документами в органах державної виконавчої служби, в тому числі порядок загального документування у районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних відділах державної виконавчої служби, діловодство з виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішень) у всіх органах державної виконавчої служби, оформлення документів, технічного забезпечення їх підготовки, контролю за виконанням документів, а також здійснення діловодних процесів - організації документообігу, формування справ і зберігання документів (далі - діловодство) та поширюється на всю службову документацію.

Відповідно до п. 9.9 зазначеного Порядку строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Як вже зазначалось вище, матеріали виконавчого провадження, на підставі якого винесено оскаржувану постанову, знищено у зв'язку зі спливом трирічного строку зберігання.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону N 606-XIV рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування постанови ВДВС України Подільського РУЮ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 22 липня 2003 року про арешт кв. 59, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Западинська, 3б.

Стосовно вимоги позивача про зобов'язання Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві виключити із Єдиного державного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна запис про обтяження 11706687 про арешт кв. 59, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Западинська, 3б, суд зазначає наступне.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон України № 1952).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою актів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 8 Закону N 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; забезпечення ведення Державного реєстру прав; надання інформації про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечення обліку безхазяйного нерухомого майна; здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими законами України здійснюється органом державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952 державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Статтею 1 Закону № 1952 встановлено, що обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Відповідно до ст. 15 Закону № 1952 державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їхні

Згідно ч. 8 ст. 16 Закону № 1952-IV державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якою встановлюється заборона на розпорядження нерухомим майном, або особи, в інтересах якої встановлюється обтяження.

Положеннями статті 26 Закону N 1952-IV визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, підставою для внесення запису про скасування державної реєстрації прав є рішення суду.

Враховуючи викладене, та зважаючи на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність реєстрації обтяження нерухомого майна, та висновок суду про необхідність скасувати постанову ВДВС України Подільського РУЮ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 22 липня 2003 року про арешт кв. 59, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Западинська, 3б, суд також приходить до висновку про необхідність зобов'язати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві виключити із Єдиного державного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна запис про обтяження 11706687 про арешт кв. 59, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Западинська, 3б.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та обставин суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби України Подільського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зобов'язання вчинити дії є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Скасувати арешт накладений постановою ВДВС України Подільського РУЮ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 22 липня 2003 року на кв. 59, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Западинська, 3б.

3. Зобов'язати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві виключити із Єдиного державного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна запис про обтяження (арешт) 11706687 на кв. 59, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Западинська, 3б.

4. Судові витрати в розмірі 1102,40 грн. присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби України Подільського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук