Справа № 698/448/16-а
Суддя: Кухаренко О. В.
Дата ухвалення: 2016-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 698/448/16-а
Провадження 2-а/698/20/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2016 р. суддя Катеринопільського районного суду Кухаренко О.В., розглянувши у порядку скороченого провадження в селище Катеринопіль адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій протиправними, зобов'язання перерахування і виплати недоплачених сум пенсій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом в обґрунтування якого зазначила, що відповідачем - Звенигородським об'єднаним Управлінням ГІФ України Черкаської області їй незаконно відмовлено у перерахунку пенсії державного службовця згідно Постанови КМУ від 09.12.2015 року № 1013. В зв'язку із викладеним позивачі просить визнати дії відповідача противоправними та зобов'язати останнього здійснити перерахунок і виплату пенсії, призначеної позивачу як державному службовцю, відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу», в редакції, чинній на день призначення пенсії, та Постанови КМУ від 31.05.2000 № 865 в редакції, чинній на дату призначення пенсії. При цьому позивач просить зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії починаючи з 01 грудня 2015 року у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно з Постановою КМУ від

09.12.2015року № 1013, яка застосовується з 01.12.2015 року у такому ж самому процентному відношенні, в якому її нарахування здійснювалось до 01.12.2015 року.

Відповідач надав суду письмові заперечення проти позову, відповідно до, яких, не заперечуючи фактичні обставини, що були підставою для призначення пенсії позивачу, стверджує про відсутність законних підстав для задоволення вимог останнього. Зокрема в обґрунтування заперечень зазначив, що Постановою КМУ №1013 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсій» та скасовано право на здійснення перерахунку пенсій державних службовців при підвищенні окладів і наданні нових довідок при визначенні зарплати для обчислення пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу». Також зазначив, що згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо Пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213». з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу». На підставі викладеного відповідач вважає, що починаючи з 01.06.2015 року органи Пенсійного фонду України пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» не перераховують, через відсутність законних підстав для проведення такого перерахунку законних підстав.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача щодо розгляду справи у загальному порядку з огляду на те, що скорочений порядок розгляду адміністративних справ щодо пенсійних виплат визначений п. 2 ч. 1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого справа розглядається в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів. При цьому судом не встановлено визначених ч. 4 ст. 183-2 КАС України підстав для розгляду справи за загальними правилами.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч. З ст. 72 КАС України судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 18.12.2012 року отримує пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (в редакції від

01.01.2008, чинній на час призначення пенсії) у розмірі 80% заробітної плати, яку на час призначення пенсії одержував працюючий державний службовець на відповідній посаді.

13.06.2016 року позивач звернувся до Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Звенигородського ОУПФУ) з заявою про перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням з 01 грудня 2015 року розміру заробітної плати працюючих державних службовців згідно з Постановою КМУ від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», додавши до заяви довідку від 10.06.2016 року про суми заробітної плати, яку одержує з 01.12.2015 працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої позивачу призначено пенсію.

Відповідно до листа від 13.06.2016 року Звенигородське ОУПФУ відмовило позивачу у перерахунку пенсії через відсутність законних для здійснення перерахунку пенсії державному службовцю у зв'язку із підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям.

Вирішуючи питання про правомірність дій відповідача, суд враховує, наступне. Статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХН) у редакції, яка була чинною станом на час призначення пенсії позивачу, передбачалось, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Однак, в наступному законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось. Зокрема, Законом України від 28.12.2014 № 76-УІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» і її викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок внесено зміни, які набрали чинності 01 січня 2015 року, в статтю 37-1 Закону України «Про державну службу», що регулює порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців та фактично скасовано норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та підстави для такого перерахунку.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка набрала чинності 15 грудня 2015 рок>. було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсій*', а саме, виключено п. 4, яким було визначено умови перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу».

При цьому суд визнає, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. №1013, на яку посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено, ні можливості, ні механізму перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати.

Отже, з 15.12.2015 року діючим законодавством України не визначено правових підстав для покладення на органи Пенсійного фонду України обов'язку щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу».

При цьому, на час звернення позивача до управління Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Крім того, суд враховує, практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 9 жовтня 1979 року в справі «Ейрі проти Ірландії» констатував. їло

здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Також судом враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та. між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Суд також враховує позицію Конституційного Суду України, який у пункті 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист^

У пункті 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116). У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Додатково, суд зауважує, що відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку позивач отримував до цього, а отже, не є звуженням обсягу вже набутих останнім прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З огляду на наведене вище, суд визнає, що дії відповідача щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії є правомірними, оскільки у спірних правовідносинах орган Пенсійного фонду здійснював свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також

достатність і взаємний зв'язок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог заявлених позивачем та відсутність законних підстав для їх задоволення, оскільки чинним законодавством України з

15.12.2015року скасовано право на перерахунок призначених пенсій державних службовців у зв'язку з підвищенням окладів, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку.

На підставі викладеного, ст.ст. 11,14,17,128,159,160-163,186 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Звенигородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій протиправними, зобов'язання перерахування і виплати недоплачених сум пенсій - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Катеринопільський районний суд Черкаської області на протязі десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. З ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий

Кухаренко О.В.