Справа № 127/8094/16-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/8094/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Гриневич В.С.

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

07 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Смілянця Е. С. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії відповідача від 05.04.2016р. щодо відмови у поновленні з 1 червня 2015 року виплати пенсії неправомірними та зобов'язати відповідача поновити виплату позивачу пенсії за віком з 1 червня 2015 року та в подальшому здійснювати її виплату.

Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач перебуває на пенсійному обліку з 21 січня 2005 року.

З висновку про призначення пенсії за вислугу років вбачається, що з 21.01.2005р. позивачу була призначена пенсія за вислугою років в розмірі 90% грошового утримання відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», розмір якої становив 5023,58 грн.

З протоколів перерахунку пенсії від 11 квітня 2008 року та 1 травня 2009 року, слідує, що пенсія позивачу призначена довічно.

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 05.10.2010р. №115о/с позивача призначено начальником Ширяєвського виправного центру управління Державного департаменту з питань виконання покарань в Одеській області, у зв'язку з чим виплата вищевказаної пенсії йому була припинена.

Наказом управління Державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань у Вінницькій області №58/ос від 17.07.2012р. позивача звільнено в запас Збройних сил України з посади головного спеціаліста (з безпеки дорожнього руху) управління ДПтС України у Вінницькій області відповідно до підпункту «а» пункту 65 (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ №114 від 29.07.1991р.

Заявою від 25.09.2012 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії, однак, відповідачем призначено позивачу пенсію, розмір якої становив 2970,86 грн.

Поряд з цим, наказом Генеральної прокуратури України №2309-ц від 13.09.2014р. державного службовця 9 рангу позивача призначено на посаду головного спеціаліста відділу експлуатації будівель і споруд та соціального забезпечення управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України, в порядку переведення з Дніпровської екологічної прокуратури.

В подальшому, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.05.2015р. у справі №127/7022/15-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.06.2015 р. визнано неправомірним рішення Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, викладене у листі №17/Ф-12 від 21.01.2015 р., щодо відмови позивачу у поновленні виплати пенсії за вислугою років, призначеної 21.01.2005 р. та зобов'язано відповідача поновити з 21.01.2015 року виплату пенсії позивачу за вислугою років, призначеної 21.01.2005 р.

На виконання вищенаведених судових рішень відповідачем поновлено з 21.01.2015 року виплату пенсії позивачу за вислугою років, призначеної 21.01.2005 р.

Однак, з 01.04.2015 р. виплату пенсії за вислугою років позивачу було припинено, та як вбачається з матеріалів пенсійної справи відновлено лише з 30.06.2016 р., після переведення позивача на посаду провідного інженера відділу експлуатації будівель і споруд та соціального забезпечення управління матеріально-технічного забезпечення Департаменту інформаційних технологій документального та матеріально-технічного забезпечення Генеральної прокуратури України, яка не відповідає статусу державного службовця.

При цьому, судом встановлено, що на момент припинення виплати позивачу пенсії за вислугою років (01.04.2015 р.) позивач працював на посаді головного спеціаліста відділу експлуатації будівель і споруд та соціального забезпечення управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України, тобто на посаді державного службовця, мав 9 ранг державного службовця.

Звернувшись до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії, листом Головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області №226/ф-10 від 05.04.2016 р. відмовлено позивачу у поновлені виплати пенсії з посиланням на відсутність для цього законних підстав.

Разом з тим, судом встановлено, що після звернення до суду з даним адміністративним позовом, наказом Генеральної прокуратури України №834ц від 30.06.2016 р. позивача переведено на посаду провідного інженера відділу експлуатації будівель і споруд та соціального забезпечення управління матеріально-технічного забезпечення Департаменту інформаційних технологій документального та матеріально-технічного забезпечення Генеральної прокуратури України.

Як вбачається з довідки Генеральної прокуратури від 07.07.2016р. №11/1-449-16 вищезазначена посада не відповідає статусу державного службовця.

08.07.2016 р. позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про поновлення виплати йому пенсії у зв'язку з його з переведенням його на іншу посаду та з 30.06.2016 р. виплату пенсії позивачу відновлено.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними засобами доказування правомірності заявлених вимог, натомість рішення відповідача щодо невиплати позивачу пенсії за вислугу років, в період з 01 червня 2015 року по 29 червня 2016 року, відповідає нормам чинного законодавства.

Такі висновки суду, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (в редакції на момент призначення пенсії позивачу) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Так, позивач перебуває на пенсійному обліку з 21 січня 2005 року, йому призначена та до 01 квітня 2015 року виплачувалася, пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII.

Статтею 54 Закону №2262-XII, в редакції до 01 квітня 2015 року визначено, що пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку). Пенсіонерам, які мають прибуток від заняття підприємницькою діяльністю, надбавки до пенсії, передбачені непрацездатним членам сім'ї (пункт "а" частини першої статті 16 та пункт "а" частини першої статті 24), не нараховуються.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VIII внесено зміни до ряду законів, які регулюють питання пенсійного забезпечення осіб.

За змістом ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в редакції Закону №213-VIII, тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Таким чином, беручи до уваги те, що позивач у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року працював на посаді головного спеціаліста відділу експлуатації будівель і споруд та соціального забезпечення управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України, тобто на посаді державного службовця, яка давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", а також те, що пенсія за вислугу років позивачу призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», то з урахуванням вимог ст. 54 вказаного Закону, в редакції Закону №213-VIII, відповідачем цілком правомірно не виплачувалася позивачу пенсія за вислугу років у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Крім того, посилання позивача, як на підставу позовних вимог щодо поновлення виплати пенсії, на ту обставину, що з 01 червня 2015 року посада, на якій він працював, не давала права на призначення пенсії в порядку на умовах передбачених Законом України «Про державну службу» суд не бере до уваги, оскільки, як зазначено вище, поновлення виплати пенсії відповідно до Закону №2262-XII здійснюється лише після звільнення особи з роботи.

В свою чергу, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015р. внесено зміни до статті 54 Закону України Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У відповідності до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в редакції Закону №911-VIII, тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Отже, оскільки в період часу з 01 січня 2016 року по 29 червня 2016 року позивач працював головним спеціалістом відділу експлуатації будівель і споруд та соціального забезпечення управління справами Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України, тобто на посаді та на умовах передбачених Законом України "Про державну службу", то з урахуванням вимог статті 54 Закону №2262-XII, в редакції Закону №911-VIII, відповідачем цілком правомірно не виплачувалася позивачу пенсія по інвалідності з 01 січня 2016 року по 29 червня 2016 року.

Разом з тим, статтею 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як в редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015р., так і в редакції Закону №911-VIII від 24.12.2015р. передбачено, що після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Тобто, вказаною нормою закону визначено лише один випадок - звільнення з роботи, за наявності якого виплата пенсії відповідно до Закону №2262-XII поновлюється.

При цьому, позивача з 30 червня 2016 року переведено на посаду провідного інженера відділу Генеральної прокуратури України, яка не відповідає статусу державного службовця, у зв'язку з чим, за зверненням позивача, з 30 червня 2016 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновлено виплату позивачу пенсії за вислугу років, що узгоджується з приписами статті 54 Закону №2262-XII.

Поряд з цим, норми статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в редакції Законів №213-VIII від 02.03.2015 р. та №911-VIII від 24.12.2015р. такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), у встановленому законом порядку не визнавались та є чинними на даний час.

За таких обставин оскаржена постанова є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 25 липня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку встановленому ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Смілянець Е. С. Залімський І. Г.