Справа № 812/193/16
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чиркін С.М
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року справа №812/193/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В.,Чебанова О.О., при секретарі судового засідання Куленко О.Д., за участю представника відповідачів Федорової О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 р. у справі № 812/193/16 (головуючий І інстанції Чиркін С.М) за позовом ОСОБА_3 до Управління поліції охорони в Луганській області Національної поліції України, Ліквідаційної комісії Управління Державної служби охорони Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про скасування наказу від 31.10.2014 №481 в частині звільнення ОСОБА_3, поновлення на роботі, стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

03 березня 2016 року (відповідно до поштового штемпелю на конверті) ОСОБА_3 (далі позивач, апелянт) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління поліції охорони в Луганській області Національної поліції України (далі - відповідач-І), ліквідаційної комісії Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Луганській області (далі - відповідач-2), в якому позивач просив:

- скасувати наказ від 30.10.2014 № 481 в частині звільнення ОСОБА_3;

- поновити Позивача на посаді старшого інспектора з окремих доручень ВКЗ УДСО при ГУМВС України в Луганській області;

- зобов'язати виплатити середній заробіток за період вимушеного прогулу у сумі 47710,32 грн;

- стягнути різницю грошового утримання за період з 21.07.2014 по 01.08.2014 в сумі 799,26 грн;

- стягнути компенсацію за невикористану основну відпустку за 2014 рік в сумі 3975,86 грн;

- стягнути компенсацію матеріальної допомоги на оздоровлення під час основної відпустки за 2014 рік в сумі 3975,86 грн.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до Управління поліції охорони в Луганській області Національної поліції України, ліквідаційної комісії Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Луганській області в частині позовних вимог про скасування наказу від 30.10.2014 № 481 в частині звільнення ОСОБА_3; поновлення на посаді старшого інспектора з окремих доручень ВКЗ УДСО при ГУМВС України в Луганській області; зобов'язання виплатити середній заробіток за період вимушеного прогулу у сумі 47710,32 грн - було залишено без розгляду.

Суд першої інстанції виходив з того, що статтею 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Суд першої інстанції не знайшов підстав для визнання причини пропуску строку звернення до суду поважним.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи та виніс ухвалу з порушення м процесуального права. Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, як таку яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що лише 22 грудня 2015 року від керівництва Управління поліції охорони в Луганській області Національної поліції України було надано копію наказу від 30.11.2015 року №481, яким було прийняте рішення притягнути ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України, тому позивач вважає, що саме з 22 грудня 2015 року був повідомлений про звільнення. Відповідно до ст..233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У судовому засіданні представник відповідачів зазначила, що суд першої інстанції прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Позивач пропустив строк звернення до суду встановлений ст..99 КАС України. Просила суд залишити апеляційну скаргу без задоволення а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Позивач у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. При таких обставинах колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 працював на посаді майора міліції старшого інспектора з особливих доручень відділу кадрового забезпечення УДСО при ГУМВСУ у Луганській області. В органах внутрішніх справ з 11.05.2004 (а.с. 12).

Наказом УДСО при ГУМВСУ у Луганській області від 22.08.214 року №347 о/с ОСОБА_3 була надана чергова відпустка за 2013 рік з 22.08.2014 року по 20.09.2014 року.

Наказом ГУМВС України у Луганській області Управління державної служби охорони від 30.10.2014 № 481 звільнено Позивача з органів внутрішніх справ України за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с. 20, 179).

Наказом ГУМВС України у Луганській області Управління державної служби охорони від 05.11.2014 № 59 о/с Позивача звільнено у запас ЗС за п.64 «є» (за порушення дисципліни) (а.с. 21).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав Наказ ГУМВС України у Луганській області Управління державної служби охорони від 30.10.2014 № 481 про звільнення 22 грудня 2015 року.

Вперше Позивач звернувся з позовом до Луганського окружного адміністративного суду про поновлення на роботі в органах внутрішніх справ 22 січня 2016 року (а.с. 47).

Дану позовну заяву повернуто Позивачу ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року через не усунення недоліків (а.с. 56).

Повторно до суду Позивач звернувся з позовною заявою про поновлення на роботі 09 березня 2016 року (а.с. 3).

Факт звернення Позивача до 2-го Відповідача підтверджується документами, долученими Позивачем до позовної заяви, а саме: останнім до позовної заяви долучено лист від 25.01.2015, адресований т.в.о. начальнику УДСО при ГУМВС України у Луганській області Осіпіяну О.В., на який посилається ІІ-ий Відповідач (а.с. 15), доказів відправлення зазначеної заяви в матеріалах справи відсутні.

Також Позивачем до позовної заяви долучено лист від 20.10.2015 б/н, адресований т.в.о. начальнику УДСО при ГУМВС України у Луганській області Осіпіяну О.В. (а.с. 16), який відповідно до касового чеку був відправлений у м.Сєвєродонецьк (а.с.36).

Згідно інформації, зазначеній в листі від 20.10.2015 б/н, Позивач звертає увагу на вимогу до 2-го Відповідача про надання документів, серед яких просить надати витяг з наказу по особовому складу про звільнення з ОВС України (а.с. 16).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який зазначив, що, станом на 20 жовтня 2015 року Позивач був обізнаний про звільнення, що також підтверджує пояснення 2-го Відповідача про надання Позивачу наказу про звільнення ще в лютому 2015 року.

Факт обізнаності про своє звільнення підтверджується також особисто Позивачем, який в позовній заяві в другому абзаці сьомого аркушу зазначає, що з 22.09.2014 по 03.10.2014 він перебував на лікарняному, і перед виходом з лікарняного на службу йому по телефону співробітниками відділу кадрів повідомили про звільнення через не вихід до нового місця служби до м. Сєвєродонецька Луганської області (а.с. 6).

Тобто, Позивачем підтверджено, що про своє звільнення та переміщення УДСО при ГУМВС України у Луганській області до міста Сєвєродонецька він дізнався ще в 2014 році.

Також, Позивачем зазначено, що 02 лютого 2015 року він знаходився в місті Сєвєродонецьку Луганської області де отримав виписку зі свого карткового рахунку в банкоматі банку "Київська Русь" (а.с. 9, 26).

Частиною 1 ст. 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.3 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За частиною першою статті 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною другою статті 100 КАС України визначено, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Заява про поновлення строку звернення до суду Позивачем не подавалась.

Відповідно до вимог ст.99, ст..107 КАС України колегія суддів перевірила коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про своє звільнення, а саме до роботи повинен був стати після закінчення відпустки 20.09.2014 року, позивач не намагався приступити до виконання службових обов'язків, навіть після телефонної розмови з співробітниками відділу кадрів, які повідомили про звільнення через не вихід до нового місця служби до м.Сєвєродонецька Луганської області в жовтні 2014 року.

Щодо посилань апелянта на ст.233 КЗпП України колегія суддів відноситься критично, виходячи з наступного.

Під час розв'язання публічно-правових спорів про стягнення на користь осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, заробітної плати (суддівської винагороди, грошового забезпечення тощо) у разі порушення законодавства про оплату праці потрібно застосовувати положення частини другої статті 233 КЗпП України, тобто строки звернення до суду у цій категорії спорів не застосовуються.

Позовні вимоги про стягнення різниці грошового утримання за період з 21.07.2014 по 01.08.2014 в сумі 799,26 грн; стягнення компенсації за невикористану основну відпустку за 2014 рік в сумі 3975,86 грн; стягнення компенсацію матеріальної допомоги на оздоровлення під час основної відпустки за 2014 рік в сумі 3975,86 грн наслідки статей 99, 100 КАС України застосуванню не належать.

З урахуванням встановлених судом обставин, беручи до уваги приписи ст.ст. 99-100, Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо залишення позовної заяви ОСОБА_3 до Управління поліції охорони в Луганській області Національної поліції України, ліквідаційної комісії Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Луганській області в частині позовних вимог про скасування наказу від 30.10.2014 № 481 в частині звільнення ОСОБА_3; поновлення на посаді старшого інспектора з окремих доручень ВКЗ УДСО при ГУМВС України в Луганській області; зобов'язання виплатити середній заробіток за період вимушеного прогулу у сумі 47710,32 грн. без розгляду у зв'язку із пропуском строку звернення до суду без поважних причин.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Повний текст ухвали виготовлений 14 вересня 2016 року.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 р. у справі № 812/193/16 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2016 р. у справі № 812/193/16- залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів після його складення в повному обсязі.

Суддя-доповідач : О.О.Шишов

Судді: І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов