Справа № П/811/722/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 серпня 2016 рокусправа № П/811/722/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвій Ю.В.

за участю представника відповідача - 1 ОСОБА_1, представника відповідача - 4 ОСОБА_2, розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року по справі № П/811/722/15 за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України (відповідач - 1 або Міністерство), Відділу державної виконавчої служби Знам'янського міськрайонного управління юстиції (відповідач - 2 або Відділ), Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (відповідач - 3 або Управління), Прокуратури Кіровоградської області (відповідач - 4 або прокуратура), Державної казначейської служби України (відповідач - 5 або Служба) про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась із позовом до суду, в якому просила визнати протиправною бездіяльність прокуратури щодо невиконання покладених обов'язків стосовно вжиття заходів реагування у виді притягнення до відповідальності осіб, бездіяльність яких призвела до завдання матеріальної шкоди Державного бюджету України при виконанні рішення Європейського суду з прав людини, котрим стягнуто на її користь кошти; зобов`язати прокуратуру внести до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 КК України, службовими особами Відділу, Управління та Служби; зобов`язати прокуратуру встановити винних і притягнути їх до відповідальності; визнати протиправною бездіяльність Відділу щодо неналежного виконання виконавчого документу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2003 року; визнати протиправною бездіяльність Управління щодо неналежного виконання виконавчого документу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2003 року; визнати протиправною бездіяльність Служби щодо неналежного виконання виконавчого документу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2003 року; визнати протиправною бездіяльність Міністерства щодо невиконання обов'язків стосовно вжиття заходів відшкодування до Державного бюджету України шкоди, яка завдана службовими особами державних органів при виконанні рішення про стягнення коштів на користь ОСОБА_3, що встановлено рішенням Європейського суду з прав людини; зобов'язати Міністерство звернутися до суду з регресивним позовом до службових органів державної влади, бездіяльністю яких спричинено шкоду Державному бюджету України при виконанні рішення Європейського суду з прав людини.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року провадження у справі до прокуратури закрито, а до Управління, Служби та Відділу - позов залишено без розгляду.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року даний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України в період з 17 березня до 10 червня 2015 року щодо неподання до Генеральної прокуратури України заяви про проведення перевірки та встановлення осіб, винних у заподіяні збитків Державного бюджету України внаслідок виконання рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2014 року, яке прийнято за заявою ОСОБА_3. В іншій частині позову відмовлено.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач - 1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про наявність порушених прав позивача, оскільки позивач взагалі не є учасником правовідносин із відшкодування збитків державі, а тому його права у цих правовідносинах ніяк не порушуються. Крім того, розраховуючи строки документообігу в Міністерстві при підготовці звернення до Генеральної прокуратури України, суд не врахував відсутність встановленого конкретного строку, а визначені Порядком строки для вчинення дій всередині окремих департаментів Міністерства, сукупність яких суд помилково взяв до уваги, не враховують термінів документообігу між окремими підрозділами Міністерства та інших чинників, які об'єктивно впливають на строки підготовки звернення всередині Міністерства. Більш того, судом фактично вирішено позовні вимоги, які позивачем не заявлялись.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представники відповідача 1 та 4 підтримали доводи апеляційної скарги та просили скасувати постанову суду.

Представники відповідачів 2, 3 та 5 в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що останню необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 17 квітня 2003 року Ленінський районний суд м.Кіровограда прийняв рішення про стягнення на користь ОСОБА_3 зі Знам'янського міськрайонного відділу УМВС України у Кіровоградській області матеріальної та моральної шкоди, на підставі чого видав виконавчий лист (Том 2 а.с.113).

09 січня 2014 року Європейський суд з прав людини прийняв рішення за заявою ОСОБА_3, зобов'язавши Державу - Україна виконати рішення національного суду (постанова Ленінського районного суда м.Кіровограда від 17 квітня 2003 року) та стягнув на користь скаржника матеріальну та моральну шкоду у сумі 2000 євро. (Том 1 а.с.121-147).

26 листопада 2014 року Державна виконавча служба України виконала рішення Європейського суду з прав людини у повному обсязі (Том 2 а.с.11).

04 грудня того ж року до Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини надіслано копію постанови про закінчення виконавчого провадження (Том 2 а.с.12).

10 червня 2015 року Міністерство юстиції України направило до Генеральної прокуратури України заяву про проведення перевірки та встановлення осіб, внаслідок бездіяльності яких Європейським судом прийнято рішення проти України, зокрема, рішення від 09 січня 2014 року, яке прийнято за заявою позивача (Том 2 а.с.206-207).

Позивачем позов заявлено з тих підстав, що відповідачами не вживається відповідних заходів з відшкодування державі збитків та притягнення до відповідальності осіб, з вини яких настали ці збитки.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що позивач має право вимагати притягнення до кримінальної відповідальності службових осіб державних органів, а оскільки держава взяла на себе обов'язок ініціювання питання про притягнення винних осіб до відповідальності, то у позивача є право контролювати виконання такого зобов'язання.

Відмовляючи в решті позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог з огляду на наступне.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення, дією чи бездіяльністю суб'єктом владних повноважень, особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав, свобод та інтересів осіб.

Однак, само по собі порушення вимог закону рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для звернення особою до суду з адміністративним позовом, оскільки обов'язковою умовою визнання рішення, дії чи бездіяльності із застосування відповідного способу захисту є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цим рішенням, дією чи бездіяльністю, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок позивача у правовідносинах не може братися до уваги.

Тобто, обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Судове рішення повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків позивача у справі, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи є позивач або міститься судження в судовому рішенні про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Проте, колегія суддів вважає, що позивач не є учасником правовідносин, бездіяльністю Міністерства в яких обґрунтовано позов, а також не обґрунтував наявність порушення Міністерством його прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки оспорювана ним бездіяльність відповідача не породжує та не створює для позивача будь-яких негативних правових та/або юридичних наслідків.

Отже, у позивача відсутній об'єкт судового захисту.

При цьому слід зазначити, що будь-яка особа в Україні має право вимагати притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які на її думку скоїли кримінальне правопорушення, але це право реалізується шляхом звернення особи із заявою до відповідного правоохоронного органу, а не шляхом звернення до суду із адміністративним позовом.

Із уточнених позовних вимог до Міністерства вбачається, що подаючи позов ОСОБА_4 намагається діяти в інтересах Держави Україна, хоча вона не має таких уповноважень.

Виходячи з наведеного, висновки суду першої інстанції про наявність порушеного права позивача не відповідають встановленим у справі обставинам, тому воно підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови.

В частині відмови в задоволені позову постанова суду не оскаржувалась.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року по справі № П/811/722/15 - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, Відділу державної виконавчої служби Знам'янського міськрайонного управління юстиції, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, Прокуратури Кіровоградської області, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко