Справа № 152/1330/13-а
Суддя: Соколовська Т. О.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/1330/13-а
Постанова

Іменем України

22 січня 2014 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі

головуючого судді Соколовської Т.О.

секретаря судових засідань ОСОБА_1

з участю

представника позивачки ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника третьої особи, яка

не заявляє самостійних вимог на

стороні відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 міської ради в особі виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від 16.03.2005 року № 41 " Про оформлення права власності на обєкт нерухомого майна" та виданого на підставі цього рішення свідоцтва про право власності від 04.09.2012 року серії САВ 231301,

В С Т А Н О В И В:

19.06.2013 року ОСОБА_5 звернулася в суд з адміністративним позовом до виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_7, релігійна громада римо-католицької парафії костьола святого Флоріана про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від 16.03.2005 року №41 про оформлення права власності на обєкт нерухомого майна та виданого на підставі цього рішення свідоцтва про право власності від 04.09.2012 року серія САВ 231301.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.12.2009 року рішенням ОСОБА_6 міської ради Вінницької області їй було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,05 га та 0,10 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться в м. Шаргород по вул. Пролетарська, 31.

14.11.2012 року батько подарував їй житловий будинок в м. Шаргород по вул. Пролетарська, 31 разом із земельною ділянкою.

На її подвірї знаходиться нежитловий обєкт нерухомості магазин, який належить ОСОБА_7 згідно свідоцтва про право власності від 04.09.2012 року серії САВ 231301, виданого на підставі рішення виконкому ОСОБА_6 міської ради від 16.03.2005 року № 41 та розташований в м. Шаргород по вул. Пролетарська, 31 «А».

Вона звернулася до виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради з запитом про те, ким, коли, і на підставі яких правових актів, магазину було присвоєно адресу вул. Пролетарська, 31 «А», на що 14.03.2013 року отримала відповідь про те, що до вступу в дію Наказу Міністерства юстиції від 10.08.2012 року №41/5 присвоювати адресні номери обєктам нерухомого майна мало право бюро технічної інвентаризації в ході виготовлення технічного паспорта.

На підставі отриманої відповіді вона звернулась до КП МБТІ із відповідним запитом, на що 27.04.2013 року отримала відповідь, де було зазначено, що адресний номер «вул. Пролетарська, 31 «А» нежитловому обєкту магазину ним не присвоювався.

В результаті повторного звернення до виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради, їй було надано відповідь, що виконавчим комітетом ОСОБА_6 міської ради нежитловому обєкту магазину адресний номер «вул. Пролетарська, 31 «А» в м. Шаргород не присвоювався.

ОСОБА_5 просила суд визнати рішення виконачого комітету ОСОБА_6 міської ради від 16.03.2005 року № 41 про оформлення права власності на обєкт нерухомого майна магазину, розташованого в м. Шаргород по вул. Пролетарська, 31 «А» незаконним та скасувати, а також скасувати видане на підставі цього рішення свідоцтво про право власності від 04.09.2012 року серії САВ 231301.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_5 уточнила позовні вимоги і подала до суду адміністративний позов в новій редакції до ОСОБА_6 міської ради в особі виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від 16.03.2005 року № 41 " Про оформлення права власності на обєкт нерухомого майна" та виданого на підставі цього рішення свідоцтва про право власності від 04.09.2012 року серії САВ 231301, при цьому змінила відповідача з виконкому Шаргороської міської ради на ОСОБА_6 міську раду в особі виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради та виключила із числа третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача - релігійну громаду римо-католицької парафії костьола святого Флоріана.

В якості доповнень обґрунтувань позовних вимог у новій редакції адміністративного позову ОСОБА_5 також зазначила, що по її даних у ОСОБА_7 відсутні документи, необхідні для отримання свідоцтва про право власності на нежитловий обєкт магазин , а саме: висновок СЕС, дозвіл техногенбезпеки, акт введення обєкту в експлуатацію, технічний паспорт, а також документ на право володіння або користування земельною ділянкою, на якій розташований нежитловий об'єкт магазин.

ОСОБА_5 вважає, що, оскільки у ОСОБА_7 відсутні необхідні документи для отримання свідоцтва про право власності на нежитловий обєкт магазин в м. Шаргород по вул. Пролетарська, 31 «А», то рішення виконачого комітету ОСОБА_6 міської ради від 16.03.2005 року №41 про оформлення права власності на обєкт нерухомого майна магазину, розташованого в м. Шаргород по вул. Пролетарська, 31 «А» є неправомірним, просила визнати його незаконним та скасувати, а також скасувати видане на підставі цього рішення свідоцтво про право власності від 04.09.2012 року серії САВ 231301.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги. Суду показав, що його довірителька ОСОБА_5, отримавши в дар від свого батька ОСОБА_8 14.11.2012 року житловий будинок в м. Шаргород по вул. Пролетарській, 31 разом із земельною ділянкою розміром 0,0500 га., зацікавилась законністю придбання її сусідкою і родичкою ОСОБА_7 нежитлової будівлі магазину, що знаходиться на її подвір'ї, у зв'язку з чим звернулася з офіційними запитами до відповідних державних органів і з'ясувала, що адресний номер, а саме: вулиця Пролетарська, 31 "А" нежитловому обєкту магазину, ні виконкомом ОСОБА_6 міської ради, ні Могилів Подільським МБТІ не присвоювався. При оформленні у 2005 році права власності на нежитловий обєкт - магазин ОСОБА_6 міська ради повинна була керуватися ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004 року, Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом МЮ України 07.02.2002 року №7/5, постановою КМ України від 09 вересня 2009 року №1035 та п.10 ст.30 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", а також витребувати документи на право володіння чи користування земельною ділянкою, на якій розташований магазин. Вказані вимоги закону відповідачем не дотримані, оскільки суду не представлені документи, на підставі яких приймалося оспорюване рішення. Відповідь Архівного відділу ОСОБА_6 РДА за номером 371 від 04.12.2013 року про те, що вказана категорія документів зберігається пять років, після чого знищується в установленому порядку, представник позивачки ОСОБА_2 вважає не вичерпною і такою, що не може бути прийнята до уваги, оскільки до неї не додано актів приймання передачі документів в архів та актів знищення конкретних документів.

Представник позивачки ОСОБА_5 ОСОБА_2 також зазначив, що рішення виконачого комітету ОСОБА_6 міської ради від 16.03.2005 року №41 " Про оформлення права власності на обєкт нерухомого майна магазину, розташованого в м. Шаргород по вул. Пролетарська, 31 «А»" підлягає скасуванню, оскільки відповідач не надав суду інформації про законність будівництва магазину та виконання вимог ЗУ "Про основи містобудування" і дотримання санітарних та технічно будівельних норм при здійсненні будівництва.

Представники відповідача ОСОБА_6 міської ради в особі виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти позову, вважають його безпідставним, посилаючись на те, що ні в позовних заявах ОСОБА_5, ні в судовому засіданні її представник ОСОБА_2 не зазначили, які саме права ОСОБА_5 порушені при прийняті відповідачем оспорюваного рішення. На час прийняття рішення (16.03.2005 року) ні позивачка, ні її родичі взагалі не мали ніякого відношення до житлового будинку по вулиці Пролетарська, 31 в м. Шаргороді. Лише у 2012 році батько позивачки подарував останній вказаний житловий будинок, який отримав у спадщину в 2011 році. ОСОБА_5 має у власності лише 0,0500 га земельної ділянки. Домогосподарство ОСОБА_5 та магазин ОСОБА_7 розділяє земельна ділянка розміром 0,10 га, яка перебуває у комунальній власності, і посилання ОСОБА_5 у позовній заяві та її представника у судовому засіданні на те, що на подвірї ОСОБА_5 знаходиться нежитловий обєкт нерухомості - магазин, який належить ОСОБА_7, не відповідає дійсності. На їх думку, оскаржуване рішення ОСОБА_6 міської ради від 16.03.2005 року №41 " Про оформлення права власності на обєкт нерухомого майна - магазину, розташованого в м. Шаргород по вул. Пролетарська, 31 "А" породжує публічно - правові відносини між відповідачем та ОСОБА_7, однак ніяким чином не стосується прав та законних інтересів позивачки ОСОБА_5 Ствердження представника позивачки ОСОБА_5 - ОСОБА_2 про незаконність присвоєння будівлі магазину ОСОБА_7 адресного номера вулиця Пролетарська, 31 "А", відсутність у відповідача документів про правовий статус земельної ділянки, на якій знаходиться магазин, порушення санітарних та технічно - будівельних норм при здійсненні будівництва, вказані в позовних заявах і в судовому засіданні, як підстави для задоволення позову регулюються іншими правовідносинами, між іншими сторонами, не стосуються позивачки і вирішуються в іншому порядку, визначеному законодавством України.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради Вінницької області від 16 березня 2005 року № 41 "Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна" вирішено: "Оформити за гр. ОСОБА_7 право власності на будівлю магазину, що знаходиться в м. Шаргороді по вулиці Пролетарська, 31 "А" (а.с.5).

На підставі вказаного рішення виконавчим комітетом ОСОБА_6 міської ради 04 вересня 2012 року видано ОСОБА_7 свідоцтво про право власності серії САВ №231301 (а.с.94).

Згідно витягу про державну реєстрацію № 35383817 від 04.09.2012 року нежитлова будівля магазин по вул. Пролетарська, 31"А" в м. Шаргороді зареєстрована у державному реєстрі за реєстраційним номером 37533601. Власник обєкта ОСОБА_7. Підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_6 міською радою 04.09.2012 року (а.с.95).

Відповідно до ст.41 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" та згідно з Порядком здійснення державного архітектурно будівельного контролю, затвердженим постановою КМ України від 23.05.2011 року № 553, на підставі наказу № 770ПП від 18.09.2012 року головним державним інспектором відділу по Південному регіону управління контролю за будівництвом обєктів, якістю будівельних матеріалів та державного ринкового нагляду № 1 інспекції державного архітектурно будівельного контролю у Вінницькій області ОСОБА_9 проведено позапланову перевірку дотримання ОСОБА_7 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил при будівництві і експлуатації магазину по вулиці Пролетарській, 31"А" в м. Шаргород.

Із акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил №770ПП від 26.09.2012 року порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил при будівництві і експлуатації магазину по вулиці Пролетарській, 31"А" в м. Шаргород не виявлено (а.с.114).

Позивачка ОСОБА_5 є власником житлового будинку з господарськими будівлями за номером 31 по вулиці Пролетарській в м. Шаргороді Вінницької області та земельної ділянки розміром 0,0500 га, яка розташована за тією ж адресою, що підтверджується договорами дарування, посвідченими приватним нотаріусом ОСОБА_6 районного нотаріального округу ОСОБА_10 14.11.2012 року, зареєстрованими в реєстрі нотаріальних дій за №№ 2387, 2389 та у державному реєстрі правочинів 23.11.2012 року за № № 5310102 та 5309949 (а.с.116 123).

Згідно договору дарування земельної ділянки та державного акту, земельна ділянка по вулиці Пролетарській, 31, яку отримала у дар позивачка ОСОБА_5, межує з земельними ділянками ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та землями загального користування, які перебувають у комунальній власності (а.с.116,119). Земельні ділянки позивачки ОСОБА_5 та третьої особи ОСОБА_7 не межують між собою, між ними знаходиться земельна ділянка розміром 0,10 га., яка належить до земель комунальної власності. Вказаного факту в судовому засіданні не заперечував представник позивачки ОСОБА_2

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2, не погоджуючись з рішенням виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради, що стосується оформлення права власності ОСОБА_7 на обєкт нерухомого майна та виданим на підставі цього рішення свідоцтвом про право власності, запевняв суд, що цим рішенням порушені загальні права ОСОБА_5, як члена громади м. Шаргорода, і ці порушення стали приводом для її звернення до суду.

Встановленим судом фактам відповідають адміністративно-правові відносини, що виникають з приводу захисту прав фізичної особи у сфері публічно-правових відносин від порушень органу державної влади, органу місцевого самоврядування.

До даних правовідносин слід застосувати ст.ст. 19,55 Конституції України, ст. ст.ст. 2,4,6, 18,19, 71,159, 162,171 КАС України, Постанову Пленуму Вищого Адміністративного Суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 року, рішення Конституційного Суду України № 6 - пр/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_15 щодо офіційного тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України та ст. 248-2 ЦПК України та № 9 - рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням громадян ОСОБА_16, ОСОБА_17 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статтей 55,64,124 Конституції України, Постанову Пленуму ВС України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 01.11.1996 року № 9 ".

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до розяснень, що містяться у п.8 Постанови Пленуму ВС України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 01.11.1996 року № 9 "… статтею 55 Конституції України кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує".

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач повинен вказати в позові власне субєктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Право на звернення до адміністративного суду з позовом відповідно до вказаної норми Закону є можливістю фізичних та юридичних осіб ініціювати судове провадження в адміністративній справі з метою судового захисту їх прав, свобод чи інтересів, порушених субєктом владних повноважень у сфері публічно-правових відносин.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є субєктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб у сфері публічно правових відносин з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Пленум Вищого Адміністративного Суду України в п.21 Постанови "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 року роз'яснив, що "судам слід мати на увазі, що за правилами частини другої статті 171 КАС України право оскаржити нормативно правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи субєкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, особа (позивач) повинен довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно правового акта або те, що вона є субєктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта. Суд не може давати оцінку таким обставинам при відкритті провадження в адміністративній справі, а тому не має права відмовити у відкритті провадження у справі чи повернути позовну заяву з посиланням на частину другу цієї статті, якщо особа своє звернення обґрунтовує необхідністю захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Приписи зазначеної частини можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, якщо суд встановить, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано. У такому разі суд не проводить перевірку нормативно правового акта на предмет його протиправності (законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили).

Таку ж позицію висловив Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 6 - пр/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_15 щодо офіційного тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України та ст. 248-2 ЦПК України та № 9 - рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням громадян ОСОБА_16, ОСОБА_17 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статтей 55,64,124 Конституції України. Зі змісту цих рішень випливає, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 10 квітня 2012 року (справа № 21-1115 во) зазначено, що "суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушено цим рішенням".

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Позивачка ОСОБА_5 реалізувала своє право на звернення до адміністративного суду з позовом. Проте, ні у позовній заяві, ні в судовому засіданні ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_2 не зазначили і не довели належними доказами, які конкретно права, свободи чи інтереси позивачки порушено відповідачем у сфері публічно-правових відносин.

За вказаних обставин, суд не проводить перевірку нормативно правового акта індивідуальної дії - рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради Вінницької області від 16 березня 2005 року № 41 "Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна" на предмет його протиправності, оскільки оспорюване рішення відповідача створює правові наслідки та задовольняє законні інтереси виключно третьої особи і тому не могло спричинити порушення прав та законних інтересів позивачки у публічно правовій сфері, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19,55 Конституції України, ст. ст.ст. 2,4,6, 18,19, 71,159, 162,171 КАС України, п.21 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" № 2 від 06.03.2008 року, рішеннями Конституційного Суду України № 6 - пр/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_15 щодо офіційного тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України та ст. 248-2 ЦПК України та № 9 - рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням громадян ОСОБА_16, ОСОБА_17 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статтей 55,64,124 Конституції України, п.8 Постанови Пленуму ВС України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 01.11.1996 року № 9, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 міської ради в особі виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від 16.03.2005 року № 41 " Про оформлення права власності на обєкт нерухомого майна" та виданого на підставі цього рішення свідоцтва про право власності від 04.09.2012 року серії ОСОБА_18 відмовити.

Постанова може бути оскаржена у апеляційному порядку до апеляційного адміністративного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ: Т.О.Соколовська