Справа № 712/6486/16-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 712/6486/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Токова С.Є. Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

08 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Желтобрюх І.Л.,

при секретарі судового засідання Кваші Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Звенигородському районі Черкаської області (далі по тексту - відповідач), в якому просила суд визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України м. Черкаси Черкаської області у призначенні ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці. Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області нарахувати та виплачувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% грошового у тримання судді, який працює на відповідній посаді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно з частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до довідки Апеляційного суду Черкаської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 86/15/04-45/15 від 16 листопада 2015 року, та довідки апеляційного суду Черкаської області від 30.06.2016 року № 132/16-вих/04-45/16, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 17 листопада 2015 року.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 липня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову - про відмову у задоволенні позову. Свої вимоги апелянт обґрунтовує неправильним застосуванням судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та зазначає, що з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, тому у відповідності до ч. 6 ст. 12, ч.1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 постановою Верховної ради України № 2815-ХП від 21 листопада 1992 р. була обрана членом Черкаського обласного суду (в подальшому суддя апеляційного суду Черкаської області). Наказом голови Черкаського обласного суду № 69 від 1 грудня 1992 р. була зарахована членом колегії суддів по цивільних справах з 1 грудня 1992 р.

Постановою Верховної Ради України № 643-ІУ від 20 березня 2003 р. обрана на посаду судді апеляційного суду Черкаської області безстроково.

Наказом голови апеляційного суду Черкаської області № 132 від 19 грудня 2006 року з 26 грудня 2006 року позивачу, як судді, що має стаж роботи на посаді судді 20 років, набула право на відставку та продовжує працювати на посаді судді, було встановлено щомісячне довічне грошове утримання, належне у разі виходу у відставку.

До стажу роботи безпосередньо на посаді судді, який на той час складав 14 років і 25 днів, позивачу відповідно до вимог ст. 43 Закону України «Про статус суддів», що була чинна на той час, було частково зараховано за погодженням з Державною судовою адміністрацією України, роботу на посадах помічника прокурора, прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури у період з 26 грудня 1986 р. по 30 листопада 1992 р. (5 років 11 місяців і 6 днів).

Наказом голови суду № 163 від 19 грудня 2007 р. ОСОБА_2 було встановлено загальний стаж для виходу у відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання станом на 26 грудня 2007 року - 21 рік. Наказом голови суду № 14 від 9 лютого 2009 року позивачу було встановлено загальний стаж для виходу у відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді станом на 1 січня 2009 року - 22 роки. Наказом голови суду № 02 від 4 січня 2010 р. ОСОБА_2 було встановлено загальний стаж для виходу у відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання станом на 1 січня 2010 року - 23 роки.

Позивачу наказом голови суду № 03 від 4 січня 2011 року було встановлено загальний стаж судді для виходу у відставку станом на 1 січня 2011 року - 24 роки і 7 днів, та зазначено, що набула право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судці на вказану дату у розмірі 88%.

На підставі наведених наказів у період з 26 грудня 2006 року по грудень включно 2011 року позивачу, поряд з суддівською винагородою, нараховувалось та виплачувалося щомісячне довічне грошове утримання у розмірі від 80%, із збільшенням за кожний відпрацьований рік на 2%, до 88% грошового отримання судді.

Станом на 26 грудня 2011 року ОСОБА_2 набула право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90%, однак, у зв'язку із змінами в оплаті праці суддів, які збули чинності з 1 січня 2012 p., щомісячне довічне грошове утримання працюючим суддям з 1 січня 2012 р. не виплачувалось і відповідний наказ не видавався.

15 квітня 2015 року позивач звернулася до Вищої ради юстиції із заявою про внесення подання до Верховної Ради України щодо її відставки.

На момент звернення із заявою про відставку ОСОБА_2 мала стаж роботи, що дає право на відставку судді більше 20 років.

Постановою Верховної Ради України № 788-УІІІ від 12 листопада 2015 року ОСОБА_2 була звільнена з посади судді апеляційного суду Черкаської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови суду № 71 від 16 листопада 2015 р. ОСОБА_2 була звільнена з посади судді апеляційного суду у зв'язку з поданням заяви про відставку з 16 листопада 2015 року і на адресу управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси було направлено подання про встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

18 листопада 2015 року позивач звернулася до Управління ПФУ в м. Черкасах Черкаської області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно листа відповідача від 15.12.2015 року ОСОБА_2 відмовлено у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що право на відставку позивачем реалізоване до набрання чинності як Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192- VIII від 12.02.2015 року, яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладений у новій редакції, так і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 -VIII від 02.03.2015 року. Відповідно до ч.3 статті 141 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 -VIII від 02.03.2015 року звужено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці порівняно зі ст. 138 Закону України № 2453 - VI від 07.07.2010 року, тому наявні всі правові підстави для нарахування та виплати позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668 VI внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України ( є неконституційною) ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668 VI у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст. 126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI в редакції до змін, внесених Законом від 08 липня 2011 року № 3668 VI.

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень ( суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Згідно ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України» у разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

З метою реалізації зазначених повноважень (ч.2 ст.70 Закону України «Про Конституційний Суд України»), Конституційний Суд України, у п.8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03 червня 2013 року зазначив, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом №3668-VI.

В подальшому, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII знову внесено зміни до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI, які набрали чинності з 01 квітня 2014 року, та встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-VIII знову внесено зміни до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI, які набрали чинності з 01 січня 2015 року та встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон N 192-VIII), яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 7 липня 2010 року N 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон N 2453-VI).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відмовив у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213, а саме скасування норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Пунктом 17 вищезазначеного Закону внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII), а саме частину третю-п'яту статті 141 викладено в новій редакції, згідно якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Умови та порядок перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддів Конституційного Суду України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «;Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується;

у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції змін, що внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, збережена норма щодо довічного грошового утримання судді у відставці. При цьому, безпосередньо передбачено, що після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність посилань відповідача на скасування норм щодо пенсійного забезпечення згідно п. 5 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону та непризначення довічного грошового утримання судді у відставці взагалі.

Крім того, відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» розгляд заяв і скарг, поданих до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла на момент подачі відповідної заяви (скарги).

Згідно ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що була чинною на час подання позивачем заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається ст.131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Наслідком відставки є припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач звернувся до Вищої ради юстиції із заявою про відставку 15.04.2015.

Проте заява була розглянута з порушенням встановленого строку її розгляду і лише постановою Верховної ради України № 788 - VIII від 12.11.2015 року позивача було звільнено з посади судді.

Судом першої інстанції встановлено, що стаж роботи позивача на посаді судді складає 22 роки 11 місяців і 16 днів, стаж роботи, що дає право на отримання грошового довічного утримання судді у відставці складає 28 років 10 місяців і 23 дні, що дає право на отримання щомісячного грошового довічного утримання судді у розмірі 90 % грошового утримання судді, що працює на відповідній посаді. Право на відставку та отримання 90 % щомісячного грошового довічного утримання судді у відставці позивач набула до 1 червня 2015 року, тобто до внесення змін у законодавство.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент подання позивачем заяви про відставку та виникнення у органу, що його обрав, передбаченого ст. 126 Конституції України обов'язку щодо звільнення позивача, діяла ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI в редакції, яка передбачала право позивача ( з урахуванням його стажу роботи на посаді судді) на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно, оцінивши фактичні обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, дійшов вірного висновку про задоволення вимог адміністративного позову.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 41, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області залишити без задоволення.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.О. Беспалов
І.Л. Желтобрюх

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 12.09.2016

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Беспалов О.О.

Желтобрюх І.Л.