Справа № 815/2828/16
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року м. Одеса Справа № 815/2828/16

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іванова Е.А.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом до Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Суворовський ВДВС), в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову Суворовського ВДВС про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору від 29.02.2016 року у виконавчому провадженні №50108116.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 09.11.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та мною, ОСОБА_1, було укладено кредитний договір № 0 (відповідно до додаткової угоди № 3 реєстраційний номер кредитного договору було змінено на 1) (далі - Договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 50 500.00 дол. США з розрахунку 13,4 % річних на строк з 09.11.2007 по 09.11.2017 рік. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором про надання споживчого кредиту ОСОБА_1, як іпотекодавець за договором іпотеки № б/н від 09.11.2007 року передав у іпотеку нерухоме майно: однокімнатну квартиру № 60, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Заболотного, буд. 18. На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на ПАТ «УКРСИББАНК», яке є правонаступником усіх прав та зобов'язань АКІБ «УКРСИББАНК». « 08» грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», останнім передано Публічному акціонерному товариству «Дельта банк», (що підтверджується Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року). На підставі ст. 514 ЦК України та вказаного Договору до ПАТ «Дельта банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. 03.09.2013 року ПАТ «Дельта банк» було отримано виконавчий напис нотаріуса № 2255, у якому було звернуто стягнення шляхом реалізації на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, та яка є предметом договору іпотеки. Виконавчий напис видано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракуда Іриною Вікторівною. У виконавчому написі запропоновано звернути стягнення на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 29, 2 кв.м., житловою 17,8 кв.м та належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу. У виконавчому написі також вказано, що цей «За рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна задовольнити вимоги стягувача ПАТ «Дельта Банк». Наприкінці червня 2016 року позивачу подзвонив державний виконавець та повідомив про те, що хоче вийти на адресу мого проживання і описати майно що йому належить. 07.06.2016 року позивач ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та дізнався, що 29.02.2016 року постановою головного державного виконавця Дараган В.О. з позивача стягнуто виконавчий збір та накладено арешт на все майно що йому належить позивачу. Підставою для стягнення виконавчого збору зазначено, що позивач не виконав вимоги виконавчого напису в строк до 28.02.2016 року. Проте позивач вважає дану постанову протиправною, оскільки в нього булі відсутня фізична можливість виконати вимоги державного виконавця.

В судове засідання з'явився позивач.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце проведення судового засідання, проте надав до суду письмові заперечення, які мотивовані тим, що згідно ч. 1 ст. 28 Закону «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 1 «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч.1, ст. 17 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно п.4, ч. 2, ст. 17 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі написи нотаріусів.

Відповідно до п. 1, ч. 1, ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що 11.02.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. виданий виконавчий напис, за реєстровим номером №2255 від 03.09.2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме - однокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1

Від стягувача на адресу Відділу 09.02.2016 року надійшла заява із даним виконавчим написом, щодо прийняття до примусового виконання останнього.

Державним виконавцем Суворовського ВДВС Дараган В.О. у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) 11.02.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено боржника у визначеному законодавством порядку. Постанова про відкриття виконавчого провадження отримана боржником 22.02.2016 року та наданий 7-ми денний строк для самостійного виконання вимог виконавчого документа.

В зв'язку з невиконанням рішення, відповідно до вимог статті 27 Закону, державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 статті 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

29.02.2016 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про арешт майна боржина та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч. 1. ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно приписів ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановленні частиною 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове вмикання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до ст. 32 Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

У правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного суду України від 28.01.2015 року з перегляду справи №924/205/13-г зазначено, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника, в такому випадку необхідне ще вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання.

Правова позиція щодо даних правовідносин, описана Верховним судом України і у постанові Пленуму № 14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», а саме, відповідно до статей 45, 46 Закону №606- XIV (606-14), витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" встановлено, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

В той же час судом встановлено, що відповідачем станом на 29.02.2016 року не вчинялися будь-які дії примусового характеру, направлені на виконання виконавчого напису нотаріуса в примусовому порядку відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", не було накладено штраф за невиконання виконавчого напису нотаріуса або інших дій.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Також відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють зокрема чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи те, що з моменту відкриття виконавчого провадження та до 29.02.2016 року відповідачем не вчинялися будь-які дії примусового характеру, направлені на виконання виконавчого напису нотаріуса у розумінні поняття "заходів примусового виконання", відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", тому останній не набув права на винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору, так як виконавчий збір стягується від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, а тому суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Аналогічну позицію висловив Виший адміністративний суд України у своєму рішенні по справі №К/800/24246/13 та по справі №К/800/35120/13, а також Верховний суд України у рішенні по справі 924/205/13-г.

Керуючись ч.2 ст..11, ст..ст. 158 - 163 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору від 29.02.2016 року у виконавчому провадженні №50108116.

Стягнути з Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (місцезнаходження: 65102, м. Одеса, вул. Сортувальна. 36-Г) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору у розмірі 615,24 грн.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст..254КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів після отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Е.А.Іванов