Справа № 368/442/16-а
Суддя: Іванюта Т. Є.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/442/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016 Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлику справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сущанської сільської Ради про визнання рішення сільської ради незаконним та зобов»язання вчинити дії,-

встановив :

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що постійно проживає в АДРЕСА_1.

25 січня 1994 року рішенням виконкому Сущанської сільської ради йому надано у користування на підставі ст. 19 Земельного кодексу України (1992р) земельну ділянку площею 0,60 га, яка розташована по вул.Першотравневій на території бувшого саду, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства. 20.04.2000 року рішеням ХП сесії XXIII скликання цієї ж ради надано Позивачу безоплатно у власність земельну ділянку розміром 0.40 га, яка знаходиться по вул.Першотравневій в с.Сущани для розширення особистого підсобного господарства.

Крім того, 06.04.1998року рішенням виконкому Сущанської сільської ради народних депутатів йому передано у власність присадибну земельну ділянку площею 0.2912 га, що раніше надавалася для будівництва житлового будинку, та на яку 16.02.2002 року він одержав державний акт на право приватної власності на землю, без кадастрового номера, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №80.

В даному акті земля для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства не була розділена. Лише 04.11.2014 року дана земельна ділянка за його заявою була розділена на дві: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , та 0,0412 для ведення особистого селянського господарства. Ділянкам відповідно присвоєно кадастрові номери НОМЕР_1, НОМЕР_2 та відомості про них занесено до ДЗК.

У листопаді 2015року він подав заяву до Сущанської сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельних ділянок площею 0.60 га по вул.Першотравневій (сад) та площею 0.40 га по вул. Першотравневій, яка знаходиться навпроти току, та якими він користується з часу надання відповідно з 1994 року та 2000 року, для ведення особистого селянського господарства в межах села Сущани.

Рішенням сесії Сущанської сільської ради від 3.12.2015 року йому відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельних ділянок площею 0.60 га по вул.Першотравневій (сад) та площею 0.40га по вул.Першотравневій для ведення особистого селянського господарства на території с. Сущани в межах населеного пункту у зв»язку з тим, що має приватизовану земельну ділянку із вищевказаним видом використання.

З рішенням Сущанської сільської ради він не згідний, поскільки воно грубо порушує його конституційне право на земельні ділянки.

А тому просить визнати незаконним рішення сесії Сущанської сільської ради Кагарлицького району Київської області № ІІ.1 від 03.12.2015 року та зобов»язати Сущанську сільську раду Кагарлицького району Київської області повторно розглянути заяву про безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1 га, яка складається із земельної ділянки площею 0,60 га, що розташована в межах села Сущани по вул..Першотравневій на території бувшого саду та земельної ділянки площею 0,40 га, яка знаходиться на вул.. Першотравневій.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали.

Представник відповідача проти позову заперечив і суду пояснив, що ОСОБА_1 має земельну ділянку , а тому сільська рада відмовила в наданні йому земельної ділянки.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 25 січня 1994 року рішенням виконкому Сущанської сільської ради позивачу надано у користування на підставі ст. 19 Земельного кодексу України (1992р) земельну ділянку площею 0,60 га, яка розташована по вул. Першотравневій на території бувшого саду, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства. 20.04.2000 року рішеням ХП сесії XXIII скликання цієї ж ради надано Позивачу безоплатно у власність земельну ділянку розміром 0.40 га, яка знаходиться по вул.Першотравневій в с.Сущани для розширення особистого підсобного господарства.

Крім того, 06.04.1998року рішенням виконкому Сущанської сільської ради народних депутатів позивачу передано у власність присадибну земельну ділянку площею 0.2912 га, що раніше надавалася для будівництва житлового будинку, та на яку 16.02.2002 року він одержав державний акт на право приватної власності на землю, без кадастрового номера, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №80.

В даному акті земля для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства не була розділена. Лише 04.11.2014 року дана земельна ділянка за його заявою була розділена на дві: 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , та 0,0412 для ведення особистого селянського господарства. Ділянкам відповідно присвоєно кадастрові номери НОМЕР_1, НОМЕР_2 та відомості про них занесено до ДЗК.

У листопаді 2015року позивач подав заяву до Сущанської сільської ради про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельних ділянок площею 0.60 га по вул.Першотравневій (сад) та площею 0.40 га по вул. Першотравневій, яка знаходиться навпроти току, та якими він користується з часу надання відповідно з 1994 року та 2000 року, для ведення особистого селянського господарства в межах села Сущани.

Рішенням сесії Сущанської сільської ради від 3.12.2015 року позивачу відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельних ділянок площею 0.60 га по вул.Першотравневій (сад) та площею 0.40га по вул.Першотравневій для ведення особистого селянського господарства на території с. Сущани в межах населеного пункту у зв»язку з тим, що має приватизовану земельну ділянку із вищевказаним видом використання.

Однак, земельна ділянка площею 0.40га була надана позивачу безоплатно у власність в період дії Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", що мав силу закону та був прийнятий з метою спрощення процедури набуття громадянами України права власності на земельні ділянки. Відповідно до п.3 даного Декрету «запис у земельно-кадастрових документах є належним доказом, що посвідчує право приватної власності громадян на земельні ділянки».

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен мас право, зокрема, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власнос ті є непорушним.

Також згідно зі ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Крім того, заборона одномоментного свавільного скасування майнових прав випливає також із положень ст. 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Виходячи зі змісту наведених конституційних положень, прийняття чинного Земельною кодексу України (2002року) не вплинуло на обсяг прав власності, тимчасового користування земельними ділянками, яке передбачалося попереднім Земельним кодексом України (1992року). Зазначені конституційні норми щодо збереження права на земельну

ділянку містяться в чинному ЗК України(2002р). навіть якщо її граничний розмір за чинним законодавством є відмінним від передбаченого діючим земельним законом.

Так. відповідно до п.1 Перехідних положень Земельного кодексу України «рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).»

Відповідно до п.7 розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України «громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки».

Відповідно до ст.81 Земельного кодексу України «Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

Правові підстави набуття особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності визначено частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 116 ЗКУ безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян, якщо брати лише цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.»

Основна відмінність між цими двома способами полягає у тому, що безоплатна приватизація передбачає набуття права власності на ту земельну ділянку, яка вже перебуває у користуванні громадянина.

При цьому, у пункті а) мається на увазі не лише той факт, що громадянин фактично користується цією земельною ділянкою, обробляє її, вирощує на ній продукцію, а в першу чергу, та обставина, що земельна ділянка перебуває у його користуванні на законних підставах, тобто була передана йому раніше в користування за рішенням сільської (селищної) ради чи виконавчого комітету, або ця земельна ділянка закріплена за господарством громадянина згідно з погосподарськими книгами.

Що стосується норм безплатної передачі земельних ділянок у власність громадян, то відповідно до частини четвертої статті 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Однак, відповідно до частини 7 статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство», який набув чинності у 2003році, тобто після Земельного кодексу, громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2.0 гектара, мають право на збільшення ділянки в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України, для ведення особистого селянського господарства.

Тобто, враховуючи норму статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» про те. що для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2.0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку встановленому законом, громадянин має право отримати у власність або у користування не більше 2 га землі.

Відповідно до ч.1 ст. 118 ЗК України « громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу»..

Це можуть бути земельні ділянки для ведення фермерського та особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуально дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, які були раніше надані в користування.

Відповідно до ч.2 ст. 118 ЗК України «рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки».

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду, питання вирішується також в судовому порядку, що також передбачено ч.3 ст. 152 Земельного кодексу України шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанії діяти піше на підставі, в межах повноваж ень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 рішення №7-рп/2009 Конституційного Суду України передбачено, що органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону).

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення

Відповідно до частини 2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб»єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією України або законами України встановлено інший порядок судового провадж ення.

Відповідно до ст. 17 КАСУ спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарж ення його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності віднесені до компе тенції адміністративних судів.

Відповідно до ст.6 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що рішеням. дією чи бездіяльністю суб»єкта владних повноваж ень порушені її права, свободи або інтереси.

Враховуючи викладене, керуючись ст..9, 11,70,71,104,159,160,162,167,254-255 КАС України, ст..14, 19, 22, 41 Конституції України, ст..81, 82, 116,118, 121, 152, ЗК України, статті 5 Закону України «Про особисте селянське господарство»суд,-

Постановив:

Позов задоволити .

Визнати незаконним рішення сесії Сущанської сільської ради Кагарлицького району Київської області № ІІ.1 від 03.12.2015 року та зобов»язати Сущанську сільську раду Кагарлицького району Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 1 га, яка складається із земельної ділянки площею 0,60 га, що розташована в межах села Сущани по вул..Першотравневій на території бувшого саду та земельної ділянки площею 0,40 га, яка знаходиться на вул.. Першотравневій.

Постанова може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів .

Суддя : Т.Є.Іванюта