Справа № 807/233/16
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 рокум. Ужгород№ 807/233/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рейті С. І.

при секретарі судового засідання Шмідзен І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_2, про визнання протиправними і незаконними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 7 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 7 вересня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини Ухвали. Ухвала в повному обсязі виготовлена 8 вересня 2016 року.

ОСОБА_1, в особі представника ОСОБА_3, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_2, яким просить визнати протиправними і незаконними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" по оголошенню нікчемним Договору банківського вкладу (депозиту) № 005-06502-200115 від 20 січня 2015 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 і Закарпатським відділенням ПАТ "Дельта Банк"; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_2 внести ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1, паспорт ВР № 205123, виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 01 липня 2005 року, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, до Переліку вкладників і до Загального Реєстру вкладників ПАТ "Дельта Банк".

26 травня 2016 року представником відповідача до суду подано клопотання про закриття провадження, обґрунтоване тим, що відповідач не є субєктом владних повноважень в розумінні статей 3, 17 Кодексу адміністративного судочинства, а тому позовні вимоги не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Дослідивши матеріали справи, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про закриття провадження в адміністративній справі, виходячи з наступного:

Згідно ст. 1 Кодексу адміністративного судочинства України цей Кодекс визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 КАС України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Відповідно до частини другої ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 20 січня 2015 року ОСОБА_1 уклав із Закарпатським відділенням ПАТ "Дельта банк" Договір банківського вкладу (депозиту) № 005-06502-200115.

2 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України за № 150 "про віднесення публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення за № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 3 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" - ОСОБА_2.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 2 жовтня 2015 року розпочата процедура ліквідації АТ "Дельта Банк" з 5 жовтня 2015 року по 4 жовтня 2017 року включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Дельта Банк" - ОСОБА_2.

23 вересня 2015 року представником АТ "Дельта Банк" позивачу направлено повідомлення про нікчемність правочину за № 8821/1358 (а.с.14), згідно якого, Договір банківського вкладу (депозиту) № 005-06502-200115 від 20 січня 2015 року, укладений між АТ "Дельта Банк" та ОСОБА_1 визнано нікчемним згідно п.7 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, інформацію щодо вищезазначеного Договору не включено до переліку вкладників АТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону № 2121-ІІІ передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" зазначено, що ліквідація банку процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 червня 2016 року № 826/20410/14, де колегія суддів Судової палати в адміністративних справах та Судової палати у господарських справах Верховного Суду України вказала у постанові від 16 лютого 2016 року (справа № 21-4846а15), що виходячи із системного аналізу частини 3 статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статті 1 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ "Про банки та банківську діяльність", пункту 6 статті 2 Закону № 4452-VI та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 29 березня 2016 року № 21-5430а15, у відповідності до ст. 244 2 КАС України - є обов'язковою до застосування судом першої інстанції при прийнятті судового рішення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 157 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 157 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, та з огляду на викладене спір про можливі порушення прав і інтересів фізичних осіб банком на стадії ліквідації підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 КАС України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження у справі - не допускається.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 807233/16 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_2, про визнання протиправними і незаконними дій та зобов'язання вчинити дії закрити.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку і строки, встановлені ст. 186 КАС України. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення, а в разі складення ухвали у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України протягом п'яти днів з дня отримання її копії (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя ОСОБА_4