Справа № 808/1052/16
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"31" серпня 2016 р.Справа № 808/1052/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю: секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізького національного технічного університету на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року по справі за позовом Запорізького національного технічного університету до виконавчої дирекції Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Запорізький національний технічний університет звернувся з адміністративним позовом до виконавчої дирекції Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати в частині визнання порушенням абзацу 1 частини 1 статті 35, частини 2 статті 47, статті 48, частини 2 статті 53 Закону України від 18.01.2001 №2240-ІІІ "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", із змінами та доповненнями, (в період дії до 01.01.2015); частини 1 статті 22, частини 2 статті 33 Закону України №1105-ХІY від 23.09.1999 "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (в редакції Закону України від 28.12.2014 №77-YIII); пункту 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 №1266 (із змінами та доповненнями); пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001 №1266 (в редакції постанови КМУ від 26.06.2015 №439) рішення відповідача від 25 лютого 2016 року №52 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності: неправомірно витрачених страхових коштів у сумі 20 536 грн. 80 коп., та штрафу в сумі 8 791 грн.25 коп., а всього 29 328 грн. 05 коп.

- стягнути з відповідача на свою користь 29 328 грн. 05 коп.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представники відповідача в судовому засіданні вважали, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а

тому підлягає залишенню без змін.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи за відсутністю останнього.

Заслухавши представників відповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 25 січня 2016 року по 12 лютого 2016 року фахівцями відповідача відповідно до плану графіку проведення перевірок страхувальників на І квартал 2016 року та на підставі направлення від 21.01.2016 №06/53 проведено планову перевірку дотримання порядку використання та своєчасності і повноти повернення невикористаних страхових коштів Фонду у Запорізькому національному технічному університеті за період з 01 січня 2014 року до 01 січня 2016 року, результати якої відображено в акті від 12 лютого 2016 року №369.

Перевіркою правильності призначення та виплати усіх видів матеріального забезпечення за рахунок Фонду встановлено порушення абзацу 1 частини 1 статті 35, частини 2 статті 53 Закону України №2240-ІІІ в період дії до 01.01.2015 та частини 1 статті 22, частини 2 статті 33 Закону України №1105 в період з 01.01.2015, а також пункту 7 та 3 Порядку №1266, що призвело до неправомірно витрачених страхових коштів Фонду на загальну суму 20536,80 грн.

Не погоджуючись із висновками акту планової перевірки від 12 лютого 2016 року №69 позивачем направлено на адресу відповідача письмові заперечення до акту перевірки.

Листом виконавчої дирекції Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25.02.2016 №06-13-472 відмовлено Запорізькому національному технічному університету у задоволенні заперечення.

25 лютого 2016 року виконавчою дирекцією Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності сформовано та надіслано на адресу позивача рішення №52, згідно якого: підлягає поверненню до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності неправомірно витрачені страхові кошти у сумі 29659 грн. 28 коп. з них: 12076 грн. 79 коп. - в період до 01.01.2015 та 17582 грн. 49 коп. - в період з 01.01.2015; застосовано штраф у розмірі 50% неправомірно витрачених страхових коштів у сумі 8791 грн. 25 коп. Загальна сума страхових коштів, які в десятиденний термін від дня отримання рішення підлягали перерахуванню на користь відповідача склала 38450 грн. 53 коп., яку платіжним дорученням від 09.03.2016 №623 позивачем в повному обсязі перераховано на рахунок відповідача.

Встановлено, що під час перевірки встановлені особи, яким призначено та сплачено матеріальне забезпечення та які на момент настання хвороби були звільненні з роботи за сумісництвом в Запорізькому національному технічному університеті у зв'язку з закінченням дії строку трудового договору: наказом №262-К від 29.05.2015 звільнено ОСОБА_1 з 30.05.2015, ОСОБА_2 з 31.05.2015, ОСОБА_3 з 31.05.2015; наказом №58-К від 05.02.2015 звільнено ОСОБА_4 з 04.02.2015; наказом №242-К від 17.06.2014 звільнено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 30.06.2014; наказом №238-К від 17.06.2014 звільнено ОСОБА_7 з 30.06.2014; наказом №262-К від 29.05.2015 звільнено ОСОБА_8 з 31.05.2015; наказом №256-К від 23.06.2014 звільнено ОСОБА_9 з 30.06.2014; наказом №365-К від 01.09.2014 прийнято працювати по сумісництву ОСОБА_10з 01.09.2014 по 31.05.2015.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду, виходить з наступного.

До 01.01.2015 правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей було визначено Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" № 2240-III від 18.01.2001.

Вказаний Закон втратив чинність на підставі Закону N 77-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці", яким викладено в новій редакції Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням".

З 01.01.2015 року діє Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі по тексту постанови - Закон № 77).

Частиною 1 статті 4 Закону N 2240-III від 18.01.2001 передбачено, що право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законодавством.

Таку ж саму норму містить частина 1 статті 19 Закону від 23.09.1999 №1105-ХІV (в редакції Закону № 77).

Тобто, аналіз вказаних норм свідчить про те, що як до 01.01.2015 року так і з 01.01.2015 право на матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності виникає з настанням страхового випадку в період роботи.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 35 Закону №2240-III від 18.01.2001 та абз.1.ч.1 ст. 22 Закону №1105-ХІV від 23.09.1999 допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї страхових випадків.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону № 77, матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомоги по вагітності та пологах, які надаються за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України).

Частиною 2 статті 22 Закону № 77 передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Середня заробітна плата для розрахунку оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, допомоги по тимчасовій непрацездатності, що здійснюється за рахунок Фонду, обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266.

Підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи (ст. 31 Закону №77).

Пунктом 25 Порядку № 1266 встановлено, що розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата, є 12 календарних місяців перебування у трудових відносинах (з першого до першого числа) за останнім основним місцем роботи застрахованої особи, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок.

Відповідно до приписів пункту 30 Порядку №1266, у разі коли на момент настання страхового випадку застрахована особа працює за сумісництвом, обчислення середньої заробітної плати здійснюється страхувальниками окремо за основним місцем роботи та за сумісництвом. Розрахунковий період у такому разі визначається за кожним місцем роботи окремо.

Встановлено, що вказані вище особи, працювали в Запорізькому національному технічному університеті одночасно як за основним місцем роботи так і за сумісництвом.

Позивачем не заперечується той факт, що вказані особи були звільнені з роботи за сумісництвом залишаючись при цьому працювати в Запорізькому національному технічному університеті за основним місцем роботи.

Матеріали справи містять листки непрацездатності по вказаним у позові особам, однак з останніх вбачається, що страхові випадки настали в період коли всі перелічені особи вже були звільнені з посад по роботі за сумісництвом.

Отже, особи, які зазначені в позові на момент настання хвороби (страхового випадку) фактично не мали втрати заробітної плати по роботі за сумісництвом, оскільки були звільнені, проте вони підлягали загальнодержавному соціальному страхуванню за основним місцем роботи, за яким фактично мали втрату заробітної плати на момент настання страхових випадків.

Посилання позивача на приписи підпункту "ї" пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 "Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати", яким, на його думку, передбачений виняток для певних працівників, оскільки вказаним Порядком не передбачено обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вірно не прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки зазначений Порядок застосовується лише у випадках: а) надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки; б) надання працівникам творчої відпустки; в) виконання працівниками державних і громадських обов'язків у робочий час; г) переведення працівників на іншу легшу нижчеоплачувану роботу за станом здоров'я; д) переведення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, на іншу легшу роботу; е) надання жінкам додаткових перерв для годування дитини; є) виплати вихідної допомоги; ж) службових відряджень;з) вимушеного прогулу; и) направлення працівників на обстеження до медичних закладів; і) звільнення працівників-донорів від роботи; ї) залучення працівників до виконання військових обов'язків; й) тимчасового переведення працівника у разі виробничої потреби на іншу нижчеоплачувану роботу; л) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 ).

Відповідно до пунктів 5,6 частини 1 статті 10 Закону N 1105-XIV, Фонд має право накладати і стягувати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені законом за порушення вимог цього Закону; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених фактів порушення законодавства про соціальне страхування.

Частиною 6 статті 15 Закону N 1105-XIV передбачено, що у разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що рішення відповідача від 25 лютого 2016 року № 52 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності в частині неправомірно витрачених страхових коштів у сумі 20 536 грн. 80 коп., та штрафу в сумі 8 791 грн.25 коп., а всього 29 328 грн. 05 коп. є цілком правомірним, а відтак не підлягає скасуванню.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на встановлення правомірності спірного рішення та відсутності підстав для його скасування, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 29 328 грн. 05 коп. задоволенню також не підлягають.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що посилання позивача, в апеляційній скарзі, на листи Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 22.02.2016 року № 07/07-21/703 та Міністерства праці та соціальної політики від 11.09.2006 року № 912/020153-06, як на підставу для задоволення адміністративного позову, не можуть бути прийняті до уваги, тому як останні не є нормативно-правовими актами, а відповідно суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин положення Законів України № 2240-ІІІ, № 1105-ХІV та Порядок № 1266, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266 зі змінами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького національного технічного університету- залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року по справі за позовом Запорізького національного технічного університету до виконавчої дирекції Запорізького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення коштів - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай