Справа № 216/8830/15-а (2-а/216/194/15)
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

05 вересня 2016 року м. Київ К/800/15842/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л., перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

10 червня 2016 року представник позивачів звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 15 червня 2016 року касаційну скаргу залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. У встановлений в ухвалі строк представником позивачів усунуто недоліки касаційної скарги.

Одночасно, представником позивачів порушено питання про поновлення встановленого статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України строку касаційного оскарження із зазначенням поважності причин його пропуску.

Наведені обставини є достатніми для визнання поважними підстав поновлення строку касаційного оскарження.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, позивачі звернулися до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області, в якому просили визнати протиправною відмову відповідача нарахувати та виплати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 щорічної одноразової допомоги до дня Перемоги у розмірах: ОСОБА_1 - 8 мінімальних пенсій, тобто 8592,00 грн., ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - 7 мінімальних пенсій за віком, тобто 7518,00 грн.; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачам щорічну одноразову допомогу до дня Перемоги у розмірах: ОСОБА_1 - 8 мінімальних пенсій за віком, тобто 8592,00 грн., ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - 7 мінімальних пенсій за віком, тобто по 7518,00 грн., з урахуванням отриманих сум за вказаний період; стягнути з відповідача щорічну одноразову допомогу до дня Перемоги за 2015 рік згідно статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на користь ОСОБА_1 - 8592,00 грн., ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 7518,00 грн.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що позивачі перебувають на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області як учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії: ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є інвалідами ІІІ групи захворювання, що пов'язано з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У квітні 2015 року відповідачем виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня: ОСОБА_1 в розмірі 2475,00 грн., ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в розмірі 2200,00 грн.

Так, невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави у цій сфері. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Разом з цим, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28 грудня 2014 року № 80-УІН передбачено, що у 2015 році норми і положення статей 9, 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України місцевих бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2015 рік.

Вказаний Закон набрав чинності, його положення у встановленому порядку не були визнані неконституційними, а тому він підлягає до виконання.

Враховуючи зазначені обставини, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку про відмову у задоволенні позову.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, які відповідають усталеній практиці Вищого адміністративного суду України у цій категорії справ, такий висновок судів попередніх інстанцій відповідає обставинам справи та положенням Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року № 147 "Деякі питання виплати у 2015 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та про жертви нацистських переслідувань», в якій вказано, що грошова допомога до 5 травня, передбачена Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та про жертви нацистських переслідувань" інвалідам II групи виплачується в розмірі 2475,00 гривень, інвалідам ІІІ групи виплачується в розмірі 2200,00 грн.

Представник позивачів звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній обставини і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а зазначені в касаційній скарзі доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Л. Іваненко