Справа № 826/7250/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 серпня 2016 року № 826/7250/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В.І. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання дії Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві щодо відмови у знатті арешту з майна позивача протиправними; зобов'язання Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з майна позивача, а саме: ? частини квартири АДРЕСА_1, що був накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Ватутинському районі м. Києва від 02.10.2000 року.

Позивач в обґрунтування заявлених вимог зазначила, що відповідачем протиправно накладено арешт на нерухоме майно належне їй на праві власності.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що на даний час відсутні виконавчі документи відносно позивачки, тому відсутні підстави для вчинення будь-яких дій відносно позивачки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

23.12.2015 року ОСОБА_1 стало відомо, що на належно їй майно накладено арешт постановою державного виконавця Бондаренко відділу державної виконавчої служби у Ватутинському районі м. Києва №б/н від 02.10.2000 року накладено арешт.

22.03.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про зняття арешту з нерухомого майна, що знаходить за адресою: АДРЕСА_2.

06.04.2015 року листом № Д/18 відповідач надав відповідь на заяву позивачки в якій зазначив, що згідно з Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень відсутні виконавчі документи по стягненню з ОСОБА_1 та повідомлено, що звільнення майна боржника з-під арешту можливе через звернення до суду.

Відповідно до Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження" (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 606-ХІV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою статті 2 Закону № 606 встановлено, що примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно пункту 5 частини третьої статті 11 Закону № 606-ХІV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно статті 25 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 27 Закону № 606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У відповідності до статті 57 Закону № 606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно з п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затверджений наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року N 2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Позивачка зазначила, що на її адресу не надходила постава Відділу державної виконавчої служби у Ватутинському районі про арешт майна або інші постанови про відкриття виконавче провадження.

22.06.1999 року ОСОБА_1 набула право власності на ? квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу.

З витягу єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що 02.10.2000 року постановою №б/н Відділу державної виконавчої служби у Ватутинському районі, виконавцем Бондаренко накладено арешт на ? квартири ОСОБА_1 розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 60 Закону № 606-ХІV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

Враховуючи вище наведене та те що позивач не є боржником, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про скасування арешту з майна позивача, а саме: ? частини квартири АДРЕСА_1, що був накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у Ватутинському районі м. Києва від 02.10.2000 року.

Позивач заявив вимогу, зокрема, про визнання протиправними дії Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві щодо відмови у знатті арешту з майна позивача, суд не вбачає підстав для задоволення позову у вказаній частині.

Відповідно до частини третьої статті 60 Закону № 606-ХІV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Враховуючи наведене, відповідач діяв межах чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Задовольнити адміністративний позов частково.

2. Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з ? частини квартири ОСОБА_1, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3.

3. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда