Справа № 464/9800/13-а
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 р. Справа № 876/120/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Матковської З.М.

за участю секретаря Богдан А.О.

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача Нездійминоги А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 18.12.2015 року в справі №464/9800/13-а про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Сихівського районного суду м. Львова від 27.02.2009 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - Львівська міська рада, про визнання незаконним та скасування розпорядження, -

встановив:

У жовтні 2008 року позивачі звернулись до Сихівського районного суду м. Львова з адміністративним позовом, в якому просили визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Сихівської районної адміністрації № 19 від 22.01.2008 року «Про демонтаж малих архітектурних форм по вул. Сихівській, 12-14».

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 27.02.2009 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2011 року, у задоволенні позову відмовлено.

28 лютого 2013 року позивачі звернулись до Сихівського районного суду м. Львова із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами та скасування постанови Сихівського районного суду м. Львова від 27.02.2009 року. Заявники зазначали, що вказаною постановою було відмовлено у задоволенні їхнього позову до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження Сихівської районної адміністрації від 22.01.2008р. №19 «Про демонтаж милих архітектурних форм по вул. Сихівській, 12-14». Після набрання вказаним рішенням законної сили позивачам стало відомо, що постановою Галицького районного суду м. Львова від 28.01.2013р., яка набрала законної сили 08.02.2013р., визнано незаконним та таким, що не набуло чинності рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 14.09.2007р. №741 в частині схвалення місць та схем розміщення малих архітектурних форм на території по вул. Сихівській 12-14 з моменту його прийняття. Оскільки незаконність рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 14.09.2007р. №741 є обставиною, яка не була відомою і не могла бути відомою сторонам на момент розгляду справи, тому із виникненням вказаної обставини постанову Сихівського районного суду м. Львова від 27.02.2009р. слід переглянути із врахуванням нововиявлених обставин та скасувати, а адміністративний позов задовольнити.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 21.10.2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014 року, позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Сихівської районної адміністрації від 22.01.2008р. №19 «Про демонтаж милих архітектурних форм по вул. Сихівській, 12-14».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.03.2015р. постанову Сихівського районного суду міста Львова від 21.10.2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.04.2014 року у цій справі скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції для розгляду заяви позивачів про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Сихівського районного суду м. Львова від 27.02.2009 року.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 18.12.2015р. залишено заяву позивачів про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Сихівського районного суду м. Львова від 27.02.2009 року без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивачами подано апеляційну скаргу, у якій зазначено, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при прийнятті оскаржуваної ухвали суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим апелянти просять скасувати оскаржувану ухвалу, задовольнити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Сихівського районного суду м. Львова від 27.02.2009 року, скасувати постанову Сихівського районного суду м. Львова від 27.02.2009 року та ухвалити нову постанову про задоволення позову.

У судовому засіданні представник позивачів вимоги апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача вимоги апеляційної скарги заперечив за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 22.01.2008 р. було видано розпорядження голови Сихівської районної адміністрації №19 «Про демонтаж малих архітектурних форм по вул. Сихівській, 12-14».

Винесення спірного розпорядження відбулось на виконання рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 14.09.2007р. №741 «Про схвалення місця та схеми розміщення пересувних малих архітектурних форм (яток щоденного демонтажу) на території м. Львова» та у зв'язку із закінченням терміну дії дозволів на розміщення МАФ та відкриття об'єктів торгівлі.

При винесенні ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 18.12.2015р. судом дано належну оцінку тій обставині, що нормативний акт, яким керувалась Сихівська районна адміністрація при виданні оскаржуваного розпорядження, в судовому порядку визнано незаконним та таким, що не набув чинності в частині схвалення місць та схем розміщення малих архітектурних форм на території по вул. Сихівській 12-14 з моменту його прийняття.

До висновку про залишення заяви про перегляд постанови Сихівського районного суду м. Львова від 27.02.2009р. без задоволення суд першої інстанції, як слідує з тексту ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 18.12.2015р., призвело врахування того, що підставами для винесення спірного розпорядження стало не лише рішення виконкому Львівської міської ради від 14.09.2007р. №741 «Про схвалення місця та схеми розміщення пересувних малих архітектурних форм (яток щоденного демонтажу) на території м. Львова», яке згодом було скасоване, але і закінчення терміну дії дозволів на розміщення малих архітектурних форм і відкриття об'єктів торгівлі.

До такого висновку суд першої інстанції дійшов внаслідок порушення вимог ст. 86 КАС України, оскільки ним неправомірно залишено поза своєю увагою ту обставину, що непродовження заявникам терміну дії дозволів на розміщення малих архітектурних форм і відкриття об'єктів торгівлі перебувало у прямому причинно-наслідковому зв'язку з чинністю на той час рішення виконкому Львівської міської ради від 14.09.2007р. №741 «Про схвалення місця та схеми розміщення пересувних малих архітектурних форм (яток щоденного демонтажу) на території м. Львова». Суд не взяв до уваги тієї обставини, що заявники звертались з проханням продовжити термін дії дозволів на розміщення малих архітектурних форм і відкриття об'єктів торгівлі чи видати такі нові, проте, як вбачається із повідомлень, які направлялись позивачам Сихівською районною адміністрацією та управлінням економіки Департаменту економічної політики Львівської міської ради (а.с.100-103, 228-247 1-1), підставою для відмови у наданні дозволів на розміщення МАФів позивачів за адресою Сихівська, 12-14 в м. Львові було не внесення даної адреси у перелік місць та схеми розміщення пересувних МАФ для здійснення вуличної торгівлі на території м. Львова, схваленого рішенням виконкому від 14.09.2007р. №741 «Про схвалення місць та схеми розміщення пересувних малих архітектурних форм (яток щоденного демонтажу) на території м. Львова», яке визнано в судовому порядку незаконним та нечинним з моменту прийняття.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 245 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Підстава для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, встановлена пунктом 1 частини 2 статті 245, за змістом є найширшою. «Істотність» обставини означає те, що якби суд її міг урахувати при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат вирішення. Ознаку «не були і не могли бути відомі особі» потрібно розглядати як сукупність двох необхідних умов. Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.

З наведеного колегія дійшла висновку, що визнання в судовому порядку рішення виконкому Львівської міської ради від 14.09.2007р. №741 незаконним та таким, що не набуло чинності в частині схвалення місць та схем розміщення малих архітектурних форм на території по вул. Сихівській, 12-14 з моменту його прийняття є істотною обставиною і врахування її впливає на вирішення спору, тобто є нововиявленою обставиною.

Колегія суддів бере до уваги той факт, що оскаржуване розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на даний час не виконане. Зазначена обставина визнається сторонами.

Окрім того, вдаючись до аналізу п.п. 3.8.8, 3.8.9 Ухвали Львівської міської ради «Правила благоустрою і утримання території м. Львова» від 26.10.2000 року №816 (чинної на час спірних правовідносин) суд першої інстанції залишив поза своєю увагою ту обставину, що лише після застосування штрафних санкцій до власників самовільно встановлених споруд побутово-торгівельного призначення і спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, в тому числі і об'єктів, дозволи на встановлення яких скасовані, зазначені об'єкти можуть бути примусово демонтовані.

Судом першої інстанції не здобуто доказів застосування до позивачів штрафних санкцій, передбачених п. 3.8.8 Ухвали Львівської міської ради «Правила благоустрою і утримання території м. Львова» від 26.10.2000 року №816.

Апеляційний суд зважає і на те, що судові рішення, які є в матеріалах справи та якими було визнано правомірність відмови у видачі дозволів на встановлення МАФ приймались судами до визнання в судовому порядку рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 14.09.2007р. №741 незаконним та таким, що не набуло чинності в частині схвалення місць та схем розміщення малих архітектурних форм по вул. Сихівській, 12-14 з моменту його прийняття. При цьому, колегія суддів виходить з того, що передбачене частиною першої статті 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.

Невизнання нововиявленою обставиною визнання в судовому порядку рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 14.09.2007р. №741 незаконним та таким, що не набуло чинності в частині схвалення місць та схем розміщення малих архітектурних форм по вул. Сихівській, 12-14 з моменту його прийняття мало наслідком для суду першої інстанції залишення поза своєю увагою обставини, які підлягали новій оцінці з урахуванням нововиявленої обставини.

На дату прийняття розпорядження Сихівської районної адміністрації від 22.01.2008р. №19 чинною була Ухвала Львівської міської ради від 12.06.2003р. №516 «Про затвердження локальних схем розміщення пересувних малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності на території Сихівського району м. Львова». Дана ухвала прийнята на виконання п.3.12 «Порядку розміщення малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та надання дозволів на їх розміщення та відкриття об'єктів дрібно-роздрібної торгівлі, громадського харчування та побутового обслуговування», затвердженого ухвалою міської ради від 14.11.2002р. № 121». До числа 90 шт. пересувних малих архітектурних форм, розміщення яких було дозволено для здійснення підприємницької діяльності на території Сихівського району, входили також МАФи позивачів. Слід звернути увагу на те, що вищевказана ухвала №516 «Про затвердження локальних схем розміщення пересувних малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності на території Сихівського району м. Львова» була чинною на момент прийняття оскаржуваного розпорядження і втратила чинність лише 10.07.2008р. згідно з ухвалою Львівської міської ради №1932.

Ухвала Львівської міської ради від 27.12.2007р. №1470, як слідує з матеріалів справи, була оприлюднена зі всіма додатками на офіційному сайті міської ради 06.02.2008р., тобто на час прийняття оскаржуваного розпорядження Сихівської районної адміністрації не набрала чинності.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що розпорядження Сихівської районної адміністрації від 22.01.2008р. №19 видане з порушенням норм чинного законодавства, в тому числі з порушенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ЗУ «Про виконання та застосування практики

Європейського суду з прав людини», як і практика Європейського суду з прав людини, є джерелом права в Україні.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини конвенційне поняття «майно» являє собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності (справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява № 42527/98, рішення від 12.07.2001р. п. 83). Принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004 р., п.184). При розгляді справи «Стретч проти Об'єднаного Королівства», Європейський суд з прав людини виходив з того, що передбачене договором оренди право орендаря на продовження цього договору має економічну цінність і юридично належить орендарю (тобто, укладаючи договір оренди, орендар обґрунтовано розраховував на продовження договору оренди). У зв'язку з цим, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що майнове право орендаря, передбачене договором оренди, є «власністю» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, і підлягає застосуванню при здійсненні захисту цих майнових прав.

В пунктах 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Об'єднаного королівства» від 24 червня 2003 року вказано, що в значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Оскільки розміщення МАФ позивачів відбулося у відповідності до вимог закону на підставі Ухвали Львівської міської ради від 12.06.2003р. №516 «Про затвердження локальних схем розміщення пересувних малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності на території Сихівського району м. Львова» і гарантувало їм право на здійснення підприємницької діяльності, метою якої є отримання прибутку (доходу), то прийняття оскаржуваного розпорядження про демонтаж належних позивачам на праві власності МАФ без вирішення питання перенесення в інше місце, є протиправним.

Колегія суддів переконана, що оскаржуване розпорядження прийнято без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивачів - власників МАФ і цілями, на досягнення яких спрямоване це розпорядження.

Прийняття відповідачем розпорядження від 11.10.2013р. №461 «Про внесення змін до розпорядження голови районної адміністрації від 22.01.2008р. №19 «Про демонтаж малих архітектурних форм по вул. Сихівській, 12-14», яким з преамбули розпорядження №19 від 22.01.2008р. виключено, що відповідач при прийнятті розпорядження керувався визнаним незаконним та нечинним в судовому порядку з моменту прийняття рішенням виконкому Львівської міської ради №741 від 14.09.2007р., не спростовує незаконності оскаржуваного розпорядження, оскільки суд надає правову оцінку оскаржуваному розпорядженню в частині порушення прав позивачів на момент прийняття цього розпорядження.

Так як незаконність акта виникає, у разі набрання рішенням суду про задоволення адміністративного позову законної сили, з моменту прийняття такого акта суб'єктом владних повноважень, колегія суддів дійшла висновку про незаконність розпорядження № 19 від 22.01.2008р. з моменту його прийняття. За таких обставин, розпорядження від 11.10.2013р. № 461 про внесення змін в незаконне розпорядження є також незаконним і підлягає скасуванню.

Колегія суддів бере до уваги ту обставину, що МАФи позивачів знаходяться в середині житлового масиву, не виходять на магістральну частину вул. Сихівської, а ухвалою Львівської міської ради від 28.02.2008 №1611, якою затверджено перелік основних магістральних вулиць, площ, проспектів, бульварів, парків та скверів, де діють обмеження щодо розміщення малих архітектурних форм, у тому числі і у межах історико -архітектурної заповідної території міста, встановлено обмеження щодо встановлення МАФ на магістральній вулиці Сихівській. При цьому, колегія суддів не вважає, що вираз «обмеження» має значення «категорична заборона» чи «заборона».

Таким чином, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що заява про перегляд постанови суду від 27.02.2009р. за нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає, є хибним.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що відповідач видав розпорядження всупереч чинних на дату видання, вищих за юридичною силою, нормативних актів, без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивачів і цілями, на досягнення яких спрямоване це розпорядження, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Сихівської районної адміністрації від 22.01.2008р. №19 «Про демонтаж малих архітектурних форм по вул. Сихівській, 12-14» підлягають задоволенню.

Так як суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 18.12.2015р. та постанови Сихівського районного суду м. Львова від 27.02.2009р. та ухвалення нової постанови про задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 253 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу фізичних осіб - підприємців ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 задовольнити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 18.12.2015р. про залишення без задоволення заяви фізичних осіб - підприємців ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Сихівського районного суду м.Львова від 27.02.2009 року скасувати.

Прийняти нове рішення.

Заяву фізичних осіб - підприємців ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Сихівського районного суду м. Львова від 27.02.2009 року задовольнити.

Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 27.02.2009 року про відмову в задоволені позову скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Сихівської районної адміністрації від 22.01.2008р. №19 «Про демонтаж малих архітектурних форм по вул. Сихівській, 12-14».

Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Сихівської районної адміністрації від 11.10.2013р. №461 «Про внесення змін до розпорядження голови районної адміністрації від 22.01.2008р. №19 «Про демонтаж малих архітектурних форм по вул. Сихівській, 12-14».

Постанова набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Бруновська Н.В.

Матковська З.М.

Повний текст постанови складено 09.09.2016 року.