Справа № 815/3894/16
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3894/16
УХВАЛА

14 вересня 2016 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Рудченко О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Лавєнтмана Віліяма до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Дельта Банк ОСОБА_1 про зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Лавєнтман Віліям звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Дельта Банк ОСОБА_1 включити вимоги Лавєнтмана Віліяма, як кредитора до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ Дельта Банк, та віднести вимоги Лавєнтмана Віліяма до відповідної черги в порядку, встановленому чинним законодавством.

Так, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 31.01.2014р. між Публічним акціонерним товариством Дельта Банк (Банк) та Лавєнтман Віліямом (Вкладник) укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, відповідно до п.п.1.2, 1.3, 1.6 якого сума вкладу складає 34300 доларів США, вклад залучається на строк з моменту зарахування Вкладу на вкладний (депозитний) рахунок, вказаний в п.2.1 цього договору, та по 05.05.2015р. включно. Банк відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок №5771.

Відповідно до наявної у матеріалах справи Довідки Публічного акціонерного товариства Дельта Банк від 30.05.2016р. №05-3289063, за підписом начальника відділу забезпечення клієнтської підтримки Управління з розвитку комунікацій та після продажного обслуговування клієнтів Департаменту клієнтської підтримки ОСОБА_2, на відкритому в Публічному акціонерному товаристві Дельта Банк рахунку №5771, котрий належить Лавєнтман Віліяму, станом на 02.10.2015р. обліковувалась сума грошових коштів у розмірі 27637,16 доларів США.

Судом встановлено, що Постановою Національного банку України від 30.10.2014р. №692/БТ Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» віднесено до категорії проблемних.

02 березня 2015року Постановою Правління Національного банку України прийнято рішення №150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних».

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 від 02.03.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015р. розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації, яку запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015р. по 02.06.2015р. включно. Означеним рішенням №51 від 02.03.2015 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» призначено ОСОБА_1.

Рішенням від 08.04.2015р. №71 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб внесено зміни до рішення від 02.03.2015р. №51, та тимчасову адміністрацію банку запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015р. по 02.09.2015р. включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.08.2015р. №147 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у акціонерному товаристві «Дельта Банк» по 02.10.2015р. включно, а також на вказаний строк продовжено повноваження ОСОБА_1

Постановою правління Національного банку України від 02.10.2015р. №664 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

На виконання даної Постанови Національного банку України від 02.10.2015р. №664 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015р. №181 «Про початок процедури ліквідації акціонерного товариства «Дельта Банк», та делегування повноважень ліквідатора банку». Даним рішенням розпочато процедуру ліквідації означеного Банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування з делегуванням їй всіх повноважень ліквідатора акціонерного товариства «Дельта Банк», визначених статтями 37, 38, 47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ОСОБА_1 на два роки з 05.10.2015р. по 04.10.2017р. включно.

Судом зясовано, що підставою для звернення Лавєнтмана Віліяма до суду з даним позовом послугувало не включення його вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк», та не віднесення його вимог до відповідної черги в порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України, та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Конвенція з прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950року, ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р., та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції з прав та основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом - тобто право на доступ до суду.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав ,свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена .

Відповідно до ст.17 КАС України до компетенції адміністративних судів відносяться, та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Відповідно до ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини 3 статті 2 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом від 14 травня 1992року №2343-XII (зі змінами та доповненнями) законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначено Законом України Про банки і банківську діяльність від 7 грудня 2000року №2121-III (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого ліквідація банку це процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Також, згідно з пунктом 6 статті 2 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб від 23 лютого 2012року №4452-VI (зі змінами та доповненнями) ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, з урахуванням наведеного судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами стосуються наслідків невиконання стороною договору банківського вкладу та відшкодування шкоди за процедурою ліквідації банку, у звязку з чим джерело фінансування договору не може визначати його публічність.

Вказані правовідносини є цивільно-правовими, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (його уповноважена особа), відповідно до п.1.ч.1 ст.3 КАС України не є суб'єктом, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а лише здійснює функції щодо відшкодування грошових вкладів вкладникам банку, що ліквідується.

Відповідно до ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, повязаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю); 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Отже, із системного аналізу вищевказаних законодавчих приписів вбачається, що на спори, котрі виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Означена правова позиції висловлена Верховним Судом України у Постановах від 16.02.2016р. по справі № 826/2043/15, та від 15.06.2016р. по справі №826/20410/14.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Також, згідно з ч.5 ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, беручи до уваги наведене, а також те, що наразі здійснюється процедура ліквідації банку ПАТ «Дельта Банк», суд дійшов висновку щодо відсутності законодавчо передбачених підстав для розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства, та вважає за необхідне закрити провадження у справі №815/3894/16 за позовом Лавєнтмана Віліяма до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Дельта Банк ОСОБА_1 про зобовязання вчинити певні дії, відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Керуючись п.1 ч.1 ст.157, ст.ст.160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження по справі №815/3894/16 за позовом Лавєнтмана Віліяма до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Дельта Банк ОСОБА_1 про зобовязання вчинити певні дії.

2. Розяснити позивачеві, що даний спір підлягає розгляду в межах положень Господарського процесуального законодавства України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом приписів ч.3 ст.160 КАС України, та проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини ухвали, апеляційна скарга до суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому положеннями ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.