Справа № 804/2744/16
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 вересня 2016 рокусправа № 804/2744/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвій Ю.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Бабіної Т.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року по справі № 804/2744/16 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду, в якому просив визнати незаконним рішення Головного управління МВС України в Дніпропетровській області № 9/Ш-1 від 28.12.2015 року та № 9/Ш-5 від 09.03.2016 року про відмову в задоволенні його заяви про визнання ветераном внутрішніх справ та зобов'язати відповідача визнати його ветераном органів внутрішніх справ України на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року даний позов задоволено повністю.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування скарги її заявник вказав на необґрунтованість висновків суду щодо наявності у позивача необхідного стажу, що б давало йому право на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ. Апелянт вказує, що зазначена у наказі № 474 о/с вислуга років позивача у пільговому обчисленні (31 рік 08 місяців 21 день) розрахована з врахуванням часу його навчання у вищому навчальному закладі для призначення пенсії за вислугою років. Проте, при обчисленні вислуги років для встановлення статусу ветерана органів внутрішніх справ такий період (навчання у вищому навчальному закладі) не враховується, оскільки береться тільки період служби в ОВС, а тому підстав для надання йому такого статусу не вбачається.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити в силі. Наполягав що єдиним джерелом інформації про вислугу років є наказ про звільнення.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати постанову суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що останню необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 01.09.1990 року по 14.06.1995 року проходив навчання в Криворізькому технічному університеті. З 14.08.1995 року по 05.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ. Звільнений з 05.11.2015 року на підставі наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 03.11.2015 року № 474о/с.

Згідно вказаного наказу вислуга років позивача на день звільнення складала 20 років 02 місяці 1 день, у пільговому обчисленні - 31 рік 08 місяців 11 днів (а.с.20).

У листопаді 2015 року та лютому 2016 року позивач звертався до відповідача із заявами про надання йому статусу ветерана органів внутрішніх справ (а.с.21,23-24).

Листами від 28.12.2015 (а.с.22) № 9/Ш-1 та від 09.03.2016 року № 9/Ш-5 (а.с.25) позивача повідомлено про відсутність підстав для встановлення йому статусу ветерана органів внутрішніх справ та видачі відповідного посвідчення і нагрудного знаку з огляду на відсутність необхідного трудового стажу. При цьому, у листах зазначено, що час навчання у вищому навальному закладі (2 роки 4 місяці 21 день) до військової служби та служби в органах внутрішніх справ не зараховується. Таким чином, позивач має вислугу років в ОВС в календарному обчисленні 20 років 02 місяці 21 день та в пільговому обчисленні 29 років 03 місяці 20 днів.

Позивач, вважаючи таку відмову протиправною, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наказ про звільнення, в якому вже визначено строк служби у пільговому обчисленні, є достатньою підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби». За таких обставин, встановивши, що вислуга років позивача у пільговому обчисленні відповідно до наказу про звільнення № 474о/с становить 31 рік 08 місяців 21 день, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду з наступних міркувань.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» ветеранами органів внутрішніх справ визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили в органах внутрішніх справ 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Вказана норма встановлює критерії для набуття статусу ветерана, зокрема термін безпосередньої служби в органах внутрішніх справ. Включення до терміну служби інших періодів не передбачено.

В той же час, питання обчислення вислуги років для визначення пенсії особам, звільненим з військової служби, регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ та постановою КМУ "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 року за № 393.

Згідно із ч. 2 ст. 17 Закону № 2262-XII до вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Пунктом 2 постанови КМУ від 17 липня 1992 року за № 393 передбачено аналогічне правове регулювання як і в ст. 17 Закону № 2262-XII.

Отже, аналіз наведених норм в контексті спірних правовідносин дає змогу колегії суддів дійти висновку, що поняття «вислуга років для призначення пенсії» та «термін служби в органах внутрішніх справ» не є тотожними та мають відмінне правове регулювання.

Визначена в наказі про звільнення позивача вислуга років розрахована для призначення пенсії, що підтверджено трудовою книжкою позивача та розрахунком вислуги років для пенсії (а.с. 56). До цієї вислуги на підставі спеціального закону включено період (навчання), який не відноситься безпосередньо до служби в ОВС.

Як встановлено судом, позивач має вислугу років безпосередньо в ОВС в календарному обчисленні 20 років 02 місяці 21 день та в пільговому обчисленні 29 років 03 місяці 20 днів, що є меншим, ніж визначено у пункті 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», тому позивачу правомірно відмовлено у надання статусу ветерана органів внутрішніх справ.

Посилання суду першої інстанції на Постанову Кабінету Міністрів України «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ» №742 від 01.06.2002р. як на підставу задоволення позову є недоречним, оскільки вказаний нормативно-правовий акт визначає процедуру оформлення, а не правові підстави для набуття статусу ветерана ОВС.

За наведених обставин, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вирішив спір із помилковим застосуванням норм матеріального права, тому постанова підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року по справі № 804/2744/16 - скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 вересня 2016 року.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко

/