Справа № 821/1062/13-а
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" вересня 2016 р. м. Київ К/800/3717/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Карася О.В., Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Скадовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року

у справі №821/1062/13-а

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Скадовському районі Херсонської області Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Скадовському районі Херсонської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення № від 12 грудня 2012 року.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року було скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Скадовському районі Херсонської області ДПС № від 12 грудня 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 54413,84 грн., з яких: за основним платежем - на 43929,71 грн., за штрафними санкціями - на 10484,13 грн.

В касаційній скарзі ДПІ у Скадовському районі Херсонської області ДПС, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року і залишити силі постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року.

У запереченні на касаційну скаргу фізична особа - підприємець ОСОБА_1, посилаючись на те, що постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року є законною та обґрунтованою, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ у Скадовському районі Херсонської області ДПС була проведена планова документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2011 року, за результатами якої складений акт № 217/17/НОМЕР_2 від 30 листопада 2012 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема: вимоги пункту 2.3 статті 2, пунктів 9.3-9.6 Закону України «Про податок на додану вартість», які полягали у тому, що підприємцем не були вжиті заходи щодо реєстрації платником податку на додану вартість та подання звітності у встановленому Законом порядку; вимоги абзацу «а» підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», пункту 46.1 статті 46, підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, які полягали у неподанні підприємцем до державної податкової інспекції декларацій з податку на додану вартість за звітні періоди з грудня 2010 року по грудень 2011 року; вимоги пункту 2.3 статті 2, підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, пункту 9.4 статті 9 Закону України «Про податок на додану вартість», пунктів 183.1, 183.10 статті 183, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємець занизив суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет, за період з грудня 2010 року по грудень 2011 року на 43929,71 грн., у тому числі: за грудень 2010 року - 1945,31 грн., за січень 2011 року - 1378,83 грн., за лютий 2011 року - 2098,68 грн., за березень 2011 року - 2327,03 грн., за квітень 2011 року - 1667,70 грн., за травень 2011 року - 1254,59 грн., за червень 2011 року - 2110,40 грн., за липень 2011 року - 11212,28 грн., за серпень 2011 року - 10184,30 грн., за вересень 2011 року - 1914,64 грн., за жовтень 2011 року - 2472,45 грн., за листопад 2011 року - 2275,80 грн., за грудень 2011 року - 3087,71 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що підприємець зобов'язаний був зареєструватись платником податку на додану вартість 20 листопада 2010 року та подавати звітність з податку на додану вартість з вказаного податкового періоду, оскільки сума отриманого ним доходу за період з листопада 2009 року по жовтень 2010 року склала 307140,00 грн., проте вказаний обов'язок не був виконаний підприємцем, у зв'язку з чим обсяги поставок, здійснені ним з 21 листопада 2010 року по грудень 2011 року, на загальну суму 219648,56 грн. підлягають оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 20%, що становить 43929,71 грн.

12 грудня 2012 року ДПІ у Скадовському районі Херсонської області ДПС на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення /0, яким згідно з підпунктом 54.3.1 пункту 54.3 статті 54, пунктом 120.1 статті 120, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 54413,84 грн., у тому числі: 43929,71 грн. - за основним платежем, 10484,13 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що з 20 листопада 2010 року позивач повинен був зареєструватись платником податку на додану вартість, подавати звітність та, відповідно, декларувати відповідні суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість, оскільки обсяг доходів, отриманих підприємцем за період з листопада 2009 року по листопад 2010 року (без урахування податку на додану вартість), склав 307140,00 грн., що не заперечувалось позивачем у позовній заяві.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що висновок податкового органу про перевищення підприємцем граничного обсягу оподатковуваних операцій, з досягненням якого пов'язується обов'язок зареєструватись платником податку на додану вартість та з його сплати, є неправомірним, оскільки загальна сума від здійснення підприємцем операцій з поставки товарів (послуг) за період з листопада 2009 року по жовтень 2010 року була визначена податковим органом з урахуванням податку на додану вартість.

Однак, погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів не може, з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у пункті 1.4 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), поставка товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Пунктом 4.1 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

Відповідно до вимог підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Як вбачається з наведених податковим органом у таблиці на 20-21 аркушах акту перевірки обсягів доходів, отриманих позивачем у періоді, який перевірявся, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за період, зокрема, з листопада 2009 року по листопад 2010 року був перевищений встановлений підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість» граничний обсяг оподатковуваних операцій, який склав 307140,00 грн. Вказані обставини не заперечувались позивачем у позовній заяві.

Крім іншого, як вбачається з наявних в матеріалах справи декларації про доходи, одержані позивачем за період з 01 січня по 31 грудня 2010 року, та декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік (арк. справи 31-32, 39-40), обсяги доходів, вказані податковим органом у акті перевірки, відповідають обсягам доходів, задекларованих підприємцем.

В свою чергу, положеннями частини 1 статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

З огляду на те, що у періоді, який перевірявся, позивач не був зареєстрований платником податку на додану вартість, а обсяг доходів був визначений податковим органом саме із доходів підприємця, задекларованих ним у податкових деклараціях, а не із сум, сплачених ним на користь постачальників, колегія суддів вказує, що суд апеляційної інстанції дійшов неправомірного висновку про те, що загальна сума від здійснення підприємцем операцій з поставки товарів (послуг) за період з листопада 2009 року по жовтень 2010 року була визначена податковим органом з урахуванням податку на додану вартість.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи вищевикладене, постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 226, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Скадовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2013 року скасувати, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2013 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ О.В. Карась

_____________________ А.О. Рибченко