Справа № 644/5447/16-а
Суддя: Шевченко С. В.
Дата ухвалення: 2016-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/5447/16-а
Провадження № 2-а/644/126/16
09.09.2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2016 року м.Харків

Суддя Орджонікідзевського районного суду м.Харкова Шевченко С.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відмови у прийнятті рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з «Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженим Постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 р. та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_2 , зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що він проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з 25.10.1981 р. по 24.02.1984 р., з них у складі діючої армії в період з 19.01.1983 р. по 20.02.1984 р. під час бойових дій в Республіці Афганістан у складі військової частини НОМЕР_1 . Згідно витягу з протоколу № 1212 від 29.04.2014 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у нього наявні отримані під час проходження військової служби множинні осколкові поранення голови (контузія 1983 р.) та наступні захворювання - пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. У зв`язку з пораненням: контузією і захворюваннями, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії, йому вперше з 01.07.2014 року була встановлена третя група інвалідності. Користуючись своїм правом, він подав до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надавши всі необхідні документи. Листом від 14.06.2016 року № 1326/ВСЗ ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив йому про рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби - від 27.05.2016 року, відповідно до якого комісія дійшла висновку про відмову в задоволенні заяви, оскільки в поданих документах відсутній документ про обставини поранення та рекомендовано звернутися з відповідними документами про призначення допомоги, як особі яка проходила службу в Прикордонних війська, до Державної прикордонної служби України. Таку бездіяльність відповідача він вважає протиправною.

Представник Міністерства оборони України позов не визнав, надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що Міністерство оборони України не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Представник відповідача вказав, що дії Міноборони щодо відмови позивачу призначенні одноразової грошової допомоги є правомірними і законними та такими, що відповідають чинному законодавству в сфері соціального захисту військовослужбовців звільнених з військової служби осіб, позов не визнає, заперечує проти позову, і вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є незаконними та безпідставними, оскільки Міноборони розглянуло заяву ОСОБА_1 щодо отримання одноразової грошової допомоги та відмовило у її наданні на законних підставах. Крім того, представник відповідача вказав, що позивач у період з 25.10.1981р. по 24.02.1984р. проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік (військова частина НОМЕР_1 ), яка належала до прикордонних військ, та являвся військовослужбовцем прикордонних військ. На виконання постанови Ради Міністрів СРСР №328-159СС від 28.03.1957 року, прикордонні війська були передані до складу Комітету державної безпеки СРСР зі складу Міністерства внутрішніх справ СРСР спільним наказом (Міністерства внутрішніх справ та Комітету державної безпеки) № 0017/00161 від 02 квітня 1957 року. Пунктом 1 частини 1 Указу Президії Верховної Ради колишнього Союзу РСР від 21 березня 1989р. № 10224-ХІ «Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ» прикордонні війська виведені зі складу Збройних Сил колишнього Союзу РСР. Відповідно до абзацу другого п.3 ч.1 вказаного Указу за прикордонними військами збережено існуючий порядок матеріально-технічного і фінансового забезпечення. Відповідно до ст.1 Закону України «Про Прикордонні війська України» від 04 листопада 1991 року, головним завданням Прикордонних військ України є забезпечення недоторканності державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах України, а також охорона економічної зони України, а згідно ст. 2 цього Закону Центральним органом управління Прикордонних військ України є Державний комітет у справах охорони державного кордону України, який підпорядковується Кабінету Міністрів України. Фінансове, військове та матеріально-технічне забезпечення діяльності Прикордонних військ України покладається на Кабінет Міністрів України. У 2001 році почалася реформа органів охорони кордону України, в результаті якої 31 липня 2003 прикордонні війська України були перетворені в Державну прикордонну службу України. Закон України «Про Прикордонні війська України» від 04 листопада 1991 року в силу п.1 Розділу IX «Прикінцеві Положення» Закону України «Про Державну прикордонну службу України» № 661-ІV від 03.04.2003 року, з 01 серпня 2003 року втратив чинність, оскільки Закон України «Про Державну прикордонну службу України» № 661-ІV від 03.04.2003 року набрав чинності з 01 серпня 2003 року. Відповідно до п. З Розділу IX «Прикінцеві Положення» Закону України «Про Державну прикордонну службу України» № 661-ІV від 03.04.2003 року, Державна прикордонна служба України є правонаступником Прикордонних. військ України, створюється на їх основі, у тому числі матеріально-технічній базі, у межах штатної чисельності та фінансування за станом на 01 січня 2003 року. Тобто правонаступником прикордонних військ колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, які на той час підпорядковувались Комітету Державної безпеки СРСР, а з 1991 року Комітету по охороні державного кордону СРСР, на сьогоднішній день є Державна прикордонна служба України, яка являється правоохоронним органом спеціального призначення та свою діяльність на виконання функцій і покладених на неї завдань здійснює через Адміністрацію Державної прикордонної служби України. Таким чином, оскільки позивач звільнений зі строкової військової служби з прикордонних військ, які не входили до складу Міністерства оборони та правонаступником яких, з огляду на вищевикладене, є Державна прикордонна служба країни, то в силу ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.13р. №975, правових підстав призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому III групи інвалідності, у зв`язку з пораненням, травмою, захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії, немає.

Також представник відповідача вказав, що відповідно до п.4 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Відповідно до п.6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, одноразова грошова допомога призначається і виплачується зокрема військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи. Представник відповідача вказав, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин. Представник відповідача зауважив, що позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що відповідно до Витягу із протоколу від 29.04.2014 року № 1212 засідання ЦВЛК Міноборони відносно колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 зроблений висновок, що «травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії». Разом з тим представник відповідача наголосив, що військовослужбовці з такими пораненнями в обов`язковому порядку проходили лікування у військово-медичних установах Збройних Сил колишнього СРСР. Як свідчать матеріали справи, жодних відомостей про захворювання або одержане поранення, каліцтво, травму чи інше ушкодження здоров`я, яке мало місце під час виконання обов`язків військової служби або в період проходження позивачем військової служби, до матеріалів справи не надано. Представник відповідача вказав, що оскільки позивачем не надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження отриманого ним поранення, травми, контузії або іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце під час виконання військового обов`язку у 1983 - 1984 роках, не надано жодного документа про проходження позивачем лікування у військово-медичних закладах колишнього СРСР та Збройних Сил України, а також те, що у військовому квитку ОСОБА_1 та облікових документах відсутні будь-які записи щодо отримання ним поранень та контузій, то право у позивача на отримання одноразової грошової допомоги відсутнє.

Представник відповідача вказав, що відповідно до облікових документів у період з 25.10.1981 р. по 24.02.1984 р. проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік (військова частина НОМЕР_1 ), яка належала до прикордонних військ, та являвся військовослужбовцем прикордонних військ. Згідно п.2.1 розділу III «Медичний огляд ВЛК» Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.05.2009 року №333, медичний огляд військовозобов`язаних, яких звільнено у запас з Держприкордонслужби та які перебувають на обліку у військових комісаріатах Збройних Сил України, проводиться за рішенням військового комісара відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800. Відповідно до п.2.2 цього ж положення, причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у колишніх військовослужбовців, які проходили військову службу в органах Держприкордонслужби, визначає Центральна військово-лікарська комісія Державної прикордонної служби України. Представник відповідача зазначив, що рішення про проведення медичного огляду ОСОБА_1 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 не приймалося, а тому проведення медичного огляду позивача Центральною ВЛК Міноборони є безпідставним та незаконним. Крім того, відповідно до п.2.3.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.08 р. №402, Центральна військово-лікарська комісія є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України, а згідно п.2.3.3 цього ж Положення, на Центральну військово-лікарську комісію покладається зокрема організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України. Таким чином, оскільки ОСОБА_1 звільнений зі строкової військової служби прикордонних військ, а вони в свою чергу підпорядковувались та знаходились на фінансової забезпеченні у Комітеті державної безпеки СРСР, правонаступником якого в подальшому стала Адміністрація Державної прикордонної служби України, то встановлення причинного зв`язку поранення, травми, контузії позивача, з огляду на законодавство, не відноситься до компетенції Центральної ВЛК Міністерства оборони України, а відноситься до компетенції Центральної ВЛК Державної прикордонної служби України, а тому протокол Центральної ВЛК від 29.04.2014 року №1212 є незаконним, оскільки повноваження для проведення цьої засідання у комісії були відсутні.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

В період з 25.10.1981 року по 24.02.1984 року позивач проходив строкову військову службу у Збройних силах СРСР, з них у складі діючої армії в період з 19.01.1983 року по 20.02.1984 рік під час бойових дій в Республіці Афганістан у складі війської частини НОМЕР_1 (а.с.7, 8).
Згідно витягу протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 1212 від 29.04.2014 року вбачається, що захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії. (а.с. 14) У зв`язку з чим 01.07.2014 року позивачу первинно була встановлена 3 група інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, 14.06.2016 року позивачу повторно встановлена 3 група інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.15, 16).
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою стосовно виплати одноразової грошової допомоги у звязку з настанням інвалідності, повязаної з виконанням обовязків військової служби. За результатом розгляду зазначеної заяви позивачу направлено лист від 14.06.2016 року яким Харківський обласний військовий комісаріат повідомий позивача, що рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, повязаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги рекомендовано звернутися до Державної прикордонної служби України, оскільки позивач проходив службу у Прикордонних військах та вказано, що в наданих документах для призначення допомоги відсутні документи про обставини поранення (а.с.6)
Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення та нарахування одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, як складової їх соціального захисту, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що були чинні на день виникнення таких відносин.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").
За змістом статті 16 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Така одноразова грошова допомога призначається і виплачується також у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обовязків військової служби або внаслідок захворювання, повязаного з виконанням ним обовязків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин. За приписами частини шостої статті 16-3 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобовязаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Відповідно до ст.41 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобовязаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обовязків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно п.4 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обовязків військової служби або внаслідок захворювання, повязаного з виконанням ним обовязків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі Порядок № 499). Пунктом 3 названого Порядку передбачено, що особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають за місцем проходження служби (зборів) або до військомату (далі - уповноважений орган) відповідні документи.На підставі абз. 1 п. 7 Порядку № 499 керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Абзацом 2 названого пункту Порядку визначено, що головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Міністерством Оборони України, як головним розпорядником коштів, прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги та рекомендовано звернутися до Державної прикордонної служби України, оскільки позивач проходив службу у Прикордонних військах, додатково вказано, що в наданих документах для призначення допомоги відсутні документи про обставини поранення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано доказів правомірності своїх дій та прийнятого рішення щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачеві.

За таких обставин, з врахуванням наведених вище положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправної відмови Міністерства Оборони України щодо призначення йому одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням ІІІ групи інвалідності, повязаної з виконанням обовязків військової служби, оскільки дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні йому грошової допомоги є протиправними.

Суд відхиляє посилання відповідача на те, що вирішення питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у звязку із встановленням інвалідності входить до компетенції Адміністрації Держприкордонслужби України з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховується, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Таким чином, законодавцем передбачено прирівняння соціального захисту військовослужбовців Радянської Армії та прикордонних військ колишнього СРСР до військовослужбовців Збройних Сил України. Крім того, матеріалами справи встановлено, що позивач перебував на військовому обліку у відповідному військовому комісаріаті Міністерства Оборони України, причинний звязок поранення, отриманого позивачем під час виконання обов`язків військової служби в період перебування в Афганістані, встановлено протоколом Центральної військово-лікарської комісії Міністерства Оборони України №1212 від 29.04.2014 року. При цьому Адміністрація Держприкордонслужби України не є правонаступником Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР, до складу якого входила військова частина НОМЕР_1 , в якій позивач проходив строкову військову службу. Із врахуванням викладеного, обовязок прийняття відповідного рішення з приводу призначення позивачу одноразової грошової допомоги у звязку з встановленням інвалідності, повязаної з виконанням обовязків військової служби, покладено чинним законодавством саме на Міністерство Оборони України.
Відповідач у своїх запереченнях по справі посилається на те, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження отриманого ним поранення, травми, контузії або іншого ушкодження здоровя, яке мало місце під час виконання військогов обовязку у 1983-1984 роках, не надано документів про проходження позивачем лікування у військово-медичних закладах колишнього СРСР та Збройних сил України, а також те, що у військовому квитку позивача та його облікових документах відсутні будь-які записи щодо отримання ним поранень та контузій, то право на отримання ним одноразової державної допомоги відсутне. Також представник відповідача зазначив, що встановлення причинного звязку поранення, травми, контузії позивача не відносить до компетенції Центральної ВЛК Міністерства оборони України, а відноситься до компетенції ВЛК Державної прикордонної служби України, а тому протокол Центральної ВЛК є незаконним, оскільки повноваження для проведення засідання у комісії були відсутні.
Суд відхиляє зазначені посилання відповідача виходячи з наступного.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, трав, каліцтв Міністерства оборони України (протокол №1212 від 29.04.2014 року) встановлено, що позивачем отримані поранення, контузія, захворювання, так повязані виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.14). У витязі зазначено, що висновки засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, трав, каліцтв Міністерства оборони України підтверджуються військово-обліковими та медичними документами ОСОБА_1 . Крім того, згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 187827 позивачу встановлено первинно ІІІ групу інвалідності, яка зумовлена пораненнями, які повязані з виконанням обовязків військової служби (а.с.15) та довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА №106837 позивачу встановлено повторно ІІІ групу інвалідності, яка зумовлена пораненнями, які повязані з виконанням обовязків військової служби. Також, 11.07.2014 року позивачу по справі, було видано відповідне посвідчення серія НОМЕР_2 інваліда ІІІ групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с. 20).Таким чином позивач надав суду в повному обсязі необхідну медичну документацію, яка підтверджує, що поранення, контузія, захворювання були ним отримані і повязані з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Представник відповідача в свою чергу не надав жодного доказу який би спростовував дані медичної документації наданої суду позивачем та наявності причинного звязку захворювань, поранень, контузій, трав, каліцтв колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 які повязані з виконанням обовязків військової служби та правомірності своїх дій та прийнятого рішення щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачеві та правомірності вимог щодо витребування у позивача документів про обставини поранення.

На час звернення позивача з заявою про призначення допомоги механізм розгляду таких звернень та механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності визначається правовими нормами Постанови КМ України від 25 грудня 2013 р. №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві". Подання позивачем вказаної заяви та доданих до неї документів повністю узгоджується із вимогами п.11 Порядку №975. За приписами пунктів 12 і 13 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, яке є відповідачем по справі. Відповідач, Міністерство оборони України, як Головний розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Алгоритм дій відповідача щодо розгляду вказаних звернень визначений правовими нормами Наказу МО України від 14.08.2014 № 530 "Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей". В п.4.10 вказаного Положення прямо зазначено, що Департамент фінансів Міністерства оборони України лише доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин, які фінансуються через Департамент фінансів Міністерства оборони України.

У суду відсутні сумніви в обґрунтованості та наявності повноважень Центральної ВЛК Міністерства оборони України на проведення засідання та надання протоколу засідання по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України про те що позивачем отримані поранення, контузія, захворювання, які повязані виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Більш того, позивач є колишнім військовослужбовцем який перебував на обліку віськовому комісаріаті, який підпорядкований Міністерству оборони України і до часу його звернення до суду питання про те, що він перебуває на обліку не у відповідності до вимог чинного законодавства, не виникало, більш того, військовим комісаріатом або Міністеством оборони України ці питання не оспорювалися, в тому числі встановлення позивачеві інвалідності.
Враховуючи, що відповідачем не надано доказів правомірності своїх дій по відмові в призначенні одноразової грошової допомоги позивачеві, останній безспірно має право на звернення до відповідача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомогу як військовослужбовцю, який отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі та порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975, а порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльність Міністерства оборони України про відмову в призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, та зобов`язання Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі та порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975.

В іншій частині позовних вимог суд відмовляє у зв`язку з їх передчасністю, оскільки у суду відсутні підстави вважати, що відповідач в подальшому має намір не виконувати рішення суду.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України покладає судові витрати, за рахунок Міністерства оборони України.

Керуючись ст.ст.17, 19 Конституції України, Законом України "Про військовий обовязок і військову службу", Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту", Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, ст.ст. 2,11,86,94, 159-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок виконання обовязків військової служби.
Зобовязати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який отримав ІІІ групу інвалідності внаслідок виконання обовязків військової служби у розмірі та порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути з Міністерства оборони України на користь державного бюджету судовий збір в розмірі 551,20 грн.
Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.
Суддя: С.В.Шевченко