Справа № 815/3809/16
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2016-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3809/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Завальнюка І.В.,

за участю секретаря Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у розмірі 22213,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.10.2015 р. № 815/2786/15 у т.ч. визнано незаконним та скасовано наказ Одеської митниці Державної фіскальної служби України від 25.03.2015 року № 309-о про звільнення ОСОБА_1; поновлено її на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста «Іллічівськ» Одеської митниці ДФС тимчасово на період відсутності основного працівника ОСОБА_2 На виконання вказаного судового рішення Одеською митницею ДФС видано наказ № 1117-о від 13.11.2015 р., яким скасовано наказ Одеської митниці від 25.03.2015 р. № 309-о в частині звільнення позивача з посади головного державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного поста «Іллічівськ» Одеської митниці ДФС; поновлено позивача з 26.03.2015 р. на раніше займаній посаді тощо. 07 грудня 2015 р. ОСОБА_1 звернулася до начальника Одеської митниці ДФС із заявою про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка листом від 30.12.2015 р. була залишена без задоволення з тих підстав, що судом відповідного рішення не приймалося. Позивач посилається на приписи ст.ст. 117, 236 КЗпП, як правову підставу для стягнення з відповідача відповідних виплат, зважаючи також на усталену судову практику таких спорів. За розрахунком позивача до стягнення підлягає сума в розмірі 22213,18 грн. (за 134 робочих дня), яку вона просить стягнути на свою користь.

До суду з'явилися позивач та її представник, які позовні вимоги із викладених вище підстав підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зокрема зазначив, що позивачем не враховані вимоги щодо утримання єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, податку на доходи фізичних осіб, військового збору. Також навів власний розрахунок належної до стягнення суми, на підставі чого просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.2008 року перебувала на державній службі в митних органах, як державний службовець.

Згідно наказу Одеської митниці Державної фіскальної служби України від 02.12.2014 №98-о позивачку з 08.12.2014 року переведено на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного поста "Іллічівськ" Одеської митниці ДФС тимчасово на період відсутності основного працівника ОСОБА_2

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 563 "Про затвердження Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади" 02.12.2014 року ОСОБА_1 подала до Одеської митниці ДФС заяву на проведення перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади", у якій повідомила про те, що заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, щодо неї не застосовуються, та надала згоду на проведення перевірки, оприлюднення відомостей щодо неї відповідно до вимог закону, та надала копію декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік.

09 грудня 2014 року Одеською митницею ДФС до Міністерства юстиції України надіслано повідомлення про початок проходження перевірки ОСОБА_1, головного державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного поста "Іллічівськ" Одеської митниці Державної фіскальної служби.

Того ж дня, 09.12.2014 року, Одеською митницею ДФС направлено запит до Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби про проведення перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади" щодо ОСОБА_1

Під час проведення перевірки Ізмаїльською ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області встановлено, що за ОСОБА_1 зареєстровано земельну ділянку площею 0,0625 га згідно із державним актом серії ЯЛ №421796, інформація про яку відсутня в декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік. Про виявлену невідповідність ОСОБА_1 повідомлено у телефонному режимі 06.02.2015 року.

09 лютого 2015 року ОСОБА_1 до податкового органу надано письмові пояснення щодо встановлених розбіжностей, в яких повідомлено, що вона дійсно некоректно заповнила декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2013 рік, тобто нею не було внесено дані про наявність у неї на праві власності земельної ділянки площею 0,0625 га, яка розташована за адресою: вул. Буджаська, 33, м. Ізмаїл, згідно із державним актом серії ЯЛ №421796.

09 лютого 2015 року Ізмаїльською ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області складений висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України "Про очищення влади" щодо ОСОБА_1, в якому зазначено, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік ОСОБА_1 недостовірно вказано відомості щодо наявності майна (майнових прав), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 Закону України "Про очищення влади", які не відповідають наявній податковій інформації про майно (майнові права), а саме у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий 2013 рік відсутня інформація у п.23 розділу 3 про наявність земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Буджаська, 33, м. Ізмаїл.

Також у висновку зазначено, що за результатами проведеної перевірки ОСОБА_1 та підтверджуючих документів встановлено, що вартість майна (майнових прав), вказаного (вказаних) ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік, набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України, відповідає наявній податковій інформації про доходи, отримані із законних джерел.

Зазначений висновок направлено до Одеської митниці ДФС, яка отримала його 17.02.2015 року.

19 лютого 2015 року Одеською митницею ДФС направлено запит до Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області, в якому, з посиланням на положення п.35 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України Про очищення влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 563, у звязку з наявністю у висновку неповної інформації, просила провести додаткову перевірку фактів, викладених у листі, та надати уточнену інформацію, за якими критеріями та підставами зроблено висновок про недостовірність відомостей, зазначених ОСОБА_1 в декларації про майно за 2013 рік.

Крім цього, з метою прийняття правового рішення про застосування Закону України "Про очищення влади" щодо ОСОБА_1, Одеська митниця ДФС просила надати копії документального підтвердження щодо законності придбання останньою земельної ділянки та інформацію щодо перебування такого нерухомого майна у власності, в оренді чи на іншому праві користування, копії пояснення ОСОБА_1 щодо недостовірності інформації, інформацію, чи є факти, встановлені в ході перевірки достовірності відомостей, зазначених у поданій ОСОБА_1 декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік, підставою для застосування до неї п.8 ст.3 Закону України "Про очищення влади" (заборона обіймати посади), іншу інформацію, відповідно до якої можна дійти висновку про правомірність застосування або незастосування заборон, встановлених Законом України "Про очищення влади", щодо ОСОБА_1

За результатами розгляду уточнюючого запиту Одеської митниці Ізмаїльська ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області 04.03.2015 року надала відповідь, у якій підтверджений висновок від 09.02.2015 року про результати перевірки відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 Закону України "Про очищення влади" щодо ОСОБА_1

На підставі висновку Ізмаїльської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» від 09.02.2015 року та листа Ізмаїльської ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області від 04.03.2015 року Одеською митницею ДФС складено довідку про результати перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади", в якій зазначено, що за результатами проведеної перевірки до ОСОБА_1 застосовуються заборони, визначені ч.3 ст.1 Закону України "Про очищення влади" відповідно критерію, визначеному ч. 8 ст. 3 цього Закону, у зв'язку із встановленням недостовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав), зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік.

Відповідно до ч.3 ст. 1 та ч. 8 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" та пункту 7-2 ч.1 ст.36 КЗпП України, на підставі п.37 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборони передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №563, наказом Одеської митниці ДФС від 25.03.2015 року №309-о ОСОБА_1 25.03.2015 року звільнено із займаної посади з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади".

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.10.2015 р. № 815/2786/15 визнано незаконним та скасовано наказ Одеської митниці Державної фіскальної служби України від 25.03.2015 року № 309-о про звільнення ОСОБА_1; поновлено її на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №5 митного поста «Іллічівськ» Одеської митниці ДФС тимчасово на період відсутності основного працівника ОСОБА_2; зобовязано Ізмаїльську ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області проінформувати Міністерство юстиції України про виключення з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади».

На виконання вищевказаного судового рішення Одеською митницею ДФС 13.11.2015 р. видано наказ № 1117-о, яким скасовано наказ від 25.03.2015 р. № 309-о в частині звільнення ОСОБА_3 та поновлено останню з 26.03.2015 р. на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста «Іллічівськ» Одеської митниці ДФС, тимчасово, на період відсутності основного працівника ОСОБА_2, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; до роботи позивачу належить приступити 16.11.2015 р.

07 грудня 2015 р. ОСОБА_3 звернулася із заявою до начальника Одеської митниці ДФС про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу: з 26.03.2015 р. по 16.11.2015 р.

У відповідь листом від 30.12.2015 р. позивачу було відмовлено у виплаті з тих підстав, що під час судового вирішення спору про поновлення ОСОБА_3 на роботі, судом не вирішувалося питання щодо суми та розміру виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у звязку з наступним.

ОСОБА_4 України, проголосивши Україну соціальною, правовою державою, визначив зміст і спрямованість діяльності держави, зокрема її обов'язок щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав і свобод людини (статті 1, 3). Складовою цього обов'язку є забезпечення державою соціальної спрямованості економіки, створення умов та гарантування можливостей для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю (частина четверта статті 13, частини перша, друга, сьома статті 43 Конституції України). Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року N 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід'ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

Одним із принципів здійснення трудових правовідносин є відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року N 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов'язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов'язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов'язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров'я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо. Такі зобов'язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленим статтею 12 Закону України «Про оплату праці», зокрема щодо оплати часу простою, який мав місце не з вини працівника.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В рішенні у справі «П'єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ зазначив, що він виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому б він перебував, якби не була порушена стаття 6 Конвенції, таким чином підкреслюючи верховенство обов'язку відновлення status quo ante.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації шкоди майнового характеру.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Крім того, положеннями розділу III наведеного Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середнього заробітку як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу

Вирішуючи спір, суд враховує, що між сторонами фактично не існує спору про право, оскільки правова позиція відповідача ґрунтується виключно на невірному розрахунку позивачем заявленої до стягнення суми, що на його думку є достатнім для відмови у задоволенні позову. При цьому представником відповідача до суду надані довідки управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Одеської митниці ДФС щодо середньомісячної заробітної плати позивачки за останні два місяця, що передували звільненню, та розрахунок середньої заробітної плати ОСОБА_1 за період з 26.03.2015 р. по 16.11.2015 р.

Так, праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов'язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Згідно довідки управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Одеської митниці ДФС від 17.08.2016 р. № 288 станом на день звільнення ОСОБА_1 25.03.2014 р. за останні два місяці (січень 2015 р., лютий 2015 р.) середньомісячна заробітна плата становила 2815,23 грн. З вирахуванням обовязкової сплати податку на доходи фізичних осіб (18% - 506,81 грн.) та військового збору (1,5% - 42,23 грн.) сума до сплати становить 2266,59 грн.

Згідно довідки управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Одеської митниці ДФС від 17.08.2016 р. № 289 середня заробітна плата ОСОБА_1 за період з 26.03.2015 р. по 16.11.2015 р. нарахована в сумі 21509,16 грн. З вирахуванням обовязкової сплати податку на доходи фізичних осіб (18% - 3871,65 грн.) та військового збору (1,5% - 322,64 грн.) сума до виплати становить 17314,87 грн.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 р. задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, враховуючи вищезазначені розрахунки управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Одеської митниці ДФС, до стягнення підлягає заробітна плата за період з 26.03.2015 р. по 16.11.2015 р. в сумі 21509,16 грн. з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору, у зв'язку із чим позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (п. 4.1 Рішення КС України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004).

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

З урахуванням викладеного, за результатами зясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст.256 КАС України постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню.

Відповідно до зазначеної норми закону суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови суду в частині стягнення середньої заробітної плати за один місяць.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Одеської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 21509,16 грн. (двадцять одну тисячу пятсот дев'ять гривень 16 коп.). з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова підлягає негайному виконанню в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2016 року.

Суддя І.В. Завальнюк