Справа № 817/892/16
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2016-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 вересня 2016 р.Р і в н е 817/892/16
13год. 00хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Шарапи В.М., за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М., сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
до Зарічненської районної державної адміністрації
про визнання протиправним та скасування розпорядження в частині
В С Т АН О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування пунктів 2, 3.1, 3.3, 3.5 та 4 розпорядження голови Зарічненської районної державної адміністрації від 19 травня 2016 року №95-К «Про ОСОБА_2». До початку розгляду справи по суті змінив предмет позову, доповнивши його вимогою визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Зарічненської районної державної адміністрації «Про надання відпустки ОСОБА_2» від 15 липня 2016 року №116-к. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснив суду, що відповідач 19 травня 2016 року прийняв розпорядження №95-к, яким поновив ОСОБА_2 на роботі за рішенням суду з 19 лютого 2013 року зазначив вважати її такою, що приступила до роботи 19 травня 2016 року, встановив їй посадовий оклад в сумі 1380 грн. Також зазначив, що робочий час позивачки слід вважати простоєм з 19 травня 2016 року, встановив оплату праці в розмірі двох третин від посадового окладу та надав ОСОБА_2 відпустку без збереження заробітної плати з 19 травня по 18 липня 2016 року включно. Розпорядженням від 15 липня 2016 року №116-к ОСОБА_2 надано відпустку без збереження заробітної плати з 19 липня по 31 грудня 2016 року включно.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Зазначає, що пунктом 2 розпорядження від 19 травня 2016 року №95-к зазначено вважати ОСОБА_2 поновленою на посаді начальника відділу у справах сім'ї та молоді Зарічненської РДА (поза штатом) такою, що приступила до роботи 19 травня 2016 року, хоч поновлена вона на посаді з 19 лютого 2013 року. На думку позивача даний пункт суперечить попередньому про поновлення на посаді з 19 лютого 2013 року, суперечить пункту 3.4 цього ж розпорядження, яким позивачці заборонено виходити на роботу. Крім того, цей пункт суперечить вимогам Закону України «Про місцеві державні адміністрації», оскільки виданий за межами повноважень голови та суперечить рішенню суду про поновленню на роботі, оскільки позивачку поновлено поза штатом.

Встановлення позивачці посадового окладу в розмірі 1380 грн. також є неправомірним, оскільки він є менше встановленого постановою КМ України від 06.04.2016 року №292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», який з 01 травня 2016 року повинен становити не менше 1723 грн., а керівника самостійного відділу не менше 4480 грн.

Пунктами 3.3, 3.5 розпорядження відповідач з 19 травня 2016 року визначив робочий час позивачки простоєм та встановив оплату праці в розмірі двох третин від встановленого посадового окладу, що, на думку позивача, також є протиправним, оскільки за обставинами справи організаційні і технічні умови для зупинення роботи відповідача відсутні. Незаконне звільнення з роботи та послідуюче поновлення на роботі не може бути підставою простою відповідача.

Пунктом 4 розпорядження від 19 травня 2016 року №95-к та розпорядженням від 15 липня 2016 року №116-к позивачці надано відпустку без збереження заробітної плати на строк відповідно з 19 травня по 18 липня та з 18 липня по 31 грудня 2016 року. Позивач вказує, що таке надання відпустки проведено з порушенням вимог Закону України «Про відпустки» та КЗпП України, оскільки відпустку надано без згоди ОСОБА_2 та з перевищенням встановленого максимального строку такої відпустки. Крім того, на думку позивача такі рішення відповідача є дискримінацією позивачки по відношенню до інших працівників адміністрації, яким відпустки без збереження заробітної плати надавались на значно коротші терміни. Вони є також непропорційними і необґрунтованими.

Відповідач проти позову заперечує. Представник відповідача заперечення проти позову обґрунтовує тим, що розпорядження, які в частині оспорює позивач, прийняті у межах повноважень голови адміністрації і відповідно до фактичних обставин та чинного законодавства.

Представник відповідача зазначає, що на час фактичного поновлення позивачки на роботі на виконання рішення суду - 19 травня 2016 року, у штатному розписі Зарічненської районної державної адміністрації посади начальника відділу у справах сім'ї та молоді не існувало з 15.02.2013 року. Тому позивачку було поновлено на посаді поза штатом. У зв'язку з цим, а також з тим, що позивачку поновлено на посаді з 19 лютого 2013 року, посадовий оклад їй встановлено той, який вона мала станом на час звільнення - 19 лютого 2013 року, в сумі 1380 грн.

Стосовно запису в розпорядженні про те, що позивачку слід вважати такою, що приступила до роботи з 19 травня 2016 року, то такий запис відповідає фактичним обставинам справи. Позивачка дійсно була поновлена на роботі 19 травня 2016 року і даний запис лише констатує цей факт і не встановлює для позивачки будь яких обов'язків та не обмежує будь яких її прав.

Щодо визначення для позивачки часу її роботи простоєм, то представник відповідача пояснила суду, що з 15 лютого 2013 року відділ у справах сім'ї та молоді Зарічненської районної державної адміністрації припинено. Припинення діяльності такого відділу свідчить про відсутність організаційних умов для виконання ОСОБА_2 роботи за посадою начальника такого відділу після поновлення її на роботі. Тому вважає, що визначення часу роботи позивачкою простоєм та проведення відповідно до такого стану оплати праці відповідає вимогам статей 34, 113 КЗпП України.

Стосовно надання позивачці відпустки без збереження заробітної плати представник відповідача зазначила, що така відпустка надавалась згідно з пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" № 76-VIII від 28.12.2014р.

Вважає оспорені розпорядження такими, що прийняті без порушення вимог чинного законодавства і в задоволенні позову просить відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, повно і всебічно встановивши обставини адміністративної справи відповідно до норм матеріального права на підставі досліджених судом у судовому засіданні доказів, з дотриманням норм процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2016 року, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області від 18 лютого 2014 року №27-к «Про звільнення ОСОБА_2». Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу у справах сім'ї та молоді Зарічненської районної державної адміністрації з 19 лютого 2013 року. Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді (а.с. 6-16).

19 травня 2016 року головою Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області прийнято розпорядження №95-к «Про ОСОБА_2». Пунктами 1 і 2 даного розпорядження поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу у справах сім'ї та молоді Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області з 19 лютого 2013 року. Зазначено про те, що вважати її поновленою на посаді поза штатом та такою, що приступила до роботи 19 травня 2016 року. Визначено: пунктом 3.1. посадовий оклад начальника відділу сім'ї та молоді Зарічненської РДА з 19 травня 2016 року в розмірі 1380 грн.; пунктом 3.3. робочий час ОСОБА_2 з 19 травня 2016 року вважати простоєм; пунктом 3.5. з 19 травня 2016 року оплата праці ОСОБА_2 здійснюється в розмірі двох третин від встановленого посадового окладу. Пунктом 4 надано ОСОБА_2 відпустку без збереження заробітної плати терміном на 61 календарний день з 18 травня 2016 року по 18 липня 2016 року включно. 15 липня 2016 року головою Зарічненської районної державної адміністрації прийнято розпорядження №116-к, яким надано ОСОБА_2 відпустку без збереження заробітної плати на 166 календарних днів з 19 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року включно (а.с. 17, 56).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд вважає оспорені пункти 3.1., 3.3., 3.5., 4 розпорядження голови Зарічненської РДА від 19 травня 2016 року №99-к та розпорядження голови Зарічненської РДА від 15 липня 2016 року №116-к протиправними.

Відповідно до вимог статті 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII. На виконання даного Закону прийнято постанову КМ України від 06 квітня 2016 року №292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», якою встановлено мінімальний розмір посадового окладу за групою оплати праці 9 у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міст обласного значення, становить з 01 травня 2016 року 1723 грн. Згідно Додатків 1 та 3 до вказаної постанови розмір посадового окладу керівника самостійного відділу на посаді державної служби із територією одного або кількох районів становить 4480 грн. Прийнявши 19 травня 2016 року рішення про поновлення позивачки на посаді начальника відділу сім'ї та молоді Зарічненської РДА, відповідач зобов'язаний був врахувати вимоги постанови КМ України від 06 квітня 2016 року №292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» в частині оплати праці державних службовців з 01 травня 2016 року.

Неприйнятною є також мотивація визначення відповідачем розміру посадового окладу позивача: «Діючи у межах реальних можливостей затвердженого фонду оплати праці на 2016 рік». Встановлюючи гарантовані мінімальні розміри посадових окладів працівникам державної служби, держава взяла на себе зобов'язання забезпечувати їх виконання через державні органи, уповноважені приймати на роботу державних службовців. Тому обов'язок державного органу забезпечити встановлення державному службовцю посадового окладу з врахуванням вимог щодо його розміру не нижче встановленого мінімального не може залежати від бюджетного фінансування.

За таких обставин пункт 3.1. розпорядження голови Зарічненської РДА Рівненської області від 19 травня 2016 року №95-к слід скасувати як такий, що порушує право позивача на отримання законодавчо гарантованого мінімуму оплати праці.

Заперечення позивача проти позову в цій частині суперечать наведеним судом нормативно-правовим актам, які регулюють спірні правовідносини.

Статтею 34 КЗпП України простоєм визначено зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Однак за змістом оскарженого розпорядження відповідача не вбачається, що робота Зарічненської РДА в цілому та будь яких його структурних підрозділів зокрема зупинялась після 19 травня 2016 року. Таких доказів відповідач не надав і у судове засідання. Незаконне звільнення позивача з роботи та його послідуюче поновлення на посаді не може бути підставою для виникнення організаційних або технічних умов, необхідних для виконання ним роботи.

Крім того, простоєм кваліфікуються лише випадки, коли працівник приходить на роботу, але не працює з причин відсутності матеріально-технічного забезпечення виробництва, незабезпечення необхідною документацією, простою з інших причин, не пов'язаних з виною працівника. Однак голова Зарічненської РДА розпорядився не виходити ОСОБА_2 на роботу до закінчення простою (пункт 3.4. розпорядження від 19 травня 2016 року №95-к).

За наведених обставин після 19 травня 2016 року у Зарічненській РДА відсутні умови, за яких робочий час ОСОБА_2 слід вважати простоєм, та, як наслідок оплачувати її роботу розмірі двох третин від встановленого посадового окладу.

Тому з цих підстав пункти 3.3., 3.5. розпорядження голови Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області від 19 травня 2016 року №95-к слід скасувати як такі, що не відповідають вимогам законодавства про працю, а доводи відповідача в обґрунтування заперечень проти позову в цій частині - відхилити.

При наданні позивачці відпустки без збереження заробітної плати пунктом 4 розпорядження від 19 травня 2016 року №95-к та розпорядженням від 15 липня 2016 року №116-к відповідач керувався пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" № 76-VIII від 28.12.2014р., яким встановлено, що керівникам органів виконавчої влади та інших державних органів (крім органів, які беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою), з метою забезпечення раціонального використання бюджетних коштів вжити заходів щодо скорочення чисельності працівників цих органів на 20 відсотків, надання працівникам відпусток без збереження заробітної плати, встановлення для працівників режиму роботи на умовах неповного робочого часу, зменшення або скасування стимулюючих виплат, зменшення надбавок і доплат, які встановлені у граничних розмірах, переглянути укладені договори на придбання товарів, робіт, послуг. Надано право керівникам зазначених органів у межах бюджетних призначень без згоди та попередження працівників встановлювати для них режим роботи на умовах неповного робочого часу та надавати відпустки без збереження заробітної плати на визначений цими керівниками термін. Установлено, що під час здійснення органами виконавчої влади та іншими державними органами цих заходів положення статті 26 Закону України "Про відпустки" та статей 32, 56 та 84 Кодексу законів про працю України (у частині обмеження терміну відпустки без збереження заробітної плати, необхідності повідомлення не пізніше ніж за два місяці та погодження з працівником встановлення режиму роботи на умовах неповного робочого часу) не застосовуються.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу зазначених розпоряджень, на відповідність вимогам частини 3 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне.

Згідно штатного розпису відповідача на 2016 рік чисельність його працівників становить 29 штатних одиниць (а.с. 102). У 2016 році 12 працівникам надано відпустки без збереження заробітної плати строком від 2 до 8 днів (а.с. 109-122). При цьому жодному працівникові відпустка не надавалась на підставі пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" № 76-VIII від 28.12.2014р., а всім працівникам відпустки без збереження заробітної плати надавались у зв'язку із сімейними обставинами відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про відпустки» та статті 84 КЗпП України.

Позивачці відпустки без збереження заробітної плати у 2016 році надані відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" № 76-VIII від 28.12.2014р. строком на 227 днів.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Дані конституційні норми відповідачем було порушено, оскільки надавши позивачці без її згоди відпустку без збереження заробітної плати на весь її робочий час у 2016 році відповідач позбавив ОСОБА_2 права на на працю, можливість заробляти собі на життя працею та право на отримання заробітної плати взагалі.

Частинами 1 та 2 статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 1 Протоколу №12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Законом України від 09.02.2006 №3435-ІУ) визначено, що: 1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. 2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначені у пункті 1.

Підставою для надання позивачці відпустки без збереження заробітної плати тривалістю 227 днів були службові записки на ім'я голови Зарічненської РДА, згідно яких в установі виникла заборгованість з оплати праці через безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_2 в сумі відповідно 129899,12 грн. та 15408,42 грн. на виконання рішення суду про поновлення її на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу (а.с. 42, 43, 57, 59).

За таких обставин скорочення видатків на заробітну плату на підставі пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" № 76-VIII від 28.12.2014р. за рахунок позбавлення заробітної плати без згоди працівника та на період 227 днів поспіль однієї лише позивачки, без застосування таких же заходів щодо інших працівників, є прямою дискримінацією ОСОБА_2 в розумінні Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» N 5207-VI від 06.09.2012. В даному випадку відповідачем створена ситуація, за якої з позивачкою, як особою, що рішенням суду поновлена на роботі до відповідача та на користь якої стягнуто заробітну плату за час вимушеного прогулу, поводяться менш прихильно, ніж з іншими працівниками в аналогічній ситуації - недостатності бюджетного фінансування на виплату заробітної плати. При цьому позивачем не наведено будь яких доводів та не надано доказів тому, що таке поводження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

За наведених обставин доводи позивача в цій частині позовних вимог є обґрунтованими, а заперечення відповідача проти позову судом відхиляються. Пункт 4 розпорядження від 19 травня 2016 року №95-к та розпорядження від 15 липня 2016 року №116-к голови Зарічненської районної державної адміністрації є протиправними та підлягають скасуванню.

Тому оспорені в зазначеній частині рішення відповідача прийняті: не на підставі Конституції та Законів України; необґрунтовано; без дотримання принципу рівності перед законом і з допущенням дискримінації; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивачки і цілями, на досягнення яких спрямовані оспорені рішення. Вони є неправомірними та підлягають скасуванню.

Що стосується вимог позивача про визнання протиправним та скасування пункту 2 розпорядження голови Зарічненської районної державної адміністрації від 19 травня 2016 року №95-к, то вони до задоволення не підлягають. Даним пунктом зазначено вважати ОСОБА_2 поновленою на посаді начальника відділу у справах сім'ї та молоді Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області (поза штатом) такою, що приступила до роботи 19 травня 2016 року. Даним пунктом не покладено на позивачку будь яких обов'язків та не обмежено її прав, оскільки лише констатовано факт, що позивачка приступила до роботи 19 травня 2016 року. Такий факт відповідає фактичним обставинам справи, оскільки до 19 травня 2016 року позивачка була звільнена з роботи, а поновлена 19 травня 2016 року. Тому підстав для визнання даного пункту протиправним і його скасування судом не встановлено і в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати по справі судом присуджуються на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Зарічненської РДА відповідно до вимог статті 94 КАС України в сумі 551,20 грн.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області "Про ОСОБА_2" від 19.05.2016 року №95-к в частині підпунктів 3.1, 3.3, 3.5 пункту 3, пункту 4.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області "Про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_2" від 15.07.2016 року №116-к.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Присудити на користь позивача - ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Зарічненської районної державної адміністрації судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Шарапа В.М.