Справа № 813/1222/16
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року Справа № 813/1222/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Кузана Р.І.,

з участю секретаря судового засідання Перчак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського апеляційного адміністративного суду, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України про зобов'язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Львівського апеляційного адміністративного суду (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України, у якому просить зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати позивачу за період з 26.10.14р. по 28.03.15р. у розмірах, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру", а з 29.03.15р. по 31.12.15р. включно у розмірах, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу, а також допустити рішення суду до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 03.11.10р. по даний час працює у Львівському апеляційному адміністративному суді, 16.06.11р. переведена на посаду заступника начальника відділу забезпечення роботи другої судової палати цього ж суду. У період до 26.10.14р. посадовий оклад позивача як працівника апарату суду виплачувався у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.06р. № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", у розмірі місячної мінімальної заробітної плати, зокрема, у розмірі 1218 гривень. Проте, з 26.10.14р. по 28.03.15р., посадовий оклад повинен був виплачуватися у розмірах, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру", а з 29.03.15р. по 31.12.15р. включно у розмірах, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону № 2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд". Незважаючи на вищезазначене, з вини відповідача у період з 26.10.14р. по 31.12.15р. протиправно заробітну плату позивачу було виплачено у нижчому розмірі, визначеному Постановою № 268. Вважає, що факт протиправності виплати заробітної плати у розмірі, визначеному Постановою № 268, а не у визначеному Законом України № 2453-VІ у редакції Законів № 1697-VII та № 192-VIII є безспірним. Зазначає, що наведені норми Законів не ставлять працівників апарату судів у залежність від визначення механізму їх реалізації підзаконними актами Кабінету Міністрів України та Законами про Державний бюджет України. Також посилається на практику Верховного Суду України та Європейського суду з прав людини як на підставу позовних вимог. Тому просить адміністративний позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не прибула, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідач та третя особа участі повноважного представника в судовому засіданні не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Надіслали клопотання про розгляд справи без участі повноважених представників відповідача та третьої особи.

Позиція відповідача викладена у запереченні проти адміністративного позову, де вказано, що відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати в період з 26.10.14р. по 31.12.15р. діяв з дотриманням вимог законів та Конституції України, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати позивачу за вказаний період. Просив врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 12.07.16р. у справі № 820/4648/16, від 13.07.16р. у справі № 820/3372/15 та від 13.07.16р. у справі № 820/4653/15, розглядати справу без участі представника відповідача.

Позиція третьої особи викладена у запереченні проти адміністративного позову. Зміст яких полягає в наступному. Кабінетом Міністрів України до 02.09.15р. не внесено змін до своїх нормативно-правових актів у відповідності до вимог Закону України "Про прокуратуру" та Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд". В свою чергу відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання Кабінетом Міністрів України здійснювати перерахунок заробітної плати позивачу та виплачувати її у вищому розмірі. Вважає, що відповідач та третя особа у спірних правовідносинах діяли в межах законів та Конституції України. Вважає адміністративний позов безпідставним та просить відмовити у його задоволенні.

У відповідності до ч. 4 ст. 128 КАС України, суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 працює в Львівському апеляційному адміністративному суді з 03.11.10р. по даний час працює у Львівському апеляційному адміністративному суді, 16.06.11р. переведена на заступника начальника відділу забезпечення роботи другої судової палати цього ж суду.

Відповідно до розрахункових листів за 2014 та 2015 роки посадовий оклад заступника начальника відділу в 2014 році складав 1706 грн., а в 2015 році 3204 грн., виходячи з якого, позивачу у спірний період нараховувалась заробітна плата, включаючи доплату за ранг, надбавки за вислугу років та за високі досягнення у праці, премії.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно.

У відповідності до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Загальними ознаками публічної служби є те, що це професійна діяльність осіб, які її обіймають, що здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань і функцій держави (органів державної влади), оплачується з державних коштів.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), яким внесено зміни до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VІ (далі - Закон № 2453-VІ), зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ.

З 28 березня 2015 року Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" № 192-VІІІ (далі - Закон № 192-VІІІ) затверджено нову редакцію Закону № 2453-VІ, статтею 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII "Про державну службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).

За правилами статті 142 Закону № 2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі - БК) (стаття 143 Закону № 2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону № 2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2015 рік" (далі - Закон № 80-VІІІ) визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону № 2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (далі - постанова № 268), зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Ураховуючи наведене, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України від 16 січня 2014 року № 719-VІІ "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та № 80-VІІІ видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ, частини першої статті 147 Закону № 2453-VІ (у редакції з 28 березня 2015 року) не передбачено, відповідач та третя особа як розпорядники бюджетних коштів не мали правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок заробітної плати позивачу за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року у розмірах, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру", а з 29.03.2015 року по 31.12.2015 року включно у розмірах, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду України від 12.07.2016 року (№ 21-1726а16) та постанові Верховного Суду України від 13.07.2016 року (№ 21-1888а16).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також, суд не бере до уваги покликання позивача на позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 22.05.13р. (номер рішення у ЄДРСР 31701325), а також на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України", оскільки такі рішення прийняті за наслідками вирішення спорів у правовідносинах з іншим нормативно-правовим регулюванням, яке визначає права та обов'язки їх учасників, та не містять висновків щодо правильного застосування положень статті 144 Закону № 2453-VІ, статті 147 цього Закону у редакції з 28.03.15р. та постанови Кабінету Міністрів України № 268 у спорах щодо розмірів посадових окладів працівників апарату суду у спірний період.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Правила ст. 94 КАС України не застосовуються, оскільки судовий збір позивачем не сплачувався.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кузан Р.І.