Справа № 826/8449/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 вересня 2016 року 08:00 №826/8449/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування»
доНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг
про визнання нечинним та скасування розпорядження,
ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг визнати нечинним та скасувати розпорядження №831 від 19.04.2016.

Позивні вимоги мотивовані тим, що у приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» не було правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування. Зазначив, що відповідач повинен був зупинити провадження у справі про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг до прийняття остаточного рішення по цивільній справі №756/666/16-ц.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Подав через канцелярію суду письмові заперечення проти позову, в яких просив суд в задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи тим, що розпорядження №831 від 19.04.2016 прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до положень частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2015 між приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_1 був укладений поліс (договір) №АЕ/4272842 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 10 договору від 05.09.2015 №АЕ/4272842 страховий платіж внесено о 00 год. 00 хв. 05.09.2015.

Згідно пункту 3 договору від 05.09.2015 №АЕ/4272842 строк дії договору становить з 00 год. 00 хв. 05.09.2015 до 04.09.2016 включно.

05.09.2015 о 12 год. 27 хв. мало місце ДТП за участю транспортного засобу ОСОБА_1 - Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належав ОСОБА_2

05.09.2015 ОСОБА_2 звернувся до приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» з повідомленням №109807 про подію, що має ознаки страхового випадку.

14.09.2015 ОСОБА_2 подано заяву про страхове відшкодування від 10.09.2016, таким чином, граничний термін виплати страхового відшкодування по випадку від 05.09.2015 становить 14.12.2015.

03.12.2015 приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» повідомило потерпілу особу про те, що на момент ДТП автомобіль Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_3 не був забезпечений договором обов'язкового страхування.

01.03.2016 ОСОБА_2 направив Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг звернення щодо невиконання приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4272842 від 05.09.2015 та порушення останнім вимог законодавства про фінансові послуги.

04.04.2016 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг склала акт про правопорушення, вчинені приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» на ринку фінансових послуг №208/13-14/13/6.

19.04.2016 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг прийнято розпорядження №831 про застосування заходу впливу до приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування».

Позивач не погоджуючись із зазначеним розпорядженням від 19.04.2016 №831, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

У відповідності до статті 21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо інших ринків фінансових послуг - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Згідно Положенню про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 №1070/2011 (далі - Положення №1070/2011), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

Відповідно до підпунктів 36, 39, 41 пункту 4 Положення №1070/2011 Нацкомфінпослуг відповідно до покладених на неї завдань: проводить у межах своїх повноважень самостійно або разом з іншими уповноваженими органами виїзні та безвиїзні перевірки діяльності фінансових установ; встановлює згідно із законом порядок та умови застосування заходів впливу; приймає та надсилає фінансовим установам і саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження (приписи) щодо усунення порушень законодавства про фінансові послуги, вимагає надання необхідної інформації та документів.

Таким чином, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг є суб'єктом владних повноважень, та здійснює в даних правовідносинах надані їй наведеними нормативно-правовими актами повноваження.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частиною першою статті 6 зазначеного Закону України «Про страхування» визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно до частин 2, 16 статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку; страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно частини першої статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Отже, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити виплату грошової суми (в даному випадку відповідно до умов договору - страхове відшкодування), яка виплачується відповідно до умов договору; при цьому договір страхування повинен відповідати умовам правил страхування.

Суд ознайомившись з матеріалами справи встановив, що як на підставу відмови у виплаті страхового відшкодування позивач посилається на те, що договір страхування цивільно-правової відповідальності був укладений після ДТП, та почав діяти лише з 13 год. 03 хв., в той час як ДТП зафіксоване в журналі Єдиного обліку Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області за №28852 від 05.09.2015 о 12 год. 27 хв.

Проте, в акті про правопорушення, вчинені приватним акціонерним товариством «ПРОСТО-страхування» на ринку фінансових послуг від 04.04.2016 №208/13-14/13/6, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг встановлено, що позивачем прийнято невмотивоване рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за страховою подією, яка мала місце 05.09.2015, що є порушенням вимог пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 1.8. статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Частинами 3 та 4 статті 18 Закону України «Про страхування» передбачено, що факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Пунктом 3 полісу (договору) від 05.09.2015 №АЕ/4272842 визначено, що договір (поліс) набирає чинності з початку зазначеного строку його дії.

Враховуючи приписи частини четвертої статті 18 Закону України «Про страхування» та те, що страховик сам у договорі визначив строк з якого поліс починає діяти, то суд приходить до висновку, що набраття чинності полісу №АЕ/4272842 не ставиться в залежність від моменту внесення першого страхового платежу.

Отже, строк дії договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 05.09.2015 №АЕ/4272842 розпочався з 00 год. 00 хв. 05.09.2015, згідно пункту 3 полісу (договору), а тому о 12 год. 27 хв., на момент виникнення ДТП за участю транспортного засобу ОСОБА_1 - Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належав ОСОБА_2, зазначений договір діяв.

Статтею 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначається виключний перелік коли шкода не відшкодовується, а статтею 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Суд наголошує, що така підстава для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) як те, що договір був укладений після настання ДТП статтею 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачена.

Отже, суд погоджується з доводами відповідача, що відмова приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» у здійсненні страхового відшкодування у зв'язку з тим, що договір був укладений після настання ДТП є необґрунтованою та не відповідає приписам статей 32 та/або 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до положень частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити приватному акціонерному товариству «ПРОСТО-страхування» в задоволені позову.

Судові витрати присудженню не підлягають.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський