Справа № 810/2179/16
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року м. Київ 810/2179/16

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Дудіна С.О., суддів Басая О.В., Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування розрахунку.

Суть спору: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про визнання протиправним та скасування розрахунку №0000182 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акта №060954 від 03.06.2016.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.08.2016 замінено відповідача у справі - Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, на правонаступника - Державну службу України з безпеки на транспорті.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про необґрунтованість та безпідставність висновків відповідача щодо перевищення транспортним засобом позивача нормативно- вагових параметрів під час здійснення перевезення вантажу (зерна сої врожаю 2015 року), оскільки, як зауважив позивач, методика зважування транспортних засобів в русі, якими перевозиться сипучий вантаж, відсутня, що на думку позивача, свідчить про відсутність вимог щодо нормативів навантаження транспортних засобів з відповідним видом вантажу, та, відповідно, про неможливість встановлення факту порушення вагових параметрів.

Крім того, позивач зазначив про те, що в розрахунку №0000182 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акта №060954 від 03.06.2016 та в акті №060954 від 03.06.2016 відсутня інформація щодо того, якими саме вагами проводилось зважування транспортного засобу позивача, який відсоток похибки таких ваг і чи враховувався під час зважування сипучий стан вантажу.

Також позивач зауважив про те, що відповідачем було невірно визначено в оспорюваному розрахунку плату за проїзд. Так, зокрема, позивач вважає, що оскільки його транспортним засобом було пройдено відстань у 300 км., а плата за 1 км. проїзду становить 0,54 євро, то загальна сума плат за проїзд відповідного транспортного засобу з вантажем має становити 162,00 євро, а не 486,00 євро, як то вказано в оспорюваному розрахунку.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було встановлено перевищення позивачем нормативно-вагових параметрів, що, в свою чергу, і зумовило прийняття контролюючим органом оспорюваного розрахунку.

Крім того, відповідач зазначив про те, що нарахування позивачу плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у розмірі 486 євро, було здійснене контролюючим органом правомірно, зокрема, у відповідності до вимог п.31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007.

Присутній у судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти задоволення клопотання представника позивача про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Вказане клопотання представника позивача було прийнято судом, про що було постановлено усну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання.

У зв'язку з цим, подальший розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вищий адміністративний суд України в пункті 11 Листа від 30.11.2009 р. № 1619/10/13-09 зазначив, що під час вирішення справи у порядку письмового провадження його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в такому разі не проводиться судове засідання і, відповідно, справа розглядається без участі секретаря.

На підставі цього, справа розглядається без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

03.06.2016 Управлінням Уктрансбезпеки Одеської області по маршруту с. Тамань, Київська обл., - смт.Нові Біляри, 300 км. було проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та здійснено габаритно-ваговий контроль автомобілю марки MHN моделі TGA 18.360 реєстраційний номер НОМЕР_3 з причепом марки Kempasche, модель Wagenbovw, реєстраційний номер НОМЕР_2, які належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, за результатами якого складено наступні документи:

- акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом б/н від 03.06.2016.

- акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0000182 від 03.06.2016;

- довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю б/н від 03.06.2016.

З акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0000182 від 03.06.2016 вбачається, що посадовими особами контролюючого органу під час проведення габаритно-вагового контролю зазначеного транспортного засобу було встановлено наступне:

- фактична повна маса транспортного засобу становить 40,14 тон, у той час як допустимою нормою є 40,00 тон.;

- фактична маса осьового навантаження: на 1 вісь становить 6,42 тони, при нормативно допустимій масі 11,00 тон; на 2 вісь - 9,04 тони, при нормативно допустимій масі 11,00 тон; на 3 (строєну) вісь 24,68 тон, у той час як нормативно допустимим показником навантаження на строєнну вісь є 22,00 тони.

На підставі вказаного акта відповідачем був складений розрахунок №0000182 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільним дорогами загального користування до акта №060954 від 03.06.2016, відповідно до якого: пройдена відстань - 300 км, навантаження на строєну вісь 24,68 т.(12,2%). Вказаним розрахунком зобов'язано позивача здійснити плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи, на суму 486,00 євро (в гривні відповідно до курсу обміну НБУ).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаного розрахунку, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов'язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Згідно із ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до п.22.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Пунктом 22.5 вказаного Порядку встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі- Порядок №879).

Відповідно до п.2 Порядку №879 терміни, що вживаються у цьому Порядку, мають таке значення:

- вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

- великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

- габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

- дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами" (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75), після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.

Відповідно до п.16 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

Пунктом 18 Порядку №879 встановлено, що за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Відповідно до п.21 Порядку №879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Пунктом 27 Порядку №879 передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень (абз.1 п.28 Порядку №879). Відповідно до п. 30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою

П = (Рзм + Рнв + Рг) х В,

де П - розмір плати за проїзд;

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

В - відстань перевезення, кілометрів.

Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Пунктом 31 Порядку №879 встановлено, що при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу.

Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Згідно із п.31-1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру:

до 10 відсотків - у подвійному розмірі;

на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі;

більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Отже, нормами чинного законодавства встановлені вимоги щодо здійснення перевезень вантажу великоваговими та великогабаритними транспортними засобами на автомобільних дорогах загального користування.

Так, зокрема, обов'язковою умовою під час здійснення відповідних перевезень є дотримання перевізником вагових та габаритних параметрів відповідного транспортного засобу.

У разі перевезення вантажу з перевищенням відповідних вагових та (або) габаритних параметрів з перевізника справляється плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Як вбачається з матеріал справи, позивач, обґрунтовуючи протиправність прийняття відповідачем розрахунку №0000182 плати за проїзд великовагових та (або) транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №060954 від 03.06.2016, зазначив про те, що відповідним транспортним засобом було здійснене перевезення зерна сої, яка є сипучим вантажем, що постійно переміщується по всім осям транспортного засобу під час його руху.

Позивач зазначив про те, що Порядком №789 встановлено, що під час габаритно-вагового контролю органами Укртрансбезпеки використовуються методика, яка затверджена Мінекономрозвитку.

Так, зокрема, позивач зауважив про те, що такою методикою є Методика виконання вимірювань по осьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, яка затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України.

Проте, вказаний документ не містить вказівок щодо порядку проведення габаритно-вагового контролю поосьового транспортного засобу із сипучим вантажем.

Як зауважив позивач, що на даний момент відсутня будь-яка інша методика, яка б визначала порядок здійснення контролюючими органами зважування транспортного засобу із сипучою речовиною (у даному випадку соєю), що на думку позивача, свідчить про неможливість встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним сипучим вантажем.

Проте, суд критично ставиться до вказаних тверджень позивача , з огляду на наступне.

Так, дійсно, відповідно до п.19 Порядку №789 під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Суд звертає увагу позивача на те, що хоча вказаним положенням Порядку №789 і передбачено наявність методики, на підставі якої проводиться процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісі (осі) транспортного засобу, на даний час відповідна методика Мінекономрозвитку не затверджена.

Щодо посилань позивача на Методику виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, як на документ, яким визначено порядок проведення габаритно-вантажного контролю транспортних засобів, суд звертає увагу позивача на те, що вказана методика затверджена не Мінекономрозвитку, а Державною службою автомобільних доріг України, тобто не належним органом, у зв`язку з чим не може вважатись документом, на підставі якого мають проводитись відповідні заходи габаритно-вагового контролю.

Отже, на даний час територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення перевірки габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісі (осі) транспортних засобів здійснюють габаритно-ваговий контроль за відсутності відповідної методики, що підтвердив представник відповідача у судовому засіданні.

При цьому, суд вбачає за доцільне зазначити про те, що відсутність такої методики не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, та обов'язку по внесенню плати за це, у зв'язку з чим відповідні посилання позивача не можуть бути підставою для скасування розрахунку.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначив про те, що відповідачем було не вірно визначено плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яку має сплатити позивач за недотримання ним нормативів маси транспортного засобу.

Позивач вважає, що оскільки його транспортним засобом було пройдено відстань у 300 км., а плата за 1 км. проїзду становить 0,54 євро, то загальна сума проїзду відповідного транспортного засобу з вантажем має становити 162,00 євро, а не 486,00 євро як зазначено в оспорюваному розрахунку, з приводу чого суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що перевезення вантажу транспортним засобом позивача здійснювалось по маршруту с.Ташань , вул.Шевченка,29а.- смт.Нові Біляри.

Як вбачається з акта про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0000182 від 03.06.2016 та розрахунку №0000182 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №060954 від 03.06.2016, транспортним засобом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 було пройдена відстань у 300 кілометрів по вищезазначеному маршруту. Відповідно до довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю б/н від 03.06.2016 під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача було встановлено, що фактична маса осьового навантаження транспортного засобу: на 1 вісь становить 6,42 тони, при нормативно допустимій масі 11,00 тон; на 2 вісь - 9,04 тони, при нормативно допустимій масі 11,00 тон; на 3 (строєну) вісь 24,68 тон, у той час як нормативно допустимим показником навантаження на строєну вісь є 22,00 тони.

В оспорюваному розрахунку відповідач зазначив, що позивачем було перевищено нормативи вагових параметрів на строєну вісь на 2,68 тони (24,68 тони замість 22,00 тон), що становить 12,2%. Плата за проїзд за перевищення нормативних параметрів становить 0,54 євро/км., а відповідно, сума нарахованої на підставі вказаного розрахунку плати - 486,00 євро.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до п. 31-1 Порядку №879 у разі перевищення хоча б одного вагового параметру на 10-40 відсотків, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу визначається у потрійному розмірі.

Отже, з урахуванням вищенаведених положень законодавства, судом було перевірено здійснений відповідачем розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, за перевищення позивачем нормативу навантаження третьої осі відповідного транспортного засобу, та встановлено, що він є арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивачем не було враховано, що у даному випадку при перевищенні показника навантаження на строєну вісь на 12,2% при розрахунку плати за проїзд підлягає застосуванню коефіцієнт 3.

Отже, висновки позивача щодо невірного розрахунку відповідачем суми плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яка підлягає до сплати позивачем є помилковими.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на відсутність в розрахунку 0000182 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акта №060954 від 03.06.2016 та в акті №060954 від 03.06.2016 інформації щодо того, якими саме вагами проводилось зважування транспортного засобу позивача, як на підставу для скасування оспорюваного розрахунку, оскільки чинним законодавством не встановлено вимог щодо зазначення у вказаних документах відомостей щодо технічних засобів, якими здійснювався габаритно-ваговий контроль.

У той же час, придатність до застосування вимірювальної техніки, що використовується відповідачем при здійсненні габаритно-вагового контролю підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвами про повірку роботи засобу вимірювалоної техніки №34-00/4667 від 21.08.2014,№34-00/5090 від 21.08.2014, а також сертифікатом затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2195-2007 від 21.11.2007.

Дослідивши та оцінивши в сукупності обставини справи та наявні докази, колегія суддів дійшла висновку щодо правомірності прийняття відповідачем розрахунку №0000182 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №060954 від 03.06.2016 та відповідно, відсутності підстав для його скасування.

Отже, позов не підлягає задоволенню.

Судові витрати відповідно до положень ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160-163 Кодексу адміністративного судочинства України.

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий - суддя Дудін С.О.

Судді: Басай О.В.

Кушнова А.О.