Справа № 826/23028/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

13 вересня 2016 року 09:20 справа №826/23028/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві
третя особаГолосіївське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві
провизнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому, з урахуванням подальшого уточнення позовних вимог, просить: 1) визнати протиправними та скасувати накази відповідача від 12 вересня 2015 року №607 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лейтенанта міліції ОСОБА_1." та від 15 вересня 2015 року №788 о/с "Щодо особового складу"; 2) поновити позивача на посаді оперуповноваженого сектору БЗПТЛ Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 жовтня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/23028/15, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Голосіївське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (далі по тексту - третя особа, Голосіївське РУГУ), закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 04 липня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; представник третьої особи до суду не прибув, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 12 вересня 2015 року №607 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лейтенанта міліції ОСОБА_1." за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у безпідставному застосуванні фізичної сили до особи та примусового поміщення її до автомобіля, що призвело до порушення вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, розділів 3 та 4 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22 лютого 2012 року №155, на начальника оперуповноваженого сектору БЗПТЛ Голосіївського РУ ГУ МВС України лейтенанта міліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

На підставі вказаного наказу відповідач видав наказ від 15 вересня 2015 року №788 о/с "Щодо особового складу", яким відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з підпунктом "є" (за порушення дисципліни) пункту 64 лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-053161) оперуповноваженого сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, 18 вересня 2015 року.

Позивач вважає незаконним своє звільнення, оскільки факт безпідставного застосування ним фізичної сили до особи та примусового поміщення її до автомобіля не підтверджується належними доказами і не відповідає дійсним обставинам справи.

Відповідач проти позову заперечив, виходячи з того, що позивачем порушено дисципліну, оскільки до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві надійшла інформація про те, що по АДРЕСА_1 о 01 год. 25 хв. сталася бійка, під час якої застосовано вогнепальну зброю та працівника СБУ насильно посадили до автомобіля і поїхали у невідомому напрямку; за результатами службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 та чоловіком на ім'я ОСОБА_3 безпідставно застосували фізичну силу до громадянина ОСОБА_4 та насильно посадили його до автомобіля.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Згідно підпункту "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі по тексту - Положення) особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Таким чином, в межах даного спору суду належить встановити правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення за порушення дисципліни у вигляді звільнення та факт безпідставного застосування позивачем фізичної сили до особи та примусового поміщення її до автомобіля.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року №382 затверджено текст Присяги працівника органів внутрішніх справ України наступного змісту:

"Я, (прізвище, ім'я та по батькові), вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, складаю Присягу і урочисто клянуся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю.

Я присягаю з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ.

Клянуся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Якщо ж я порушу цю Присягу, то хай мене покарають за всією суворістю закону."

У відповідності до статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Статтею 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Особливу увагу начальник повинен приділяти вивченню індивідуальних якостей підлеглих, дотриманню статутних відносин між ними, створенню здорового морально-психологічного клімату в колективі, його згуртуванню, своєчасному запобіганню порушенням службової дисципліни та виявленню причин їх учинення, формуванню нетерпимого ставлення до порушників, враховуючи при цьому думку колективу та громадськості.

Начальник зобов'язаний попередити про неприпустимість порушення службової дисципліни, а в разі вчинення підлеглим таких діянь за необхідності накласти на винного дисциплінарне стягнення або порушити клопотання про накладення стягнення старшим прямим начальником.

Старші за званням та посадою в усіх випадках зобов'язані вимагати від молодших дотримання службової дисципліни, зокрема, правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Пунктом 2.2 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 лютого 2012 року №155 (далі по тексту - Правила) передбачено, що дотримання норм поведінки, установлених цими Правилами, є моральним обов'язком кожного працівника органів внутрішніх справ незалежно від займаної посади та спеціального звання.

Згідно пункту 4.1 Правил працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності; бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби; ставитися нетерпимо до будь-яких дій, які ображають та принижують людську гідність, заподіюють біль і страждання, являють собою тортури, жорстокість, нелюдське поводження з людьми; бути мужнім і безстрашним у небезпечних ситуаціях, які виникають під час припинення правопорушення, ліквідації наслідків аварій та стихійного лиха, проведення заходів щодо порятунку життя і збереження здоров'я людей; виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи; зберігати і примножувати службові традиції органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

За правилами статті 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

На підтвердження скоєння дисциплінарного проступку позивачем відповідач надав суду копію висновку службового розслідування за фактом безпідставного застосування фізичної сили ОСОБА_1, затвердженого начальником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві генерал-майором міліції ОСОБА_3 12 вересня 2015 року.

У вказаному висновку зафіксовано, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 та чоловіком на ім'я ОСОБА_3 безпідставно застосували фізичну силу до громадянина ОСОБА_4 та насильно посадили його до автомобіля.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обстави викладених у висновку службового розслідування щодо безпідставного застосування позивачем фізичної сили до особи.

Крім того, суд зауважує на наявності у справі копії постанови Печерського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про закриття кримінального провадження від 16 вересня 2015 року, відповідно до якої закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005841 від 08 вересня 2015 року, у зв'язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. При цьому у вказаній постанові зафіксовано, що згідно з поясненнями громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_4, останнього ніхто не викрадав, волі не позбавляв, жодних пострілів чи побідних звуків вказані особи не чули. Доказів на спростування зворотного в матеріалах справи не міститься.

Положеннями статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України зокрема передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Однак, відповідачем при обранні виду стягнення не доведено крайнього ступеню тяжкості вчиненого позивачем проступку та заподіяної ним шкоди.

Таким чином, відповідачем не доведено факту вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, який виразився у безпідставному застосуванні фізичної сили до особи та примусового поміщення її до автомобіля, та, відповідно, порушення позивачем вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, норм Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22 лютого 2012 року №155, що виключає правомірність застосування накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 на підставі наказів від 12 вересня 2015 року №607 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лейтенанта міліції ОСОБА_1." та від 15 вересня 2015 року №788 о/с "Щодо особового складу" є незаконним, тому такі накази підлягають скасуванню, а позивач - поновленню на службі на посаді оперуповноваженого сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про неможливість поновлення позивача на службі у зв'язку із ліквідацією органів внутрішніх справ.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Голосіївське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Проте, на час розгляду вирішення справи записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві відсутні, що є підставою для поновлення позивача на попередній посаді.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірності звільнення позивача з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 належить задовольнити.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Беручи до уваги наведену процесуальну норму суд вважає, що постанова у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягає негайному виконанню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати накази Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 12 вересня 2015 року №607 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лейтенанта міліції ОСОБА_1." та від 15 вересня 2015 року №788 о/с "Щодо особового складу".

3. Поновити лейтенанта міліції ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко