Справа № 802/452/16-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 вересня 2016 р. Справа № 802/452/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної судової адміністрації України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Господарського суду Вінницької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державної судової адміністрації України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що 22.02.2016 року до Господарського суду Вінницької області нею було подано заяву щодо здійснення перерахунку та виплати заробітної плати з 10.06.2015 року відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (надбавка за ранг державного службовця, надбавка за виконання важливої роботи, надбавка за високі досягнення у роботі, надбавка за вислугу років тощо), та щомісячних премій. Однак листом від 26.02.2016 року за № 06-27/85/16 відповідач відмовив у здійсненні перерахунку та виплаті заробітної плати, посилаючись на те, що нарахування та виплата заробітної плати, в тому числі і встановлення посадових окладів працівникам апарату суду, здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів". Тільки після внесення відповідних змін до вищевказаного нормативно-правового акту, а саме з 09.09.2015 року, були встановлені нові посадові оклади працівникам апарату суду.

Таку відмову відповідача у здійсненні перерахунку і виплаті заробітної плати позивач вважає протиправною і такою, що не ґрунтується на вимогах законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, а тому з метою захисту своїх порушених прав та інтересів звернулась до суду з даним позовом, у якому просить суд:

- визнати дії Господарського суду Вінницької області в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 10.06.2015 року по 08.09.2015 року включно відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") неправомірними;

- зобов'язати Господарський суд Вінницької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату заробітної плати за період з 10.06.2015 року по 08.09.2015 року включно відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо)

- зобов'язати Господарський суд Вінницької області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію, передбачену Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати" за період з 10.06.2015 року по 08.09.2015 року включно.

У судове засідання позивач не прибула, однак у позовній заяві просила здійснювати розгляд справи без її участі.

Представник відповідача у судове засідання також не прибув, натомість свою позицію по суті спору виклав у наданих суду письмових запереченнях проти позову за вх. №18589 від 06.09.2016 року, в яких він посилається на те, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суди загальної юрисдикції, в тому числі Господарський суд Вінницької області, фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій та статус суддів", у межах річної суми видатків, передбачених державним бюджетом на поточний фінансовий рік, в порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Тому відповідач може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці. Оскільки з 26.10.2014 року по 08.09.2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не вносились, а Законами України "Про Державний бюджету України на 2014 рік" та "Про Державний бюджету України на 2015 рік" видатки на реалізацію положень абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та ч. 1 ст. 147 цього ж закону у редакції з 28.03.2015 року не було передбачено, Господарський суд Вінницької області не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівникам апарату суду, поза межами видатків державного бюджету на оплату праці працівників, у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України, в тому числі і позивачу. Просить врахувати аналогічну правову позицію, наведену у постановах Верховного Суду України від 12.07.2016 року у справі № 21-172а16, від 13.07.2016 року у справі № 21-1488а16 та від 13.07.2016 року у справі № 21-1888а16.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини 4 статті 122 та частини 6 статті 128 КАС України, суд вважає, що наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 працює у Господарському суді Вінницької області з 01.08.2004 року. З 10.06.2015 року позивач була переведена на посаду секретаря судового засідання за строковим трудовим договором, на період знаходження основного працівника у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

22.02.2016 року позивач звернулась до голови Господарського суду Вінницької області Баранова М.М. із заявою про здійснення перерахунку та виплату заробітної плати з 10.06.2015 року відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (надбавка за ранг державного службовця, надбавка за виконання важливої роботи, надбавка за високі досягнення у роботі, надбавка за вислугу років тощо), та щомісячних премій.

Листом від 26.02.2016 року № 06-27/85/16 відповідач повідомив заявника про відсутність правових підстав для перерахунку її заробітної плати та виплати заборгованості.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд в першу чергу звертає увагу на те, що питання правильності застосування судами відповідних норм матеріального права, що врегульовують дані відносини при розгляді справ зазначеної категорії було підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Зокрема встановлено, що постановою Верховного Суду України від 13.07.2016 року у справі № 820/4653/15 (№21-1488а16) постанову Вищого адміністративного суду України від 25.02.2016 року в частині визнання неправомірними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_3 у проведенні перерахунку і виплати заробітної плати та зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області здійснити відповідний перерахунок і виплату скасовано, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2015 року у цій частині залишено в силі. В решті рішення суду касаційної інстанції залишено без змін.

При цьому Верховний Суд України дійшов висновку, що оскільки з 26.10.2014 року по 09.09.2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а Законами України від 16.01.2014 року № 719-VІІ "Про Державний бюджету України на 2014 рік" та № 80-VІІІ "Про Державний бюджету України на 2015 рік" видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини першої статті 147 цього ж закону (у редакції з 28.03.2015 року) не передбачено, управління ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Більше того, аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 12.07.2016 року у справі № 21-1726а16 та від 13.07.2016 року у справі № 21-1888а16.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 17, ч. 1 ст. 38 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд України є найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції, який забезпечує єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені законом.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В силу положень ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Жодних підстав відступати від правової позиції Верховного Суду України у окружного адміністративного суду не має.

З огляду на викладене суд вважає доведеними доводи відповідача про відсутність правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з 10.06.2015 року по 08.09.2015 року включно відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

В силу положень ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані ними докази, суд доходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1

Враховуючи положення ст. 94 КАС України питання про розподіл судових витрат у справі судом не вирішується у зв'язку з їх відсутністю.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович