Справа № 804/20858/14
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2016-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року м. Київ К/800/9224/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Моторного О.А.

Суддів Кошіля В.В.,

Островича С.Е.,

за участю секретаря - Калініна О.С.

та представників сторін:

від позивача - Макаренко С.В., Піскова А.В., Шило Г.С, Кобиляков А.А.,

від відповідача - Постольник О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2015

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016

у справі № 804/20858/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод імені Петровського»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2015, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016, позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 29.12.2014 №:

- про зменшення від'ємного значення податку на додану вартість на суму 71968 687,00 грн.;

- про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 265 661,00 грн. за основним платежем та 66 415,25 грн. штрафні (фінансові) санкції;

- про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4 794,94 грн. за основним платежем та 1 708,73 грн. штрафні (фінансові) санкції;

- про збільшення суми грошового зобов'язання з орендної плати у розмірі 397 538,06 грн. за основним платежем та 198 769,03 грн. штрафні (фінансові) санкції;

- в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податку на прибуток у розмірі 392 737 669,00 грн.;

- в частині зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 67 554 465,00 грн.;

- про збільшення суми грошового зобов'язання з земельного податку на суму 69 963,39 грн. за основним платежем та 34 981,70 грн. штрафні (фінансові) санкції;

- про збільшення грошового зобов'язання за розміщення відходів на суму 11 147 597,43 грн. за основним платежем та 2 790 594,38 грн. штрафні (фінансові) санкції.

В касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач з доводами та вимогами скаржника не погодився, просив скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення - без змін.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом проведена виїзна планова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства «Євраз-Дніпропетровський металургійний завод імені Петровського» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складений акт від 12.12.2014 № 682/28-0142-03-05393056.

На підставі акту перевірки, податковим органом 29.12.2014 прийнято податкові повідомлення-рішення №№ , , , , , , , .

Колегія суддів, переглядаючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, погоджується з висновками судів про задоволення позову, враховуючи наступне.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Датою виникнення права платника ПДВ на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач здійснював господарські операції за укладеними договорами з наступними контрагентами - ТОВ «ІНСТРУМЕНТ СНАБ-2005», ТОВ «Дніпрозварка», ТОВ «ДЗМС», ТОВ «Надія», ТОВ ВО «Укрзалізничшляхбуд», ПП «ЩЕБІНЬ УКРАЇНИ», ЗАТ «ПРОМВАЖМАШ», ТОВ «Феро-МД», ТОВ «ПВК» Сплав», ТОВ «Промислова група «Сенсор», ТОВ «Мебельна компанія України», ТОВ «ТЕХНО-ТОРГ», ТОВ «НСК», ПП «Тіман», ТОВ ТРИОС ГРУП, ПП «ТРЕС», ТОВ «АТМ», ТОВ «ІМПЕКСБУД», ТОВ «КРАФТ ЕЛЕКТРИК», ПП «СМІО ПЛЮС», ТОВ «Южхімресурси», ТОВ «ТД «ДНЕПР ПЕТРОЛІУМ», ТОВ «БІЛДІНГ КОНТРАКТ», ТОВ «Укрмедтехніка», ТОВ «Торгівельний дім «Мінералтехніка», ТОВ «ОДІМ ГРУП». Факт використання товару позивачем, та, відповідно, реальність виконання договорів сторонами, у власній виробничий діяльності підтверджується фактичними та документальними доказами, наявними у справі.

В матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаними контрагентами, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Посилання відповідача на акти про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача обґрунтовано відхилені судами попередніх інстанцій, оскільки чинне податкове законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей.

Щодо включення до складу витрат суми вартості ліквідованої частки основного засобу, визначеної у процентному співвідношенні, при частковому списанні основних засобів на загальну суму 22 296 183 грн., то судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач діяв відповідно до індивідуальної податкової консультації від 11.11.2013 №14573/10/23.1-14, згідно якої відповідачем фактично підтверджено право ПАТ «Євраз ДМЗ ім. Петровського» на включення до складу витрат операції з часткової ліквідації основних засобів при проведенні капітальних ремонтів, методику визначення частки ліквідованої частини об'єкта основних засобів та оцінки його складових частин при частковій ліквідації та склад підтверджуючих первинних документів.

Щодо не проведення коригування адміністративних витрат, витрат на збут, інших витрат при проведенні збиткових операцій з пов'язаними особами на загальну суму 352 214 496 грн., судами також встановлено, що відповідач листом від 05.04.2012 №1870/10/02-08/14 надав індивідуальну податкову консультацію «Щодо окремих положень Податкового кодексу України з податку на прибуток», згідно якої серед іншого визначено наступне, що при розрахунку об'єкта оподаткування платник податку має право врахувати витрати, включені до собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) одночасно з визнанням доходів від реалізації таких товарів (робіт, послуг).

Щодо заниження доходу при безоплатній передачі в комунальну власність гуртожитку на суму 107 800 грн. та заниження обсягів постачання з ПДВ на 21560 грн., слід зазначити наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ПАТ «Євраз ДМЗ ім. Петровського» проведено операції з безкоштовної передачі до комунальної власності гуртожитків. Факт передачі підтверджується актом приймання передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 Цивільного кодексу Україні за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Вартість майна визначається у договорах дарування з метою обчислення державного мита, на виконання вимог Декрету КМ України від 21.01.1993 № 7-93 «Про державне мито» та наказу Головної державної податкової інспекції від 22.04.1993 №15 «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита».

Відповідно до пункту 135.4 статті 135 ПК України дохід від операційної діяльності визначається у розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менш ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі.

Матеріали справи свідчать, що позивач не отримував будь-якої компенсації у будь-якій формі за безкоштовну передачу гуртожитку у комунальну власність, що підтверджується договором дарування.

Відповідно до пп. 197.1.16 п. 197.1 ст. 197 ПК України звільняються від оподаткування операції з безоплатної передачі в державну власність чи комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність об'єктів усіх форм власності, які перебувають на балансі одного платника податку і передаються на баланс іншого платника податку, якщо такі операції проводяться за рішенням Кабінету Міністрів України, центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, прийнятим у межах їх повноважень.

Норми цього підпункту поширюються також на операції з безоплатної передачі об'єктів з балансу юридичної особи будь-якої форми власності на баланс іншої юридичної особи, яка перебуває в державній або комунальній власності, що проводяться за рішенням органу державної влади України або органу місцевого самоврядування, прийнятим у межах їх повноважень, та за рішенням юридичних осіб, у разі передачі основних засобів інфраструктури залізничного транспорту, незалежно від того, чи є суб'єкти операції платниками податку.

Також судами встановлена неправомірність донарахування податку на додану вартість на понаднормативний брак, оскільки бракована продукція в повному обсязі використана в фінансово-господарській діяльності позивача.

Відповідач в акті перевірки зазначає про заниження податкових зобов'язань на суму 118 220 757,00 грн. податкового кредиту внаслідок реалізації продукції за цінами, нижчими виробничої собівартості, сировини та матеріалів.

Проте, чинним законодавством не передбачено обов'язковості визначення бази оподаткування ПДВ, виходячи з собівартості товару.

Щодо нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість на суму комісійної винагороди, сплаченої ПАТ «Євраз ДМЗ ім. Петровського» на користь комісіонера компанії «EAST METTALS AG», Швейцарія.

Відповідно до підпункту «б» пункту 185.1 статті 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 186.4 статті 186 ПК України місцем постачання послуг є місце реєстрації постачальника, крім операцій, зазначених у пунктах 186.2 і 186.3 цієї статті.

Матеріали справи свідчать, що місце реєстрації постачальника послуг - Швейцарія, місце постачання послуг Комісіонера - за межами митної території України.

Таким чином, комісійна винагорода, сплачена нерезиденту у зв'язку із постачанням послуг, місце постачання яких знаходиться за межами митної території України, не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

Щодо доводів відповідача про завищення суми бюджетного відшкодування у розмірі 6 121 024,00 грн. (автоматичне бюджетне відшкодування), судами встановлено, що періоди завищення бюджетного відшкодування, наведені у висновках до акту, та у додатку № 21, не співпадають, а суми бюджетного відшкодування в період з липня по грудень 2011 року, та з січня по липень 2012 року, підтверджуються документами обліку.

Також спростовані матеріалами справи доводи відповідача про заниження екологічного податку на суму 13 494 221,72 грн. за рахунок заниження фактичних обсягів розміщення відходів, оскільки комісійною судово-економічною експертизою встановлено, що об'єкт оподаткування екологічним податком визначався позивачем, виходячи з обсягів утворених відходів, і за вирахуванням відходів, переданих на утилізацію та проданих, у відповідності до приписів статей 240, 249 Податкового кодексу України.

Щодо безпідставного збільшення контролюючим органом суми грошового зобов'язання за платежем земельний податок та орендна плата з юридичних осіб слід зазначити таке.

Згідно п. 271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування є:

нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п. 288.1 ст. 288 ПК України).

Відповідно до п. 276.5 ст. 276 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (в межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, у тому числі зазначеними у пп. 276.1 та 276.4 цієї статті, іншим суб'єктам, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється відповідно до ст. 274 цього Кодексу від нормативної грошової оцінки, визначеної з урахуванням застосування відповідного коефіцієнта функціонального використання цих площ залежно від виду економічної діяльності орендаря, та ст. 275 цього Кодексу.

Пунктом 1 Розділу «Прикінцеві положення» ПК України встановлено, що норми п. 276.5 ст. 276 ПК України набирають чинності з 1 січня 2015 року.

З урахуванням викладеного, у разі надання в оренду земельних ділянок (в межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, до 1 січня 2015 року обчислюється за ставками, встановленими ст. 274, 275, 276 ПК України, без урахуванням норм п. 276.5 ст. 276 ПК України.

З урахуванням наведеного, суди вірно зазначили, що висновки відповідача щодо заниження позивачем податку за землю та орендної плати за землю за земельні ділянки, під переданою в оренду нерухомістю (або її частиною) та відповідно збільшення контролюючим органом суми грошового зобов'язання за платежем земельний податок та орендна плата з юридичних осіб є протиправними та такими, що не базуються на нормах ПК України.

Щодо операцій з продажу основних засобів фізичній особі ОСОБА_8.

Позивачем по вказаній операції на користь фізичної особи виписано податкову накладну №222 від 08.06.2014 на суму ПДВ 24833,34 грн., яку відображено у складі податкових зобов'язань з податку на додану вартість в декларації з ПДВ за червень 2012 року. Крім того, при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток за 1 півріччя 2012 року у складі доходу відображено суму в розмірі 124 166,68 грн.

Відповідно до пункту 146.13 статті 146 ПК України сума перевищення доходів від продажу або іншого відчуження над балансовою вартістю основних засобів включається до доходів платника податку.

Дохід від продажу або іншого відчуження об'єкта основних засобів та нематеріальних активів для цілей застосування цієї статті визначається згідно з договором про продаж або іншому відчуженні об'єкта основних засобів, але не нижче звичайної ціни такого об'єкта (активу) (пункт 146.14 статті 146 ПК України).

Для цілей оподаткування податком на додану вартість звичайною ціною є договірна вартість майна, а не вартість об'єкта оцінки.

Враховуючи, що при здійсненні операції по придбанню майна у фізичної особи виникають витрати на придбання такого майна, відповідно до статті 163 ПК України об'єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб відсутній.

За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність у податкового органу підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Доводи, наведені скаржником в касаційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки вони не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судами попередніх інстанцій.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та дано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись ст. ст. 221, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2015 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: (підпис)О.А. Моторний
Судді(підпис)В.В. Кошіль
(підпис)С.Е. Острович