Справа № 442/4004/16-а
Суддя: Крамар О. В.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 442/4004/16-а
Провадження № 2-а/442/152/2016
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати незаконним рішення відповідача по розгляду його заяви від 13.05.2016 року про неправильність обчислення стажу роботи на посаді судді та стягнення недорахованих та невиплачених сум, зобов'язати відповідача провести перерахунок його стажу роботи на посаді судді та встановити його 27 років 4 місяці 17 днів, провести перерахунок призначеної йому пенсії за період з 04.03.2013 року і по 01.09.2015 року в розмірі 90 відсотків, виходячи із заробітної плати 19499 грн., а з 01.09.2015 року по травень 2016 року із заробітної плати 23426 грн. та виплатити йому недораховані та невиплачені суми, а після стягнення проводити в розмірі 90 відсотків із заробітної плати 23426 грн. та у випадку збільшення мінімальної заробітної плати проводити перерахунок довічного утримання та проводити його індексацію.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що йому як судді у відставці було призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 88% від ставки працюючого на відповідній посаді судді, що станом на 01.01.2013 року складало 5532,60 грн.

13.05.2016 року він звернувся до відповідача із заявою про неправильність обчислення його стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, стягнення не донарахованих та невиплачених сум, оскільки до стажу роботи йому не зараховано строк дійсної військової служби в армії, яку він проходив в період з 14.01.1966 року по 19.06.1968 року, а тому його стаж складає 27 років 4 місяці 17 днів, а не 24 роки 11 місяців 12 днів та відповідно розмір щомісячного грошового утримання повинен становити 90 % заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

09.02.2016 року він також звернувся із заявою про проведення перерахунку йому пенсії у зв'язку із збільшенням з 01.09.2015 року суддівської винагороди, однак своїм рішенням відповідач йому відмовив. Вважає такі рішення незаконними і такими, що порушують його законні права та інтереси, а тому для захисту своїх прав змушений звертатись до суду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечив, покликаючись на обставини, викладені у письмовому запереченні, долученому до матеріалів справи.

Вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України на суб'єкта владних повноважень покладено обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийнятих рішень в разі, якщо він заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України, Конституція і закони України повинні гарантувати незалежність і недоторканність суддів. До таких конституційних гарантій віднесено обов`язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів (частина перша статті 130 Конституції України).

За змістом положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" належне матеріальне та соціальне забезпечення судді, в тому числі і щомісячне довічне грошове утримання, є елементами статусу судді та однією з основоположних гарантій незалежності судді.

Як зазначається в рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи від 13 жовтня 1994 року № (94)12, від 17 листопада 2010 року №(2010)12, кожна держава має забезпечити відповідність статусу і винагороди суддів гідності їхньої професії та відповідальності, яку вони беруть на себе; суддівська винагорода має бути достатньою, щоб захистити суддів від дії стимулів, через які можна впливати на судові рішення; мають існувати гарантії виплат у зв'язку з відставкою суддів, які мають відповідати попередньому рівню оплати праці суддів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Таким чином, Конституційний Суд України у своєму рішенні наголошує, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є суддею у відставці Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області та отримує щомісячно довічне грошове утримання в розмірі 88% заробітної плати судді.

09.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про проведення перерахунку йому пенсії у зв'язку із збільшенням з 01.09.2015 року суддівської винагороди, долучивши відповідну довідку, видану територіальним управлінням державної судової адміністрації України у Львівській області від 25.12.2015 року №02-1235/15.

На підставі рішення №111623 від 10.02.2016 відповідач відмовив позивачеві в перерахунку пенсії, покликаючись на те, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено порядок і умови перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді загальної юрисдикції після виходу у відставку, та у відповідності до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Окрім цього, 13.05.2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про неправильність обчислення його стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, стягнення не донарахованих та невиплачених сум, оскільки до стажу роботи йому не зараховано строк дійсної військової служби в армії, яку він проходив в період з 14.01.1966 року по 19.06.1968 року, а тому його стаж складає 27 років 4 місяці 17 днів, а не 24 роки 11 місяців 12 днів та розмір щомісячного грошового утримання повинен становити 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

23.05.2016 року відповідач відмовив позивачу у задоволенні його заяви з покликанням на те, що військова служба до спеціального стажу не зараховується та з 01.06.2015 року пенсії, призначені в порядку та у відповідності до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

У абзаці четвертому пункту 2.2. мотивувальної частини вищевказаного рішення Конституційного Суду України вказано, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Відповідно до ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів», в редакції чинній на час виходу позивача у відставку, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У статті 11 Розділу ХІІІ Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Оскільки, позивач був обраний на посаду судді та працював з 21.06.1982 року по 20.07.1987 року та з 20.06.1990 року по 30.04.2010 року, то його стаж роботи на посаді судді повинен бути обчислений відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 р. № 2862, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, а також Указом Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", виданим відповідно до Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні, якими передбачено, що за умови роботи на посаді судді не менше 10 років до стажу роботи що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посаді судді повинно бути зараховано строк дійсної військової служби в армії та половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, а тому до його стажу роботи повинно бути зараховано період проходження строкової військової служби, яка у позивача становить 2 роки 5 місяців та 5 днів (з 14.01.1966 року по 19.06.1968 року).

Відтак, загальний стаж його роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці позивача становить 27 років 4 місяці 17 днів.

Таким чином, з урахуванням ст. 22 Конституції України, якою встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускаються звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання.

Як уже зазначалось, статтею 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено право судді у відставці на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді.

При цьому, зазначена норма передбачає виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у певному відсотковому розмірі грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, тоді як відповідач, за відсутності встановлених законодавством повноважень, здійснив тлумачення цієї норми закону зазначивши, що грошовий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначається один раз і перерахунку не підлягає.

Таке розуміння відповідачем норми закону є помилковим, оскільки правовий аналіз ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дає підстави для висновку, що грошовий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, призначеного у відсотковому розмірі від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, має змінюватись внаслідок зміни розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Таким чином, оскільки грошовий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та розмір якого змінюється у бік збільшення, законодавець цілком логічно не перевантажував Закон України «Про судоустрій і статус суддів» положеннями щодо перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, у разі зміни розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року визнано неконституційним, зокрема, абзац другий пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668/VI, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.

Оскільки, Рішеннями Конституційного Суду України неодноразово наголошувалось на необхідність дотримання державними органами влади правового статусу суддів та гарантій їх незалежності, в тому числі їх пенсійного та соціального забезпечення, а стаття 126 Конституції України гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення (рішення Конституційного Суду України по справі №8рп-2005 від 11 жовтня 2005 року, по справі № 18-рп/2011 від 14 грудня 2011 року, по справі № 3-рп/2013 від 3 червня 2013 року) суд, погоджується з наявністю правових підстав для відновлення порушеного права позивача.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється на постійній основі, один раз на місяць протягом не визначеного періоду часу, тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк. У цьому випадку визначається лише дата з якої особа має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці чи його перерахунок. Кінцевий термін або строк, на який призначається довічне утримання судді у відставці, не може встановлюватись, оскільки це суперечить самому визначенню та суті цього виду виплат. Тому виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не може бути обмежено будь-яким терміном або строком, оскільки це обмежувало право особи на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом не визначеного часу без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Порядок та строки нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці можуть бути змінені лише за умов іншого законодавчого регулювання.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою в Постанові від 09.06.2015 року по справі № 21-472 а 15.

На підставі зазначеного можна зробити висновок, що право позивача на перерахунок довічного грошового утримання не підлягає перегляду, і не може бути обмежене будь-якими законодавчими актами, які прийняті чи можуть бути прийняті пізніше.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у позивача наявні всі правові підстави для нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 01 вересня 2015 року.

Разом з тим, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішення №4-рп/2016 від 08.06.2016 року у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) зазначив, що виключення положення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку зі збільшенням грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, також знижує гарантії незалежності суддів. Та визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII; пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Конституційний Суд у зазначеному рішенні постановив, що частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання"; не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Що стосується позовних вимог позивача про зобов»язання відповідача в подальшому виплачувати пенсію в розмірі згідно зробленого перерахунку, то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист вже порушених прав фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, а не тих, які можуть бути порушені у майбутньому.

Керуючись ст.ст. 11, 72, 86, 158-163, 256 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії задоволити частково.

Визнати незаконним рішення Дрогобицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області по розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.05.2016 року про неправильність обчислення стажу роботи на посаді судді та стягнення недорахованих та невиплачених сум.

Зобов'язати Дрогобицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області провести перерахунок стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді та встановити його 27 років 4 місяці 17 днів.

Провести перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії за період з 04.03.2013 року і по 01.09.2015 року в розмірі 90 відсотків, виходячи із заробітної плати 19499 грн., а з 01.09.2015 року по травень 2016 року із заробітної плати 23426 грн. та виплатити йому недораховані та невиплачені суми, а після стягнення - проводити в розмірі 90 відсотків із заробітної плати 23426 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги, а у випадку відкладення складення постанови у повному обсязі чи її прийняття у письмовому провадженні - в цей же строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Крамар О.В.