Справа № 803/202/16
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року Справа № 876/3980/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Апеляційного суду Волинської області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2016 року у адміністративній справі №803/202/16 за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Апеляційного суду Волинської області щодо нарахування помічнику судді ОСОБА_2 заробітної плати, виходячи із розміру посадового окладу за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 1 218 грн. та за період з 01 вересня 2015 року по 08 вересня 2015 року - в сумі 1 378 грн.

Зобов'язано Апеляційний суд Волинської області провести помічнику судді ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», а за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного згідно з абзацом другим частини першої статті 147 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», виплативши різницю в нарахованих сумах, з урахуванням виплачених коштів, а також з урахуванням індексації заробітної плати. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем Апеляційним судом Волинської області, подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що Кабінетом Міністрів України не внесено змін до постанови №268 від 09.03.2006 року, тому при нарахуванні заробітної плати працівникам і спеціалістам апарату апеляційних судів застосовувалися розміри посадових окладів, передбачені додатком 45 до зазначеної постанови. Апеляційний суд Волинської області уповноважений здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці і не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадових окладів працівникам і спеціалістам апарату суду, у тому числі і позивачу. Крім того, відповідачем з метою компенсації втраченого заробітку через невиконання державою прийнятих на себе зобов'язань, вжиті необхідні заходи для дофінансування видатків на оплату праці працівників апарату суду і усім працівникам, в тому числі позивачу, були виплачені премії та надбавки у максимально можливих розмірах з додаткових коштів, що виділялися ДСА України з метою підвищення рівня оплати праці працівникам апарату суду, хоча виплата премій та надбавок є правом, а не обов'язком керівника; у випадку встановлення працівникам апарату суду посадових окладів у розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду з відповідним коефіцієнтом, економії фонду оплати праці не було б, а тому нікому б не було виплачено премій та надбавок. Просить постанову суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Крім того, апеляційна скарга подана позивачем ОСОБА_1 Просить постанову суду першої інстанції в частині задоволення позову щодо зобов'язання Апеляційного суду Волинської області провести помічнику судді ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», а за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного згідно з абзацом другим частини першої статті 147 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», виплативши різницю в нарахованих сумах, з урахуванням виплачених коштів, а також з урахуванням індексації заробітної плати - скасувати та прийняти нову постанову, якою зобов'язати Апеляційний суд Волинської області провести помічнику судді ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», а за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного згідно з абзацом другим частини першої статті 147 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», та виплатити її у повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, премій та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу, а саме обов'язкових виплат на суму 39092,15 грн. та преміальних виплат на суму 44483,71, а всього на загальну суму 83935,86 грн. В решті постанову суду просить залишити без змін. Вважає, що судом першої інстанції неповно було з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем безпідставно у розрахунки включені повні місяці: жовтень 2014р. та вересень 2015р.; у розрахунках відповідача об'єднані всі виплати та нарахування, що є незаконним; виплата премій та надбавок здійснювалась за сумлінне виконання працівниками своїх обов'язків та в межах виділених коштів.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, тому з урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційного скарга відповідача підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. Позивач ОСОБА_1 з 23.02.2012 року працює в Апеляційному суді Волинської області на посаді помічника судді, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1.

Посадовий оклад позивача за займаною посадою в період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року складав 1218,00 грн., з 01.09.2015 року - 1378,00 грн., а з 09.09.2015 року - 2756,00 грн., що підтверджується довідкою Апеляційного суду Волинської області від 01.03.2016 року № 21, розрахунковими листами та штатними розписами на 2014-2015 роки.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №88-р від 24 лютого 2003 року «Про віднесення посад працівників апарату судів загальної юрисдикції до відповідних категорій посад державних службовців» посада помічника судді апеляційного суду віднесена до 5 категорії посад державних службовців.

Протягом жовтня 2014 року - вересня 2015 року заробітна плата позивачу нараховувалася та виплачувалася, виходячи з посадового окладу у розмірі мінімальної заробітної плати. При цьому протягом вказаного періоду відповідач Апеляційний суд Волинської області керувався положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», якою затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів (додаток 45), а з вересня 2015 року - постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №644 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», якою внесено зміни в постанову Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 шляхом затвердження нової схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів залежно від місячного посадового окладу (коефіцієнту від місячного посадового окладу) судді місцевого суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що п. 59 п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697), частину 1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ) доповнено абз. 2, згідно з яким розмір посадового окладу позивачів, встановлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, помноженому на коефіцієнт 1,3. Підпунктом 2 п. 13 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Вказані норми також кореспондуються зі ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України Про забезпечення права на справедливий суд). Однак, посадовий оклад протягом оскаржуваного позивачами періоду, безпосереднім роботодавцем не виплачувався у необхідному розмірі, а лише у розмірі мінімальної заробітної плати станом на 1 січня, передбаченої Законами «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік», а саме 1218,00 грн., що вплинуло на розмір заробітної плати позивачів, оскільки розмір премій та надбавок, що нараховуються виходячи з розміру посадового окладу, відповідно також був меншим. Оскільки позивачу не виплачувався посадовий оклад за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року у розмірі відповідно до ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26.10.2014 року), а також за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року у розмірі відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд»).

Колегія суддів апеляційного суду, вважає висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог помилковими, такими що не відповідають нормам матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру»№1697-VII, яким внесено зміни до статті 144 Закону №2453-VІ, зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру», Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій та статус суддів» №2453-VІ.

З 28 березня 2015 року Законом №192-VІІІ затверджено нову редакцію Закону №2453-VІ, статтею 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону №108/95-ВР).

За правилами статті 142 Закону №2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі - БК) (стаття 143 Закону №2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону №2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (далі - Закон №80-VІІІ) визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - постанова № 268), зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону №1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону №192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Бюджетного Кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного Кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

З урахуванням наведеного, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови №268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України від 16 січня 2014 року №719-VІІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та №80-VІІІ видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону №2453-VІ, частини першої статті 147 Закону №2453-VІ (у редакції з 28 березня 2015 року) не передбачено, управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2016 року (№21-1726а16).

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення повинні бути законними і обґрунтованими.

Судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з'ясовано обставини, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 202 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача - задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Апеляційного суду Волинської області - задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2016 року у адміністративній справі №803/202/16 в частині задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Апеляційного суду Волинської області про визнання протиправними щодо нарахування помічнику судді ОСОБА_2 заробітної плати, виходячи із розміру посадового окладу за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 1 218 грн. та за період з 01 вересня 2015 року по 08 вересня 2015 року - в сумі 1 378 грн. та зобов'язання Апеляційний суд Волинської області провести помічнику судді ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», а за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного згідно з абзацом другим частини першої статті 147 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», виплативши різницю в нарахованих сумах, з урахуванням виплачених коштів, а також з урахуванням індексації заробітної плати - скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст постанови складено 13.09.2016р.