Справа № 826/16826/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року м. Київ К/800/17168/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Моторного О.А.

Островича С.Е.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2015

та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2015

у справі № 826/16826/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві № 190/17-01 від 30.04.2014.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2015, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2015, позов задоволено; визнано протиправним та скасовано спірне податкове повідомлення-рішення, з підстав обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки фінансово-господарської діяльності позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, складено акт № 144/17-01/НОМЕР_1 від 07.04.2014, в якому зафіксовано порушення: п. 187.1 ст. 187, п. 200.1, 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання з податку на додану вартість за червень, липень та жовтень 2012 року на суму 4 800 грн. та п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.5 ст. 198, п. п. 200.3, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість у розмірі 1 438 013 грн.

30.04.2014 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 190/17-01 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1 289 935 грн. та зобов'язання сплати штрафних санкцій у сумі 644 967,50 грн.

Зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість обґрунтовано тим, що до складу податкового кредиту неправомірно віднесено суму податку, нараховану (сплачену) у зв'язку з проведенням технічного обслуговування автотранспортних засобів, придбанням паливно-мастильних матеріалів та податку на додану вартість, сплаченого митним органам внаслідок імпорту вантажних автомобілів, які зареєстровані на приватну особу ОСОБА_2 та не взяті на облік в якості основних фондів та не використовуються в оподатковуваних операціях у межах його господарської діяльності.

Також судами встановлено, що позивач в період з 01.01.2012 по 31.12.2013 здійснював діяльність з вантажних перевезень, для здійснення господарської діяльності позивач орендує територію для стоянки автомобілів по вул. Баранова, 77 у м. Житомирі на підставі договору оренди, укладеного з ПО «Авторемонтний комбінат», та офісне приміщення по вул. Глибочицька, 35 у м. Києві за договором оренди, укладеним із ПАТ «Рем Побут Техніка». У власності позивача знаходяться транспортні засоби, зокрема: сідельні тягачі, вантажні автомобілі та причепи до них. Позивач використовує працю найманих осіб (за даними перевірки 15 осіб).

За перевірений період ФОП ОСОБА_2 імпортував вантажні автомобілі та напівпричепи, в результаті чого митним органам сплачено податку на додану вартість у сумі 207 269 грн. Вказані транспортні засоби зареєстровано в МРЕО на фізичну особу ОСОБА_2, що підтверджено відповідними свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів. Крім того, за перевірений період позивач придбавав паливно-мастильні матеріали, запасні частини, здійснював технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів.

Позивач у податкових деклараціях з податку на додану вартість за перевірений період, відображав, зокрема, суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних постачальниками товарів та послуг, та на підставі митних декларацій щодо ввезення на митну територію України транспортних засобів.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З огляду на наведені норми податкового законодавства необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, послуг, необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України, з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Згідно з п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про правомірність відображення позивачем у податкових деклараціях з податку на додану вартість за перевірений період, сум податку на додану вартість на підставі належним чином оформлених податкових накладних, виписаних постачальниками товарів та послуг, та на підставі митних декларацій щодо ввезення на митну територію України транспортних засобів.

За встановлених обставин та відсутності порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів відхилити.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2015 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді О.А. Моторний
С.Е. Острович