Справа № 820/6189/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 року м. Київ К/800/44857/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Харківська автобаза № 2» на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2014 року, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Харківська автобаза № 2» до Державної екологічної інспекції у Харківській області про скасування претензії, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Харківська автобаза № 2» (надалі також - позивач, Автобаза) звернулось до суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Харківській області (надалі - відповідач, Інспекція), в якому просило визнати протиправною та скасувати претензію відповідача № 19 від 16 січня 2014 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вищенаведеними судовими рішеннями, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив судові рішення скасувати, прийнявши нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Інспекцією надіслані до суду заперечення на дану касаційну скаргу, в яких вона просила в задоволенні скарги відмовити, а судові рішення залишити без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Враховуючи положення частини другої статті 220 КАС України, колегія суддів здійснює перегляд судових рішень в межах касаційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач користується земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. П'ятдесятиріччя СРСР, 147, на підставі договору на право тимчасового користування землею від 1 червня 1997 року №1100.

З 25 липня 2013 року по 31 липня 2013 року Інспекцією проведено планову перевірку позивача щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства.

За результатами даної перевірки складено акт перевірки №993/01-03/07-11 щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

Відповідач під час перевірки встановив відповідні порушення, внаслідок чого надіслав претензію №19 від 16 січня 2014 року та розрахунок шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, зумовленої засміченням земельних ресурсів відходами у розмірі 18831,49 грн.

29 січня 2014 року позивач звернувся із листом до Інспекції, у якому зазначив, що вважає грошову оцінку 1 метра земельної ділянки завищеною, а відповідно, і розмір шкоди вважає завищеним.

За результатами розгляду звернення позивача вищенаведену претензію було залишено без змін.

Не погоджуючись із вищезазначеною претензією, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку, що позивачем не доведено протиправність претензії. Окрім того, суд апеляційної інстанції вказав, що оскаржувана претензія не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивач оскаржив до суду Претензію № 19 від 16 січня 2014 року. Даною претензією Інспекція пропонувала Автобазі відшкодувати шкоду, заподіяну державі на суму 18831,49 грн. Також у претензії відповідач зазначив, що при відмові від добровільної сплати даної шкоди, Інспекція буде змушена звернутись до Господарського суду Харківської області для примусового стягнення вищевказаної суми.

Відповідно до частини другої статті 222 Господарського кодексу України у разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб'єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

Отже, надсилання претензії є одним із видів досудового врегулювання спору.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною другою статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії).

Згідно із частиною першою статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Оскільки, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення чи діями суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими.

Із наведених норм випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Таким чином, в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення або дії, які породжують безпосередньо для позивача права чи обов'язки.

Між тим у справі, яка розглядається, позивач заявив позов про оскарження претензії, яка не породжує обов'язкових юридичних наслідків.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржувана претензія не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а надіслана в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України в порядку досудової реалізації господарсько-правової відповідальності.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги спростовуються вище переліченими нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Харківська автобаза № 2» залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2014 року, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді