Справа № 813/3282/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року Справа № 876/5651/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1, третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2, Червоноградської міської ради про зобов'язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 1 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про зобов'язання за власний рахунок здійснити знесення самовільно збудованої залізобетонної монолітної балконної плити (розміром 1,57*1,31 метра), зовнішньої цегляної стіни по фасаду будинку на балконній плиті (розміром 1,57*0,9 метра) віконного блоку та покриття по деревяних несучих конструкціях (розміром 1,57*1,53 метра) та привести квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану згідно поверхневого плану квартири.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 1 липня 2016 року позовні вимоги задоволено. Зобов'язано ОСОБА_1 за власний рахунок здійснити знесення самовільно збудованої залізобетонної монолітної балконної плити (розміром 1,57*1,31 метра), зовнішньої цегляної стіни по фасаду будинку на балконній плиті (розміром 1,57*0,9 метра) віконного блоку та покриття по деревяних несучих конструкціях (розміром 1,57*1,53 метра) та привести квартиру квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану згідно поверхневого плану квартири.

Із цією постановою не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що така є незаконною та необґрунтованою, так як винесена з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливо лише, коли використані усі заходи реагування. При цьому позивач мав право звертатися до суду лише з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, а не зобов'язання відповідача вчинити такі дії. Позивачем було обрано невірний спосіб захисту прав. Також суду не було надано доказів того, що проведені будівельні роботи суперечать суспільним інтересам, порушують права інших осіб та не надано доказів неможливості перебудови такого об'єкту з метою усунення порушень прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм. При цьому судом першої інстанції безпідставно не враховано висновки експертиз з питань охорони праці та промислової безпеки, виконані ДП «Західний експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» від 24 травня 2012 року та 7 серпня 2012 року, якими встановлено, що об'єкт є безпечним та можлива його експлуатація. Також мешканці третього під'їзду будинку подали заяву про те, що добудова балкону не порушує їх прав.

Державна архітектурно-будівельна інспекція України та третя особа ОСОБА_2 подали заперечення на апеляційну скаргу та вказали, що оскаржувана постанова є законною і обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених судом висновків.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 підтримав вимоги про скасування постанови Львівського окружного адміністративного суду від 1 липня 2016 року та дав пояснення, аналогічні доводам, що викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача Лешик І.П. та ОСОБА_2 заперечили щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, в межах викладених в ній доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 19.02.2015 року посадовою особою Департаменту ДАБІ у Львівській області на підставі направлення на здійснення позапланової перевірки № 05-170-з/н від 10.02.2015 року проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил реконструкції квартири з метою будівництва балкону до квартири АДРЕСА_1.

За результатами перевірки складено акт № 9/15/11-ф від 19.02.2015 року, згідно якого встановлено, що ОСОБА_1 у 2006 році самовільно здійснила реконструкцію власної квартири квартиру АДРЕСА_1 власними силами виконавши будівельні роботи з влаштування залізобетонної монолітної балконної плити, віконного блоку, та покриття. Також виконані роботи по демонтажу частини існуючої зовнішньої стіни будинку в межах віконного прорізу до рівня підлоги без проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт.

Департаментом ДАБІ у Львівській області також було оформлено протокол № 9/15/1-ф від 19.02.2015 року про адміністративне правопорушення та припис № 9/15/1-ф від 19.02.2015 року, яким з метою усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності зобов'язано ОСОБА_1 у 60-денний термін з дня отримання даного припису привести квартиру після реконструкції до попереднього стану.

28.04.2015 року головним державним інспектором інспекційного відділу у північному регіоні Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області на підставі наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції № 1 від 05.01.2015 року та на виконання вимог припису № 9/15/1-ф від 19.02.2015 року здійснено позапланову перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства ОСОБА_1

Цією перевіркою було встановлено, що вимоги припису № 9/15/1-ф від 19.02.2015 року ОСОБА_1 не виконано, чим порушено ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності, п. 14 «Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23.05.2011 року, про що складено Акт № 9/15/10-ф перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил та протокол № 9/15/2-ф про адміністративне правопорушення.

Рішенням Червоноградського міського суду від 19.02.2014 року визнано за ОСОБА_1 право власності на побудований балкон площею 1,9 кв. м. після реконструкції квартири АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення відповідач зареєструвала декларацію про готовність об'єкту до експлуатації № ЛВ63 від 17.03.2014 року та отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно-квартиру (загальною площею 52,3 кв.м.) від 22.04.2014 року.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14.12.2014 року № 459/450/14 скасовано рішення Червоноградського міського суду від 19.02.2014 року про визнання за ОСОБА_1 права власності на побудований балкон.

На підставі рішення апеляційного суду Львівської області від 14.12.2014 року Департаментом ДАБІ у Львівській області видано наказ № 5-Д від 20.02.2015 року про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої 17.03.2014 року № ЛВ63 по вищевказаному об'єкту.

Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку визначеному ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій».

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про архітектурну діяльність» замовники та підрядники під час створення об'єкта архітектури зобов'язані не порушувати під час організації і виконання будівельних робіт законні права та інтереси користувачів прилеглих земельних ділянок, власників розташованих на них будинків і споруд, відшкодовувати завдані їм збитки відповідно до закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 5 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 553 від 23 травня 2011 року, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за територіальним принципом (у межах областей) у порядку проведення планових та позапланових перевірок.

Державний контроль за плануванням, забудовою та іншим використанням територій відповідно до ст. 31 Закону України «Про планування і забудову територій» здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури - Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами, а також іншими спеціально уповноваженими органами виконавчої влади.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги припису, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України в разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Таким чином, суд може прийняти рішення про зобов'язання особи, що здійснила самочинне будівництво, провести перебудову виключно в тих випадках, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотно порушує будівельні норми і перебудова такого об'єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм неможлива.

Згідно із ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 - 32 Закону № 3038-VI.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством.

Таким чином, питання щодо згоди власників квартир - співвласників допоміжних приміщень багатоквартирного будинку - на надбудову поверхів, улаштування мансард і т. ін. з використанням при цьому конструктивних елементів будинку, як і на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо), має вирішуватися відповідно до законів про власність та інших законів України, передусім Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 382 ЦК України власникам квартир у багатоквартирному будинку належать на праві сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

До допоміжних належать приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів та інші технічні приміщення).

Відповідно до приписів статтей 368, 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, передача будь-якого допоміжного приміщення чи конструктивних елементів таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і т. ін.) у володіння і користування одного або декількох співвласників зачіпає інтереси інших мешканців будинку і може призвести в подальшому до обмеження прав у користуванні інших співвласників.

Окрім того, відповідно до п. 4. Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Отже, власник квартири має право на свій розсуд здійснювати в ній ремонт, змінювати її вигляд та призначення, але за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Таким чином, враховуючи, що відповідач звела добудову до квартири в багатоквартирному будинку із використанням його конструктивного елементу (несучої стіни), на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, та без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належного проекту, цей об'єкт слід визнати самочинним будівництвом.

Оскільки відсутня згода всіх мешканців будинку на перебудову, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушено права та законні інтереси інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач є суб'єктом владних повноважень, який вправі звертатися до суду із заявленими вимогами, відповідачем, у свою чергу, допущено порушення вимог чинного законодавства при здійсненні будівельних робіт, не виконано вимоги чинного припису про усунення порушень законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення адміністративного позову.

Доводи апелянта про неправильність формулювання позову є безпідставними, адже суть позовних вимог відповідає вимогам статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якою передбачено подання позову про знесення самочинно збудованого об'єкта та та статті 376 ЦК Україн, яка передбачає подання позову про зобов'язання особи, яка здійснила таке будівництво, провести відповідну перебудову.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 1 липня 2016 року у справі № 813/3282/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 09 вересня 2016 року.