Справа № 809/1627/15
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року Справа № 876/889/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Матковської З.М.

за участю секретаря Богдан А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Дем`яніва І.М.

представника відповідача Матлая Й.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністра оборони України в особі представника Гудими Вячеслава Орестовича на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.12.2015 року в справі №809/1627/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України, Командира військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу про звільнення з військової служби та наказу про виключення із списків особового складу військової частини,-

встановив:

У квітні 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до Міністра оборони України, Командира військової частини НОМЕР_1 (надалі - відповідачі) про скасування наказу Міністра оборони України за №01589 від 08 липня 1994 року про звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я із посади начальника управління озброєння 38 армійського корпусу, скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виключення позивача із списків особового складу військової частини.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідачами порушено процедуру звільнення, встановлену Інструкцією про порядок застосування в Збройних Силах України Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затверджену наказом Міністра оборони України за №141 від 30.06.1993, зокрема, пунктом 84, внаслідок чого позивача 08.07.1994 було звільнено з посади начальника управління озброєння - начальника озброєння 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу з порушенням його прав, оскільки відповідно до директиви начальника Генерального штабу Збройних Сил України за №115/1/1264 від 15.02.1994 та, відповідно, змін до штату 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу, посада, з якої звільнено позивача була відсутня та змінена на посаду заступника командира армійського корпусу по озброєнню - начальник озброєння. Вважає, що звільнення позивача з посади, яка не відповідала штатному розпису, є протиправним, оскільки позивач підлягав звільненню за станом здоров`я після приведення у відповідність займаної ним посади до штатного розпису 38 армійського корпусу Прикарпатського округу, а також на те, що допущене порушення прав позивача при звільненні 08.07.1994 в подальшому та на даний час створює негативні наслідки для розрахунку належного до виплати позивачу розміру пенсійного забезпечення. Просив позов задовольнити.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.12.2015 року позов задоволено частково. Зобов`язано Міністра оборони України внести зміни до наказу за №01589 від 08 липня 1994 року в частині приведення у відповідність до штатного розпису 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу, чинного на момент звільнення із змінами згідно директив 115/1/1264 від 15.02.1994, введених 23.02.1994 та №115/1/3803 від 01.06.1994, введених 06.06.1994 найменування посади ОСОБА_1 . У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржили ОСОБА_1 та Міністр оборони України в особі представника Гудими Вячеслава Орестовича. Вважають, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційних скаргах.

У судовому засіданні позивач, представник позивача, представник відповідача підтримали вимоги апеляційних скарг з наведених у них мотивів. Відповідно заперечили вимоги апеляційної скарги протилежної сторони за їх безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів встановила наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач проходив військову службу з 25.10.1962 року до 08.07.1994 року.

В період з 25.04.1992 до 06.07.1993 позивач обіймав посаду заступника командуючого армією із озброєння - начальника озброєння 38 загальновійськової армії Прикарпатського військового округу.

Указом Президента України за №642/92 від 31.12.1992 позивачу присвоєно військове звання генерал-майор.

З 06.07.1993 до часу звільнення позивач проходив військову службу на посаді начальника озброєння 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу.

Згідно з наказом Міністра оборони України за №01589 від 08.07.1994 року та відповідно до підпункту «В» пункту 65 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу з правом носіння військової форми одягу та оголошенням подяки за бездоганну службу в Збройних Силах генерал-майора ОСОБА_1 - начальника управління озброєння - начальника озброєння 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу звільнено у запас (за станом здоров`я).

12.08.1994 наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №156 з 12.08.1994 генерал-майора ОСОБА_1 виключено із списків особового складу, всіх видів забезпечення і направлено на облік в Івано-Франківський міський військовий комісаріат.

Позивач, не погоджуючись із своїм звільнення з посади, яка не відповідала штатному розпису, оскаржив наказ Міністра оборони України за №01589 від 08 липня 1994 року про звільнення та наказ командира військової частини НОМЕР_1 про виключення із списків особового складу військової частини.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково адміністративний позов, виходив з того, що позивача звільнено з посади, яка не відповідала чинному на той час штатному розпису38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу, а також з порушенням процедури такого звільнення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з наступних мотивів.

Спірні правовідносини з приводу звільнення позивача із Збройних сил України мали місце в 1994 році, відповідно до даних відносин підлягають застосування нормативно-правові акти, які були чинними на момент їх виникнення, зокрема, норми Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України №174/93 від 13.05.1993 (надалі по тексту - Тимчасове положення про проходження військової служби особами офіцерського складу) та Інструкції про порядок застосування в Збройних силах України Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, введеного в дію наказом Міністра оборони України №141 від 30.06.1993 року (надалі по тексту - Інструкція №141).

Згідно з підпунктами 1, 14, 22 пункту 10 Положення про Міністерство оборони України, Міністр оборони України, серед іншого, очолює Міноборони України, здійснює керівництво його діяльністю; призначає на посади та звільняє з посад у встановленому порядку військовослужбовців; підписує накази Міноборони України та дає обов`язкові до виконання державними службовцями, військовослужбовцями, іншими працівниками апарату Міноборони України доручення.

Відтак, у віданні Міністра оборони України перебуває питання підписання наказів із прийняття, проходження і звільнення із публічної служби, віднесених до його повноважень.

Відповідно до пунктів 83, 84, 85, 86 Інструкція №141 особи офіцерського складу подаються до звільнення за станом здоров`я (підпункт «в» пункту 65 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу) по обмеженій здатності до військової служби на підставі висновку військово-лікарської комісії за особистим бажанням офіцерів або якщо вони не можуть за станом здоров`я виконувати обов`язки на своїх посадах і відсутня можливість їхнього переміщення на посаду у відповідному виді, роді військ, військовому окрузі.

Відповідно до оскаржуваного наказу Міністра оборони України (по особовому складу) №01589 від 08.07.1994 р. ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас за п. 65 п.п. «в» Положення № 174/93 за станом здоров`я, тобто за наявності та у відповідності однієї з підстав для звільнення, які на той час були передбачені законодавством. Сам факт наявності підстав для його звільнення за станом здоров`я позивачем під сумнів не ставиться, а тому очевидним є те, що позивач був звільнений за наявності на це законних підстав та на підставі відповідної норми закону.

Однак вважає, що відповідачем було порушено процедуру звільнення, оскільки з ним не було проведено передбачених законодавством обов`язкових співбесід.

Перед поданням осіб офіцерського складу до звільнення з військової служби уточнюються дані про проходження ними служби, за необхідності документально підтверджуються періоди їхньої служби, які підлягають зарахуванню у вислугу років у календарному обчисленні й окремо на пільгових умовах, і згідно з діючим законодавством обліковується вислуга років на пенсію.

З особами офіцерського складу про наступне їхнє звільнення проводиться не менше двох бесід.

Перша бесіда проводиться завчасно, перед звільненням, у ході якої роз`яснюються підстави й терміни подання про звільнення, пільги й переваги щодо трудового влаштування, матеріально-побутового забезпечення, даються необхідні пояснення з інших питань, з`ясовуються прохання військовослужбовця.

Бесіди про наступне звільнення проводиться з генералами й адміралами у Центральному апараті Міністерства оборони України безпосереднім начальником, а також, як правило заступниками Міністра оборони України, командуючими видами Збройних сил або, в окремих випадках, за дорученням їхніми заступниками. Питання, які виникли в ході бесіди й не можуть бути вирішені на місці, направляються для вирішення старшому прямому начальнику з додатком матеріалів і довідок.

Друга бесіда проводиться безпосереднім начальником при направленні подання про звільнення, у ході якої даються відповіді на питання і прохання, що були висловлені військовослужбовцем у першій бесіді, з`ясовуються підстави звільнення з урахуванням висновків військово-лікарських комісій та інші питання.

Суд першої інстанції в своєму рішенні дійшов висновку, що відповідач дійсно допустив порушення закону при звільненні позивача, не провівши з ним обов`язкових співбесід.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з наступних підстав.

07.07.2015 року рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду, яке набрало законної сили, в справі № 876/4860/15 за позовом громадянина ОСОБА_1 до Міністерства оборони України встановлено факт проведення з позивачем співбесід, які передували його звільненню, в ході проведення яких останній не заперечував проти видання наказу про його звільнення з фактично займаної посади і підстав звільнення чи встановлення розміру грошового утримання не оспорював.

Крім того, зазначеним вище рішенням встановлено, що позивач не ставив під сумнів відповідність займаної ним посади штатному розпису армійського корпусу та не домагався збільшення грошового забезпечення для призначення пенсії.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили, є підставами для звільнення від доказування.

Відтак, обставини, які суд першої інстанції встановив у даній справі і які були покладені в основу рішення, вже були встановлені рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду ще 07.07.2015 року у справі 876/4860/15 за аналогічним предметом позову цього ж позивача.

Щодо висновків суду першої інстанції та доводів позивача про те, що останній був звільнений з посади, якої на той час вже не існувало, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 6 Закону N 2232-ХІ1 в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин було визначено, що військові посади (штатні посади, що підлягають заміщенню військовослужбовцями) і відповідні їм військові звання передбачаються в штатах військових частин, кораблів, органів управління, установ, військово-навчальних закладів. Переміщення військовослужбовців з одних військових посад на інші визначається Положенням про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.33 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України від 13 травня 1993 року №174/93 (даті - Положення N174/93) було передбачено, що осіб офіцерського складу призначають на штатні посади прямі начальники відповідно до їх компетенції в порядку, що встановлюється Міністром оборони України.

Згідно з п.34 Положення №174/93 переміщення по службі осіб офіцерського складу провадиться: а) на вищі посади - шляхом просування по службі; б) на рівноцінні посади - у разі службової потреби (зміни штатів, організаційних заходів) чи проведення планової заміни в місцевостях із встановленим строком служби, а також з метою більш доцільного використання військовослужбовців; в) у зв`язку з вступом до навчального закладу із звільненням з посади, а також в разі призначення на посаду після закінчення навчання; г) на нижчі посади - на підставах, передбачених пунктом 36 цього Положення; д) для роботи в державних органах і організаціях - за особистою згодою офіцера. Рішення про переміщення по службі офіцера приймається відповідним командиром (начальником) з урахуванням висновку атестаційної комісії та думки його безпосереднього начальника.

Згідно з п.35 Положення №174/93 просування по службі осіб офіцерського складу провадиться відповідно до професійних і моральних якостей, досягнутих результатів і виявлених здібностей, а також з урахуванням виконання завдань у складних умовах служби. У військових частинах, з`єднаннях, об`єднаннях, установах, військово-навчальних закладах, видах Збройних Сил України, управліннях Міністерства оборони України створюється з урахуванням висновку атестаційної комісії резерв кандидатів для просування по службі та направлення на навчання. Рішення про зарахування до резерву і виключення з нього доводиться до відома офіцерського складу військової частини.

Питання щодо кандидатів, які рекомендуються для призначення на керівні посади, від командира полку, прирівняної до нього особи і вище, розглядаються на відповідних військових радах у порядку, що визначається Міністром оборони України.

Згідно з п.39. Положення №174/93 особи офіцерського складу, яких переміщують по службі, мають вибути до нового місця служби після здачі справ і посади, але не пізніш як через місяць з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про переміщення по службі, крім випадків, коли офіцер перебуває в черговій відпустці чи на лікуванні.

Аналіз зазначених вище норм законодавства дає можливість зробити висновок про те, що введення в штат військової частини тієї чи іншої посади не передбачає автоматичного набуття цієї посади особою, яка займала попередню посаду.

Крім того, вищевказані норми не передбачають обов`язку відповідного командування (посадової особи, уповноваженої видавати накази про призначення військовослужбовців на ті чи інші посади) призначити на нову посаду саме ту особу, яка займала попередню посаду, подібну за назвою чи колом обов`язків. А надто у випадках, коли нововведена посада є вищою за попередню, оскільки в такому випадку переміщення на неї може відбуватись виключно в порядку просування особи по службі, що потребує дотримання критеріїв, передбачених п.35 Положення №174/93.

У спірних правовідносинах мова йде саме про переміщення на вищу посаду, оскільки посада, яка була введена відповідно до змін штату №2/055 від 15.02.1994 року «заступник командира армійського корпусу з озброєння начальник озброєння» з штатно-посадовою категорією «генерал-майор» була вищою за посаду «начальник управління начальник озброєння», яка відповідала штатно-посадовій категорії полковника.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що після внесення змін до штату 38 армійського корпусу від 15.02.1997 року №2/055 і введення посади заступника командира армійського корпусу з озброєння з штатно-посадовою категорією «генерал-майор» позивач був у порядку просування по службі переведений на нову посаду.

Натомість наявні в справі докази свідчать про те, що на момент видання оскаржуваного наказу Міністра оборони України (по особовому складу) № 01589 від 08.07.1994 р., останньою посадою, на яку позивач був встановленим порядком призначений, була посада начальника управління озброєння - начальника озброєння 38 армійського корпусу Прикарпатського військовою округу.

Відтак, в силу вимог п.75 Інструкції про порядок застосування в Збройних Силах України Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, введеної в дію наказом Міністра оборони України від 30.06.1993 р. №141, позивач підлягав звільненню саме з тієї посади, яку він займав на час звільнення, та саме така була зазначена в наказі про звільнення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, задовольняючи частково адміністративний позов, неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги відповідача є підставними та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому така підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимог апеляційної скарги позивача про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виключення його зі списків особового складу військової частини, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки зазначений наказ було прийнято на підставі наказу Міністра оборони України за №01589 від 08 липня 1994 року про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, та протиправність прийняття такого не доведена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати в частині задоволення позовних вимог, а в решті постанову суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністра оборони України задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.12.2015 року у справі №809/1627/15 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Міністра оборони України про зобов`язання внести зміни до наказу за №01589 від 08 липня 1994 року в частині приведення у відповідність до штатного розпису 38 армійського корпусу Прикарпатського військового округу, чинного на момент звільнення із змінами згідно директив 115/1/1264 від 15.02.1994, введених 23.02.1994 та №115/1/3803 від 01.06.1994, введених 06.06.1994 найменування посади ОСОБА_1 скасувати та в цій частині в задоволенні позову відмовити.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий суддя Костів М.В.

Судді Бруновська Н.В.

Матковська З.М.

Повний текст постанови складено 09.09.2016 року.