Справа № 161/7179/16-а
Суддя: Ковтуненко В. В.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/7179/16-а
Провадження № 2-а/161/444/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

при секретарі Царюк Н.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача Бортніка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора патрульної служби роти №1 батальйону УПП м. Луцька ДПП Бортніка Андрія Васильовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом. В обгрунтування заявленого позову посилається на те, що 22 квітня 2016 року о 07 год. 30 хв. він керував транспортним засобом DAF XF 105460, номерний знак НОМЕР_1, на автодорозі Устилуг-Луцьк-Рівне, 127 км. +700м та був зупинений інспектором патрульної служби роти № 41 батальйону УПП м. Луцька ДПП рядовим поліції Бортніком А.В. і повідомив його, що він своїми діями при керуванні транспортним засобом порушив Правила дорожнього руху України, а саме п.п. 11.2., 11.5. Позивач, у відповідь заперечив слова і доводи інспектора патрульної служби і не погодився з тим, що ним було порушено ПДР України, пояснивши, що був змушений переїхати у крайню ліву смугу для руху через поганий стан дорожнього покриття на даній ділянці дороги. Після цього на вимогу інспектора ним було надано документи на автомобіль та посвідчення водія. При огляді документів, інспектором було встановлено, що позивач керував транспортним засобом, який не пройшов обов'язковий технічний контроль. Щодо відсутності пройденого технічного огляду, позивачем було надано пояснення інспектору, в яких він зазначив, що даний автомобіль був пригнаний в Україну лише в середині березня 2016 року, зареєстрований в органах МРЕВ 23.03.2016 року, 01.04.2016 року зареєстрований за перевізником ОСОБА_4, деякий час перебував на СТО для проведення певний ремонтних робіт та враховуючи, що технічний огляд з видачею відповідних сертифікатів, встановленого зразка для здійснення міжнародних перевезень проводиться у с. Копилів в Макарівському районі Київської області, тому на той момент не було можливості пройти технічний огляд даного транспортного засобу. Проте, його пояснення не були взяті відповідачем до уваги. Після цього поліцейським відразу ж було складено постанову серії ПС 2 № 732994 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосовано до позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. В даній постанові інспектор зазначив, що 22 квітня 2016 року о 07 год. 30 хв. керуючи автомобілем DAF XF 105460, номерний знак НОМЕР_1, на автодорозі Устилуг-Луцьк-Рівне, 127 км.+700м, позивач рухався в крайній лівій смузі, безпідставно, не маючи наміру виконувати випередження, об'їзду, або перестроювання перед поворотом чи розворотом та не пройшов обов'язковий технічний контроль, чим порушив п. 11.2., 11.5, 31.3 ПДР України. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП, є незаконним, необгрунтованим та недоведеним. Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серія ПС 2 № 732994 від 22.04.2016 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Представник позивача в судовому засіданні заявлений позов підтримав з підстав, викладених в адміністративному позові, просив позов задовольнити.

Відповідач, суб'єкт владних повноважень, в судовому засіданні заявлений позов не визнав з підстав, викладених в письмових запереченнях. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом при розгляді справи встановлено та підтверджено самим відповідачем, що 22 квітня 2016 року близько 07.30 годин, на автодорозі Устилуг-Луцьк-Рівне, 127 км+700м відповідачем було зупинено автомобіль DAF XF 105460 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача.

За те, що позивач керуючи транспортним засобом рухався в крайній лівій смузі, безпідставно, не маючи наміру виконувати випередження, об'їзду, або перестроювання перед поворотом чи розворотом.

В подальшому, при перевірці документів у позивача, відповідачем було встановлено, що позивач керував транспортним засобом, який не пройшов обов'язковий технічний контроль.

Відповідно до вимог пункту 11.2 Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року з послідуючими змінами та доповненнями, на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об'їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Відповідно до вимог пункту 11.5 Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року з послідуючими змінами та доповненнями, на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Відповідно до вимог пункту 1.10 Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року з послідуючими змінами та доповненнями, перешкода для руху - нерухомий об'єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об'єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Таким чином, судом достовірно встановлено, і це підтверджено дослідженим в судовому засіданні відеозаписом, що 22 квітня 2016 року близько 07.30 годин, на автодорозі Устилуг-Луцьк-Рівне, 127 км+700м позивач керуючи транспортним засобом рухався по крайній лівій смузі здійснюючи об'їзд перешкоди, а саме - пошкодження дорожнього покриття, що повністю відповідає вимогам пункту 11.2 Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року з послідуючими змінами та доповненнями.

Також судом встановлено і це підтверджено самим відповідачем, що ним було зупинено транспортний засіб під керуванням позивача.

Відповідно до вимог підпункту а пункту 8.9 Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року з послідуючими змінами та доповненнями, вимога про зупинку транспортного засобу подається працівником міліції жезлом або рукою, що вказує на цей транспортний засіб. Водій повинен зупинити транспортний засіб у місці, на яке йому буде вказано, з дотриманням правил зупинки.

Таким чином даною нормою права чітко визначено, що вимога про зупинку транспортного засобу подається лише працівником міліції жезлом або рукою, що вказує на цей транспортний засіб.

При цьому даною нормою права не передбачено, що вимога про зупинку транспортного засобу може подаватися працівником поліції. А тому працівник поліції, у відповідності до даної норми права, взагалі не наділений правом на зупинку транспортного засобу.

Також таким правом поліцейський не наділений і статею 35 Закону України «Про національну поліцію», оскільки в даній статті зазначено та чітко визначено «може зупинити транспортний засіб», однак не визначено «має право зупинити транспортний засіб», тобто поліцейський не наділений правом зупиняти транспортні засоби.

Також судом встановлено і це підтверджено самим відповідачем, що після повної зупинки транспортного засобу позивача, останній підійшов до автомобіля, представився, пояснив причину зупинки, при цьому попросив надати посвідчення водія та технічний паспорт на автомобіль.

Відповідно до статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Також судом при розгляді справи встановлено, що 22 квітня 2016 року відповідачем по справі було винесено постанову серії ПС2 № 732994 (а.с. 38), якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 3 статті 121, частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу 425 гривень.

Оскаржувана постанова складена відповідачем в присутності позивача. Після складання постанови відповідач оголосив зміст постанови.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або

свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Також судом достовірно встановлено, і це визнається відповідачем, що при винесенні оскаржуваної постанови у відповідача не було взагалі будь-яких доказів у відповідності до вказаної норми права, що підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопрушення, передбаченого частиною 2 статті 122 та частиною 3 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення. А тому незрозуміло на підставі чого відповідач зробив висновок про наявність достатніх підстав для прийняття оскаржуваної постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

При цьому оскаржувана постанова винесена посадовою особою органу Національної поліції, яка уповноважена КУпАП на розгляд справ про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

За загальним правилом, відповідно до статті 254 КУпАП фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення протоколу про його вчинення уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, і це визнається кожною із сторін, що відповідачем також приятгнуто позивача до адміністративної відповідабності за ч. 3 ст. 121 КУпАП за керування транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Судом встановлено, що 23 березня 2016 року відбулася перша реєстрація транспортного засобу, яким керував позивач (а.с. 9). При цьому, реєстрація транспортного засобу проводиться лише після обов'язкового технічного контролю. Таким чином, вказаний транспортний засіб в період часу з 23 березня 2016 року по 01 квітня 2016 року двічі проходив обов'язковий технічний контроль посадовими особами центру по реєстрації транспортних засобів.

Відповідно до вимог пункту 2.1 Правил дорожнього руху України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року з послідуючими змінами та доповненнями, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС;

г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил;

ґ) поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Аналіз вказаних норм права, що визначені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року не передбачають, що саме водій зобов'язаний здійснювати обов'язковий технічний контроль транспортного засобу і мати при собі документи, що підтверджують проходження транспортним засобом обов'язкового технічного контролю. Оскільки такий обов'язок покладається на власника транспортного засобу. При цьому судом достовірно встановлено, і цього не заперечувалось самим відповідачем, що позивач не є власником транспортного засобу, яким він керував.

За приписами нових правил дорожнього руху, які набрали чинності з 07.11.2015 року власника автомобіля, автоматично будуть визнавати винним. Тобто, не важливо, хто саме сидів за кермом у момент порушення. Відповідатиме власник автомобіля.

Також судом встановлено, і це підтверджується відеозаписом

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Як це передбачено ч. 1-3 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Слід зауважити, що відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Також судом встановлено, і цього не заперечувалось самим відповідачем, що позивач заперечував щодо допущеного порушення і адміністративного стягнення, що на нього накладається в момент складення постанови у справі про адміністративне правопорушення, а тому відповідачу у справі як уповноваженій посадовій особі слід було скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статей 258 та 256 КУпАП.

При цьому, відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Згідно з вказаним рішенням словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

На підставі системного аналізу вказаних правових положень, суд приходить до висновку, що розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення ПС2 № 732994 від 22 квітня 2016 року на місці вчинення правопорушення суперечить вимогам щодо об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення та призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Відповідно до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 246 Кодексу України про адміністративні правопорушення порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, що відповідач, розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, установив.

При цьому судом достовірно встановлено, і це підтверджено самим відповідачем, що взагалі відсутні будь-які матеріали про вчинення адміністративного правопорушення позивачем. А тому є незрозумілим твердження, які саме матеріали міг розгляднути відповідач із-за їх відсутності.

Також із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що відповідач керуючись положеннями статей 33 та 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення постановив: застосувати до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу 425 гривень.

При цьому в порушення вимог пункту 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, пункту 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод , пункту 2 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, принципу 36 Звіду принципів захисту всіх осіб щодо презумпції невинуватості. Позивача не було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частино 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення.

У відповідності до вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 34 Кодексу України про адміністративні правопорушення обставинами, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються:

1) щире розкаяння винного;

2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди;

3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин;

4) вчинення правопорушення неповнолітнім;

5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом'якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом'якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Відповідно до статті 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються:

1) продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її;

2) повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення;

3) втягнення неповнолітнього в правопорушення;

4) вчинення правопорушення групою осіб;

5) вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин;

6) вчинення правопорушення в стані сп'яніння. Орган (посадова особа), який накладає адміністративне стягнення, залежно від характеру адміністративного правопорушення може не визнати дану обставину обтяжуючою.

Відповідно до статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Відповідно до статті 277-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Відповідно до статті 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до статті 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і

обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Судом достовірно встановлено і це визнається самим відповідачем, що вказані вимоги законодавства ним взагалі не виконано при притягненні позивача до адміністративної відповідальності.

У відповідності до вимог статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено і це вбачається із змісту оскаржуваної постанови, що вона не в повній мірі відповідає даним вимогам статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки в ній всупереч вимогам даної норми права містяться суперечливі дані.

Відповідно до статті 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Судом достовірно встановлено, що відповідачем виконано дані вимоги законодавства, так як позивачу оголошено зміст оскаржуваної постанови.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що відповідачем було вчинено всі неправомірні та протизаконні дії, а також вчинено ряд дій з грубим порушенням вимог Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року з послідуючими змінами та доповненнями, статей 251, 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статті 35 Закону України «Про національну поліцію» по притягненню позивача до адміністративної відповідальності та винесення оскаржуваної постанови. А також те, що відповідачем не вчинено всі передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення процесуальні дії для повного, об'єктивного та всебічного з'ясування обставин щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В результаті незрозуміло, на підставі чого відповідач зробив висновок про наявність достатніх підстав для прийняття оскаржуваної постанови. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову шляхом визнання дій інспектора патрульної служби роти №1 батальйону УПП м. Луцька ДПП Бортніка Андрія Васильовича при притягненні ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП - протиправними та скасування постанови.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 33, 121, 122, 213, 222, 245, 246, 251, 254, 255, 258, 268, 283 КУпАП, рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі № 5-рп/2015, ст.ст. 2, 11, 86, 158-164, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_3 до інспектора патрульної служби роти №1 батальйону УПП м. Луцька ДПП Бортніка Андрія Васильовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити повністю.

Визнати дії інспектора патрульної служби роти №1 батальйону УПП м. Луцька ДПП Бортніка Андрія Васильовича при притягненні ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП - протиправними.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 732994 від 22квітня 2016 року інспектора патрульної служби роти №1 батальйону УПП м. Луцька ДПП Бортніка Андрія Васильовича про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 121 та ч. 2 ст. 122 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в сумі 425,00 гривень - визнати протиправною та скасувати.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: В.В. Ковтуненко

Постанова в повному об'ємі

складена 14 вересня 2016 року