Справа № 826/1903/16
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/1903/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

13 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б., Мєзєнцев Є.І.

При секретарі судового засідання: Кравченко Л.А

За участі представників:

третьої особи-1: Горєв В.О.;

третьої особи-2: Карпенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.16р. у справі №826/1903/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «І.С.Інвест» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ресурси», 2. Публічне акціонерне товариство «Київенерго» про визнання протиправними дії

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до з позовом до суду, у якому просив:

визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з накладення арешту на грошові кошти ПАТ «Київенерго» у сумі 55 839 674 грн. з метою стягнення на користь ТОВ «Торговий дім «Ресурси» заставної вартості 25 381,67 тонн мазуту;

зупинити виконавче провадження №13930081 зі стягнення з ПАТ «Київенерго» на користь ТОВ «Торговий дім «Ресурси» 55 839 674 грн. заставної вартості 25 381,67 тонн мазуту до набуття законної сили рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі №2200-15 за позовом ТОВ «І.С. Інвест» до ТОВ «Торговий дім «Ресурси» про звернення стягнення на предмет застави.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.16р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, третя особа-2 подала апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, що діями державного виконавця, спрямованими на стягнення з апелянта заставної вартості мазуту, який перебуває у заставі позивача, завдається шкода правам та інтересам, як заставодержателя (позивача), оскільки існує можливість позбавлення його права на звернення стягнення на предмет застави, так і інтересам боржника (апелянта), оскільки існує ймовірність притягнення до подвійної відповідальності. На думку апелянта, можливим способом захисту порушеного права є зупинення виконавчого провадження.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник третьої особи - ТОВ «Торговий дім «Ресурси» вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись господарським судом.

Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справу, мотивоване неналежним повідомленням позивача про дату, час та місце апеляційного розгляду. Втім матеріалами справи підтверджується належне повідомлення позивача про судові засідання призначені як на 06.09.16р., так і на 13.09.16р. (повідомлення про вручення поштових відправлень (рекомендованих) на а.с. 43,85 том 2). Отже, позивач у судове засідання не заявився вдруге без поважних на те причин. Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи. Суд апеляційної інстанції не визнавав обов'язковою участь у судовому засіданні представників сторін. Отже, підстав для відкладення апеляційного розгляду колегія суддів не вбачає.

Заслухавши суддю-доповідача, представників третіх осіб, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу третьої особи-2, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 12 січня 2015 року, укладеного між ПАТ «Банк Столиця» (продавець) та ТОВ «І.С. Інвест» (покупець), останній купив права вимоги, у тому числі до ТОВ «Торговий Дім «Ресурси» за договором застави товарів в обороті від 25 листопада 2008 року №24/07-К-4Z, відповідно до якого передано у заставу банку товари в обороті, а саме - мазут М-100 в кількості 16 097,30 тонн, що зберігається за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 1А, АЕК «Київенерго» (філія «Теплоелектроцентраль №6 Київенерго»), та договором застави товарів в обороті №19/07-К-2Z від 25 листопада 2008 року, згідно з яким ТОВ «Торговий Дім «Ресурси» передало у заставу товари в обороті, а саме мазут М-100 в кількості 12 066,95 тон, що зберігається за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 1А, АЕК «Київенерго» (філія «Теплоелектроцентраль №6 Київенерго»).

Право застави ТОВ «І.С. Інвест» зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 04 березня 2015 року, про що свідчать відповідні витяги з Реєстру №46498029 та №46497902.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.09р. у справі 41/207, зокрема, позовні вимоги ТОВ «Торговий дім «Ресурси» задоволено: зобов'язано Акціонерну енергопостачальну компанію «Київенерго» повернути в натурі на користь ТОВ «Торговий дім «Ресурси» мазут марки М-100 загальною кількістю 25 381,67 тонн заставною вартістю 55 839 674 грн., що знаходиться на зберіганні на «Теплоелектроцентраль № 6 Київенерго «АЕК «Київенерго».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.09р. задоволено, зокрема, заяву ТОВ «Торговий дім «Ресурси» про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.09р. у справі №41/207, змінено спосіб та порядок виконання рішення Господарського суду м. Києва від 21.04.09р. у справі № 41/207 шляхом стягнення з Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» на користь ТОВ «Торговий дім «Ресурси» 55 839 674 грн. вартості мазуту.

13.05.09р. Господарським судом м. Києва видано наказ у справі №41/207.

27.07.09р. державним виконавцем на підставі вказаного наказу відкрито виконавче провадження ВП №13930081 про стягнення з Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» на користь ТОВ «Торговий дім «Ресурси» 55 839 674 грн. вартості мазуту.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 02 лютого 2016 року ВП №13930081 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 13 травня 2009 року №41/207 про стягнення з АЕК «Київенерго» на користь ТОВ «Торговий дім «Ресурси» 55 839 674 грн. вартості мазуту, накладено арешт на грошові кошти на рахунках у банку, які належать ПАТ «Київенерго», у розмірі суми боргу за виконавчим документом з урахуванням виконавчого збору, сума звернення стягнення 60 370 269,07 грн.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 31.03.16р. у справі №41/207 визнано незаконною та скасовано постанову від 02.02.16р. ВП №13930081 в частині накладення арешту на кошти боржника - ПАТ «Київенерго» в розмірі 5 000 500 грн. (а/с 158 - 161, том І).

Підставою для скасування постанови державного виконавця у вказаній частині слугував висновок господарського суду про те, що арешт накладено на рахунки, які призначені для виплати заробітної плати та соціальної допомоги, а також на рахунки із спеціальним режимом використання; залишок боргу за наказом Господарського суду м. Києва від 13.05.09р. станом на 02.02.16р. становив 54 900 466,30 грн.

Позивач вважаючи, що дії державного виконавця порушують його переважне право заставодержателя задовольнити вимоги за рахунок заставного майна, оскільки арешт накладено без відома та згоди заставодержателя, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем вчинено дії у межах та у спосіб повноважень визначених законом; позивачем не доведено порушення його прав та інтересів діями державного виконавця.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частина 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.99р. № 606-XIV (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі Закон - № 606-XIV) визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах (ч. 2 ст. 52 Закону № 606-XIV).

Відповідно до ч.2 ст. 57 Закону № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно з ч. 3 ст. 57 Закону № 606-XIV постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Як встановлено ч. 1 ст. 57 Закону № 606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Таким чином, з метою збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації, державний виконавець має право накладати арешт на майно, у тому числі коштів, боржника.

Відповідно до 1 ст. 54 Закону № 606-XIV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Згідно ч. 3 ст. 54 Закону № 606-XIV для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Частиною 4 ст. 54 Закону № 606-XIV визначено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Як зазначалось вище, право застави ТОВ «І.С. Інвест» зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 04.03.15р., про що свідчать відповідні витяги з даного реєстру №46498029 та №46497902, тоді як рішення про стягнення коштів з боржника - ПАТ «Київенерго» прийнято 21.04.09р., тобто, право застави виникло після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів.

Позивачем також не доведено й те, що вартість предмета застави не перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, доказів, які б підтверджували існування заборгованості ТОВ «Торговий Дім «Ресурси» за кредитними договорами, виконання яких забезпечено предметом застави, станом на момент звернення до суду та її розмір не надано.

Наведені обставини, вказують на можливість звернення стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Крім того, позивачем не доведено суду і те, що термін погашення зобов'язань, забезпечених заставою, вже настав.

Сам по собі арешт коштів боржника, накладений оспорюваною постановою, не порушує та не обмежує права позивача на задоволення його вимог за кредитними договорами, виходячи з наступного.

Як зазначалось вище, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації (ч. 1 ст. 52 Закону № 606-XIV)

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували вилучення або примусову реалізацію арештованого майна.

Частина шоста статті 54 Закону № 606-XIV встановлює, що за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Зміст наведеної правової норми вказує, що за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, в першу чергу задовольняються вимоги заставодержателя, а вже потім задовольняються вимоги інших стягувачів за рахунок решти коштів.

Матеріалами справи не підтверджується вилучення коштів боржника, а тому арешт коштів боржника не порушує та не обмежує права позивача на задоволення його вимог за кредитними договорами та договорами застави.

При цьому, згідно частини шостої статті 54 Закону № 606-XIV за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, вимоги заставодержателя задовольняються в першу чергу, а залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії відповідача щодо накладення арешту на кошти боржника відповідають положенням Закону № 606-XIV, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відсутні також підстави для задоволення позову в частині зупинення виконавчого провадження №13930081 зі стягнення з ПАТ «Київенерго» на користь ТОВ «Торговий дім «Ресурси» 55 839 674 грн. заставної вартості 25 381,67 тонн мазуту до набуття законної сили рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у справі №2200-15 за позовом ТОВ «І.С. Інвест» до ТОВ «Торговий дім «Ресурси» про звернення стягнення на предмет застави, з огляду на наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи N R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, з огляду на положення ст. 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

З огляду на викладене, завдання, покладені на виконавчу службу, в тому числі щодо зупинення виконавчого провадження, за своєю правовою природою, є її виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями), тобто втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Окрім того, самим же апелянтом подано докази набрання рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 18.05.16р. у справі №2200-15 за позовом ТОВ «І.С. Інвест» до ТОВ «Торговий дім «Ресурси» про звернення стягнення на предмет застави законної сили.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Не заслуговують на увагу доводи третьої особи-1 про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 82 КАС України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Суб'єктний склад сторін спору про оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС регламентується нормами ст. 121-2 ГПК.

Зі змісту ст. 121-2 ГПК вбачається, що право на звернення зі скаргою до суду мають виключного стягувач, боржник або прокурор.

Натомість, як свідчать обставини справи, позивач у даній справі не підпадає під суб'єктний склад визначений спеціальним законом для оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби передбачені ст. 181 КАС України.

Відтак, даний спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження.

Враховуючи, що ухвалою суду апеляційної інстанції сплату судового збору на подання апеляційної скарги було відстрочено до ухвалення рішення у справі, судовий збір за подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції підлягає стягненню з апелянта у розмірі 1 515,80 грн.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 200, 205, 206 КАС України Київський апеляційний адміністративний суд

у х в а л и в:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.16р. у справі №826/1903/16 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.16р. у справі №826/1903/16 - без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (адреса: 01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5; ) до Державного бюджету України (отримувач коштів: УДКСУ у Печерському р-ні; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897; банк отримувача: ГУДКCУ у м. Києві; код банку отримувача (МФО): 820019; рахунок отримувача: 1007; код класифікації доходів до бюджету: 22030001) судовий збір за подання апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду у розмірі 1 515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Глущенко Я.Б.

Мєзєнцев Є.І.

Повний текст ухвали складений: 14.09.16р.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б.

Мєзєнцев Є.І.