Справа № 808/9481/13-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" серпня 2016 р. м. Київ К/800/52131/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Олендера І.Я.

Приходько І.В.

за участю секретаря судового засідання: Савченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 березня 2014 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року

у справі № 808/9481/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелкаб»

до Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 26 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелкаб» (далі - ТОВ «Зелкаб»; позивач) до Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області (далі - ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області; відповідач) задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 29 листопада 2013 року та № від 29 листопада 2013 року. Судові витрати в розмірі 458,80 грн. присуджено на користь ТОВ «Зелкаб» з Державного бюджету України.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі ДПІ у Хортицькому районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 березня 2014 року, ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову перевірку ТОВ «Зелкаб» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року, за результатами якої складено акт № 285/08-31-22/35672441 від 14 жовтня 2013 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 29 листопада 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 941 093,75 грн. (1 610 538,00 грн. - основний платіж, 330 555,75 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № від 29 листопада 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 574 071,25 грн. (1 259 257,00 грн. - основний платіж, 314 814,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення товариством пунктів 1.31, 1.32 статті 1, підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.9 статті 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР), підпунктів 14.1.13, 14.1.36, 14.1.181, 14.1.202, 14.1.228 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, пункту 135.1, підпункту 135.4.1 пункту 135.4 статті 135, пункту 137.1 статті 137, пунктів 138.1, 138.2, 138.4, підпункту 138.8.1 пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні товарно-матеріальних цінностей (катодів мідних) у Приватного підприємства «Жовтневий Цветмет» з огляду на безтоварний характер проведених поставок, а також заниженням податку на прибуток внаслідок безпідставного неоприбуткування відходів високоякісної міді та безоплатної їх передачі Товариству з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів».

Відхиляючи доводи податкового органу про фіктивний характер господарських операцій з придбання позивачем катодів мідних у ПП «Жовтневий Цветмет», суди попередніх інстанцій виходили з того, що фактичне їх виконання підтверджується належним чином складеними первинними документами; контрагент ТОВ «Зелкаб» на час здійснення відповідних операцій перебував в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мав статус платника податку на додану вартість; придбаний позивачем товар використано ним у власній господарській діяльності, а саме - реалізовано ТОВ «Запорізький завод кольорових металів».

Проте, колегія суддів вважає вказаний висновок судів передчасним, зважаючи на таке.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

За змістом частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Докази, що можуть використовуватись при аналізі реальності операції - дані про існування активу (чи вироблявся, ким і коли).

Втім, попередні судові інстанції в порушення вимог частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, які зобов'язують суд вжити передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, не перевірили факт реального руху активу по всьому ланцюгу учасників схеми, не з'ясували, ким і коли вироблялись придбані позивачем катоди мідні та чи вироблялись взагалі.

Не встановлено судами і, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між ТОВ «Зелкаб» та його задекларованим постачальником, хто персонально брав у цьому участь, не допитано відповідних осіб як свідків.

Не проаналізовано судовими інстанціями при вирішенні даного спору і критерії, якими керувався позивач при виборі названого суб'єкта господарювання як постачальника, здійснення ним заходів розумної обережності при виборі ПП «Жовтневий Цветмет» контрагентом, не з'ясовано наявність у товариства ділової мети під час здійснення відповідних господарських операцій (зокрема, не перевірено, чи не залучалась позивачем зазначена юридична особа до ланцюга постачання з метою штучного збільшення ним задекларованих витрат за наявності об'єктивної можливості їх скорочення).

Адже, без встановлення вказаних обставин факт подальшої реалізації позивачем катодів мідних ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» також не може підтверджувати реальність виконання операцій між ним та ПП «Жовтневий Цветмет», позаяк може свідчити про отримання товару від іншої особи, ніж та, що зазначена в первинних документах.

В той же час, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про безпідставність доводів відповідача про те, що відходи міді, залишені в розпорядженні ТОВ «Запорізький завод кольорових металів», є безоплатно наданими товарами.

Так, за привалами пункту 1.23 статті 1 Закон № 334/94-ВР безоплатно надані товари - це: товари, що надаються платником податку згідно з договорами дарування, іншими договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких матеріальних цінностей і нематеріальних активів чи їх повернення, або без укладення таких угод; товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею в її виробничому або господарському обороті.

Подібне визначення наведено і в підпункті 14.1.13 пункту 14.1 статті 14 ПК України.

В розглядуваній ситуації судами з'ясовано, що відповідно до договору № 36/3/11 від 28 лютого 2011 року, укладеного між ТОВ «Зелкаб» (замовник) та ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» (постачальник), постачальник зобов'язався виготовити з сировини замовника готову продукцію та поставити її на адресу товариства.

Згідно з наявними в матеріалах справи специфікаціями № 1 - 6 загальна вартість переробки визначена за вирахуванням зворотних відходів (відходів основної сировини). В специфікаціях № 1/1 - 6/1 наведено договірну ціну на виготовлення катанки, проволки, жили та стренги з катодів мідних. Договірну ціну визначено з урахуванням виробничої собівартості, збільшено на виробничі витрати та фінансові витрати, а також зменшено на зворотні суми відходів основної сировини. З урахуванням цього, визначена повна собівартість за вирахуванням зворотних сум.

Таким чином, відходи, які залишено в розпорядженні ТОВ «Запорізький завод кольорових металів», не можуть бути визнані такими, що передані безоплатно, позаяк за рахунок даних відходів зменшено витрати на переробку, тобто ТОВ «Зелкаб» отримано компенсацію за передані контрагенту відходи у вигляді зменшення ціни переробки.

Втім, з огляду на те, що судами не розмежовано суми донарахування (у тому числі основного платежу та штрафних (фінансових) санкцій), здійснених оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, за кожним окремим епізодом, у суду касаційної інстанції відсутня можливість виокремити неправомірне донарахування від тих, законність здійснення яких підлягає додатковій перевірці.

А тому, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

При новому розгляді справи суду слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, витребувати в контролюючого органу відповідний розрахунок за кожним окремим епізодом (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій), належно оцінити докази і, в залежності від встановлених обставин, вирішити спір у відповідності із нормами законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Хортицькому районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області задовольнити частково.

Скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 26 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2014 року.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Олендер І.Я.

Приходько І.В.