Справа № 824/540/16-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 серпня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/540/16-а
10 год. 53 хв.
Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брезіної Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Якимець Х.В.,

представника позивача Винту С.Б.,

представника відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОКМУ "Центр МСЕ" Департаменту охорони здоров"я Чернівецької обласної державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким зобов`язати провести заміну довідки МСЕК №091586 серія 12ААА від 15.10.2015 р. з текстом в стрічці 9 (причина інвалідності) - "загальне захворювання" на нову довідку, в якій вказати причину інвалідності - "поранення при виконанні бойового завдання по захисту Батьківщини в зоні проведення антитерористичної операції (АТО)".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з жовтня 2014 р. позивач брав участь в бойових діях під час проведення антитерористичної операції у складі окремого диверсійно-розвідувального підрозділу «Патріот», під час яких 19.05.2015 р. отримав поранення та знаходився на стаціонарному лікуванні. 15.10.2015 р. позивачу видана довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА №091586, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності із загального захворювання. Позивач зазначив, що згідно рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.02.2016 р. встановлено факт його участі у бойових діях під час проведення антитерористичної операції на боці сил АТО у період з 20.10.2014 р. по 19.05.2015 р. та факт отримання 19.05.2015 р. поранення під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини від незаконних збройних формувань в зоні проведення антитерористичної операції в с.Катеринівка, Попасннського району, Луганської області. У зв`язку із цим, позивач 18.03.2016 р. звертався до ОКМУ "Центр МСЕ" Департаменту охорони здоров"я Чернівецької обласної державної адміністрації із заявою про заміну раніше отриманої довідки МСЕК №091586 серія 12ААА від 15.10.2015 р. з текстом в стрічці 9 причина інвалідності - загальне захворювання на нову довідку, в якій вказати причину інвалідності - поранення при виконанні бойового завдання по захисту Батьківщини в зоні проведення антитерористичної операції (АТО). Зазначає, що у відповіді ОКМУ "Центр МСЕ" Департаменту охорони здоров"я Чернівецької обласної державної адміністрації від 31.03.2016 р. №163/217 було надано відмову посилаючись на Інструкцію про порядок встановлення причинного зв`язку інвалідності у колишніх військовослужбовців від 20.11.1992 р. №16-01/220. Крім того позивач відмітив, що відповідач у своїй відмові зазначив, що рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.02.2016 р. суперечить чинному законодавству України і не може служити підставою для зміни причини інвалідності позивача.

Позивач вважає, що вказана відмова є протиправною та незаконною, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлений позов повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. В письмових запереченнях від 16.08.2016 р. №380/39у відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що на момент первинного огляду МСЕК не мала юридичних підстав для встановлення позивачу інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини, оскільки на період отримання ним поранення окремий диверсійно-розвідувальний підрозділ «Патріот» не входив до складу державних силових структур та його не було освідчено військово-лікарською комісією, яка відповідно до закону визначає причинний зв`язок поранення військовослужбовця з виконання обов`язків військової служби при захисті Батьківщини. У зв`язку із чим ОКМУ "Центр МСЕ" Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації вважає обґрунтованим визнання ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) інвалідом 2 групи від загального захворювання. Відповідач також зазначив, що посилання на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.02.2016 р. суперечить чинному законодавству України і тому не може служити підставою для зміни причини інвалідності позивача, оскільки позивачу не було видано посвідчення учасника бойових дій, крім того вказаним рішенням не було зобов`язано будь-який державний орган видати йому посвідчення учасника бойових дій.

Згідно ч. 2 ст. 128 КАС України неприбуття в судове засідання без поважних причин представника сторони або третьої особи, які прибули в судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи.

Судом встановлені наступні обставини по справі.

Згідно Свідоцтва про шлюб від 12.05.2016 р. НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зазначено прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка: ОСОБА_4 , дружини: ОСОБА_4 . (а.с. 13).

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.02.2016 р. №200/26873/15-ц у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи - Окремий диверсійно-розвідувальний підрозділ «ПАТРІОТ», Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради, про встановлення факту участі в бойових діях, встановлено факт участі позивача 06.05.1979 р.н., у бойових діях під час проведення антитерористичної операції на боці сил АТО у період з 20.10.2014 року по 19.05.2015 року за локацією: с.м.т. Троїцьке, Троїцького району, Луганської області; м. Золоте, Попаснянського району, Луганської області; с. Катеринівка, Попаснянського району, Луганської області; с.м.т. Чорнухине, Попаснянського району, Луганської області; м. Дебальцеве, Донецької області; м. Вуглегірськ, Артемівського району, Донецької області. Встановлено факт отримання 19.05.2015 року позивачем 06.05.1979 р.н., поранення під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини від незаконних збройних формувань в зоні проведення антитерористичної операції в с. Катеринівка, Попаснянського району, Луганської області. (а.с. 6-9).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія12ААА №091586 встановлено ОСОБА_2 другу групу інвалідності. Причина інвалідності зазначено: «загальне захворювання». (а.с. 10).

Позивач звертався 18.03.2016 р. до ОКМУ "Центр МСЕ" Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації із заявою про заміну раніше отриманої довідки МСЕК №091586 серія 12ААА від 15.10.2015 р. з текстом в стрічці 9 причина інвалідності «загальне захворювання» на нову довідку, в якій вказати причину інвалідності «поранення при виконанні бойового завдання по захисту Батьківщини в зоні проведення антитерористичної операції (АТО)». (а.с. 11).

Згідно відповіді ОКМУ "Центр МСЕ" Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації від 31.03.2016 р. №163/217 на звернення позивача від 18.03.2016 р. було надано відмову посилаючись на Інструкцію про порядок встановлення причинного зв`язку інвалідності у колишніх військовослужбовців від 20.11.1992 р. №16-01/220. Крім того, відповідач у вказаній довідці зазначив, що рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.02.2016 р. суперечить чинному законодавству України і тому не може слугувати підставою для зміни причини інвалідності позивача. Вказаним рішенням не було зобов`язано будь-який державний орган видати ОСОБА_2 посвідчення учасника бойових дій. (а.с. 12).

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зобов`язаний перевірити дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно положень ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Так, суд звертає увагу відповідача, що рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.02.2016 р. №200/26873/15-ц у справі за заявою ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ), заінтересовані особи - Окремий диверсійно-розвідувальний підрозділ «ПАТРІОТ», Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради, про встановлення факту участі в бойових діях набрало законної сили 09.03.2016 р. є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно вказаного рішення судом встановлено факт участі позивача ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ), у бойових діях під час проведення антитерористичної операції на боці сил АТО у період з 20.10.2014 року по 19.05.2015 року за локацією: с.м.т. Троїцьке, Троїцького району, Луганської області; м. Золоте, Попаснянського району, Луганської області; с. Катеринівка, Попаснянського району, Луганської області; с.м.т. Чорнухине, Попаснянського району, Луганської області; м. Дебальцеве, Донецької області; м. Вуглегірськ, Артемівського району, Донецької області. Встановлено факт отримання 19.05.2015 року позивачем ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 )., поранення під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини від незаконних збройних формувань в зоні проведення антитерористичної операції в с. Катеринівка, Попаснянського району, Луганської області.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.02.2016 р. №200/26873/15-ц встановлено факт, що має юридичне значення та стосується усіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, в тому числі ОКМУ "Центр МСЕ" Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації.

Суд вважає безпідставним посилання відповідача, що вказаним рішенням не зобов`язано будь-який орган видати позивачу посвідчення учасника бойових дій, оскільки вказане рішення є підставою для вирішення вказаного питання, у разі звернення позивача до відповідного органу, однак в даному судовому процесі позивач просить суд провести заміну довідки МСЕК №091586 серія 12ААА від 15.10.2015 р. на підставі вказаного рішення суду, а не видати посвідчення учасника бойових дій.

Суд наголошує, що є неприпустимим довільне трактування та розуміння рішення суду відповідачем. Судження відповідача про те, що рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.02.2016 р. суперечить чинному законодавству України і тому не може слугувати підставою для зміни причини інвалідності позивача, є виключно суб`єктивною думкою посадової особи відповідача, яке не ґрунтується на вимогах ст. 124 Конституції та процесуального законодавства у відповідності до якого рішення суду, що набрало законної сили є обов`язковим до виконання на всій території України без будь- яких застережень та виключень.

Разом з тим, суд звертає увагу відповідача, що ст. 382 Кримінального кодексу України визначено відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

У своїй відповіді відповідач, як на підставу для відмови у наданні статусу інваліда війни посилається на п. 1 Інструкції про порядок встановлення причинного зв`язку інвалідності у колишніх військовослужбовців від 20.11.1992 року, затверджену заступником Міністра оборони та заступником Міністра охорони здоров`я України №16-01/220 та постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5.

Разом із тим, Інструкція про порядок встановлення причинного зв`язку інвалідності у колишніх військовослужбовців від 20.11.1992 року №16-01/220, як зазначено в преамбулі, визначає порядок встановлення причинного зв`язку інвалідності з перебуванням на фронті у осіб, які проходили службу в складі Збройних Сил СРСР та звільнених з військової служби за станом здоров`я. Вказана Інструкція була прийнята ще у 1992 році і не могла передбачати регулювання правовідносини, що виникли у лютому 2014 року в незалежній державі Україна стосовно вимушеного утворення інших військових формувань (добровольчих) для захисту держави Україна, виконання бойових завдань, пов`язаних з забезпеченням проведення антитерористичної операції і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від незаконних збройних формувань.

У відповідності до п.1 вказаної Інструкції колишні військовослужбовці повинні мати висновок військово-лікарської комісії (ВЛК) про причинний зв`язок, вказаний у свідоцтві про хворобу, в довідці по формі N 16, або постанови окружної (центральної) військово-лікарської комісії (ОВЛК, ЦВЛК), а також інші документи, що їх замінюють.

Пунктом 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, встановлено, що причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Відповідач стверджує, що єдиний документ, який надає позивачу право на встановлення причинного зв`язку інвалідності із перебуванням в зоні АТО - висновок ОВЛК, ЦВЛК. Однак, із таким твердженням суд категорично не погоджується, оскільки вказаною Інструкцією та Положенням визначено, що можуть бути пред`явленні інші документи, що підтверджують факт отримання поранення. Факт отримання 19.05.2015 року позивачем ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ), поранення під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини від незаконних збройних формувань в зоні проведення антитерористичної операції в с. Катеринівка, Попаснянського району, Луганської області встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.02.2016 р., яке набрало законної сили. Таким чином, позивачу не потрібно отримувати будь-які додаткові висновки ОВЛК, ЦВЛК, оскільки вказані обставини встановлені в судовому порядку.

Зазначеним спростовується позиція відповідача, що оскільки на період отримання позивачем поранення окремий диверсійно-розвідувальний підрозділ «Патріот» не входив до складу державних силових структур, відповідно його не було освідчено військово-лікарською комісією, яка відповідно до закону визначає причинний зв`язок поранення військовослужбовця з виконання обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, то він і немає права на зазначення причин інвалідності - "поранення при виконанні бойового завдання".

Згідно з п.19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зазначається, що особами, які належать до учасників бойових дій є: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Відповідно до п. 20 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» серед іншого учасниками бойових дій визнаються особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Згідно Закону України "Про оборону України" військове формування - створено відповідно до законодавства України сукупність військових об`єднань, з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Порядок надання статусу інваліда війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 685 (далі- Порядок). Абзацом 5 п. 2, абз. 3 пп. 3 п. 3 цього Порядку визначено, що статус інваліда війни надається: особам, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районі її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії та інших утворених відповідно до закону військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами, МВС, Національною гвардією та іншими утвореними відповідно до закону військовими формуваннями та правоохоронними органами. Підставою для надання особам статусу інваліда війни є: для осіб, зазначених в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку: довідка медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності; клопотання про надання статусу інваліда війни керівника добровольчого формування, до складу якого входила така особа, або командира (начальника) військової частини (органу, підрозділу) Збройних Сил, МВС, Національної поліції, Національної гвардії або іншого утвореного відповідно до закону військового формування чи правоохоронного органу, у взаємодії з якими особа виконувала завдання антитерористичної операції. До клопотання додаються документи, що підтверджують участь особи в антитерористичній операції, або письмові свідчення не менш як двох свідків з числа осіб, які разом з такою особою брали участь в антитерористичній операції та отримали статус учасника бойових дій, інваліда війни або учасника війни; довідка керівника Антитерористичного центру при СБУ, Генерального штабу Збройних Сил про виконання добровольчими формуваннями завдань антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами, МВС, Національною гвардією та іншими утвореними відповідно до закону військовими формуваннями та правоохоронними органами, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Пунктом 19-2 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 визначено, що причинний зв`язок інвалідності з пораненням, контузією або каліцтвом, одержаними під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, особам, зазначеним у пунктах 11 - 14 (крім військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та осіб, зазначених у пункті 12 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), встановлюється на підставі: медичних документів про звернення за медичною допомогою із зазначенням обставин одержання поранення, контузії, каліцтва; документів, що підтверджують участь в антитерористичній операції, які визначені абзацом третім підпункту 2, абзацом четвертим підпункту 3 чи абзацом третім підпункту 4 пункту 4 Порядку надання статусу інваліда війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 685.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що позивачу для отримання статусу інваліда війни необхідно зібрати цілий ряд документів, серед яких, і звичайна довідка медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Слід відмітити, що у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності.

Відповідач невірно робить висновки, що тільки ОВЛК, ЦВЛК може дати позивачу висновки позивачу для підтвердження обставин щодо поранення під час виконання бойового завдання самоусуваючись від її надання. При цьому сам відповідач зазначає, що позивач був добровольцем і на період поранення батальйон не входив до складу силових державних структур, а тому його не було освідчено і не могло бути освідчено ОВЛК, ЦВЛК.

Позиція відповідача не грунтуються на вимогах законодавства, відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Серед іншого доктрина верховенства права вимагає, щоб норми права були опублікованими, стабільними і передбачувані у своєму застосуванні. На думку суду, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачають можливість різного тлумачення такого важливого питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Відповідач зсилається на формальні підставу для відмови позивачу - немає висновку спеціально уповноваженого органу (ОВЛК, ЦВЛК), і зазначає, що позивач не зможе його отримати, бо проходив службу в складі добровольчого формування. Однак, відсутність спеціального органу, якого держава наділила відповідними функціями щодо надання відповідних висновків стосовно категорії учасників АТО - добровольців, не може слугувати підставою для позбавлення права позивача на отримання такого статусу інваліда - у зв`язку із пораненням при виконанні бойового завдання по захисту Батьківщини в зоні проведення АТО. В даному випадку обставини, щодо участі в бойових діях і факт отримання поранення встановленні рішенням Бабушківського районного суду і цього достатньо для того, щоб відповідач здійснив заміну довідки із зазначенням реальних причин інвалідності.

Посилання відповідача на постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" і вибіркове її цитування для того, щоб поставити під сумнів рішення суду є неприйнятними в правовій державі.

Так, у відповідності до п.1 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що відповідно до статей 255, 271 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Наведений у ст.273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Згідно зі ст.14 ЦПК рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Ставлення під сумнів і відверте ігнорування рішення суду свідчить про те, що відповідач, крім іншого нехтує вимогами ст. 6, 124 Конституції України згідно, яких державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

На підставі встановленого, суд дійшов висновку, що відповідь ОКМУ "Центр МСЕ" Департаменту охорони здоров`я Чернівецької обласної державної адміністрації від 31.03.2016 р. №163/217 на звернення позивача від 18.03.2016 р., яким надано відмову позивача у заміні довідки МСЕК №091586 серія 12ААА від 15.10.2015 р. з текстом в стрічці 9 (причина інвалідності) - "загальне захворювання" на нову довідку, в якій вказати причину інвалідності - "поранення при виконанні бойового завдання по захисту Батьківщини в зоні проведення антитерористичної операції (АТО)" є протиправною та не ґрунтується на нормах чинного законодавства, у зв`язку з чим суд задовольняє адміністративний позов ОСОБА_1 повністю.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не доведено суду правомірність вчинених дій.

Згідно до вимог ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від десяти до тридцяти мінімальних заробітних плат. З метою належного виконання рішення суду суд вважає за доцільне встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати провести заміну довідки МСЕК №091586 серія 12ААА від 15.10.2015 р. з текстом в стрічці 9 (причина інвалідності) - "загальне захворювання" на нову довідку, в якій вказати причину інвалідності - "поранення при виконанні бойового завдання по захисту Батьківщини в зоні проведення антитерористичної операції (АТО)".

3. Зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень - ОКМУ "Центр МСЕ" Департаменту охорони здоров"я Чернівецької обласної державної адміністрації, подати у 20 денний строк з дня отримання рішення суду звіту про виконання судового рішення.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.
Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Т.М. Брезіна

Постанова в повному обсязі складена у п`ятиденний строк з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.