Справа № 826/22832/15
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

08 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вент-Ера Сервіс» до Державної податкової інспекції в Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вент-Ера Сервіс» звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції в Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13 травня 2015 року № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що позивачем були неправомірно віднесені до складу податкового кредиту суми за господарськими операціями з ТОВ «Альфа Трейд Груп», ТОВ «Дайнекс», ТОВ «Алертон» та ТОВ «Інтейра», оскільки господарські операції між вказаними підприємствами не спрямовані на настання реальних наслідків та мають ознаки фіктивних.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем у період із 25 по 31 березня 2015 року проведено перевірку позивача щодо дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам із ТОВ «Альфа Трейд Груп», ТОВ «Дайнекс», ТОВ «Алертон», ТОВ «Інтейра» за період із 01 по 31 жовтня 2014 року та подальшої реалізації придбаного товару (робіт, послуг) контрагентами-покупцями за період із 01 по 31 жовтня 2014 року, за результатами якої складено Акт від 07 квітня 2015 року №1584/26-58-22-02-17/39165780.

В ході перевірки було встановлено порушення позивачем п.138.2 ст.138, пп.139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 307939 грн., а також п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 та п.201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за жовтень 2014 року у розмірі 342155,00 грн.

На підставі висновків вищевказаного податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 13 травня 2015 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 342155 грн. за основним платежем та у розмірі 85539 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), а також №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку та прибуток у розмірі 307939 грн. за основним платежем та у розмірі 76985 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень не наведено достатніх доводів та не подано жодних доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання спірних господарських операцій, доводили б невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків та виключають право на формування податкового кредиту.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до п.п.134.1.1. п. 134.1. ст.131 ПК України об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.6. ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 серпня 2014 року між позивачем та ТОВ «Альфа Трейд Груп» укладено договір підряду від №010814, за умовами якого ТОВ «Альфа Трейд Груп», як виконавець, приймає на себе зобов'язання на свій ризик на умовах і протягом терміну дії договору здійснювати технічне обслуговування холодильного обладнання, а також систем вентиляції та кондиціювання, а позивач, як замовник, - приймати і своєчасно оплачувати виконані роботи на умовах договору.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано суду копії: актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкових накладних, картки рахунку.

Також, позивачем за період, що перевірявся, було укладено низку договорів поставки, а саме: від 30 вересня 2014 року №300914 з ТОВ «Інтейра»; від 01 жовтня 2014 року №011014 з ТОВ «Алертон»; від 01 жовтня 2014 року №031014 з ТОВ «Дайнекс».

За умовами цих договорів контрагенти позивача (постачальники) зобов'язуються поставити обладнання, а позивач як замовник, зобов'язується прийняти та оплатити надане обладнання.

На підтвердження виконання умов зазначених договорів позивачем надано суду копії: специфікацій обладнання, повідомлень про заплановану дату поставки обладнання, актів приймання-передачі обладнання, карток рахунку, видаткових та податкових накладних, квитанцій №1.

Вищеозначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу. На момент укладення договору всі контрагенти позивача мали Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Колегія суддів враховує також, що предмет вказаних господарських операцій позивача відповідає видам його господарської діяльності, що підтверджується аналізом господарських операцій з придбання товарів та послуг і їх подальшого використання у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку.

Крім того, в ході судового розгляду справи позивач підтвердив, що спірні договори були укладені ним з метою виконання власних зобов'язань перед ТОВ «Холдингова компанія «Енергомонтажвентиляція» за договором від 28 липня 2014 року, відповідно до умов якого позивач як постачальник зобов'язався поставити на об'єкт: торгово-офісний комплекс, будівництво якого проводиться за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька, 5, обладнання та здійснити перший його запуск, а ТОВ «Холдингова компанія «Енергомонтажвентиляція» зобов'язалося оплатити вартість поставленого позивачем обладнання з урахуванням можливої різниці курсу долара.

Відповідно до специфікації, позивач повинен був поставити ТОВ «Холдингова компанія «Енергомонтажвентиляція» 10 (десять) одиниць дахового кондиціонеру (руфтоп) Lennox KGA300 та 4 (чотири) одиниці дахового кондиціонеру (руфтоп) Lennox KGA210.

З метою виконання зобов'язань за договором, не маючи в наявності необхідного обладнання та не будучи виробником/імпортером зазначеного товару, позивач здійснив пошук пропозицій щодо продажу вказаного обладнання, у результаті чого ним виявлено кілька компаній, які постачали обладнання Lennox, серед яких, зокрема, ТОВ «Дайнекс», ТОВ «Алертон», ТОВ «Інтейра».

Як вбачається з матеріалів справи, після проведення монтажу обладнання та успішного проведення першого запуску між позивачем та ТОВ «Холдингова компанія «Енергомонтажвентиляція» було підписано акти поставки, акти приймання-передачі та видаткові накладні, після чого ТОВ «Холдингова компанія «Енергомонтажвентиляція» проведено розрахунки з позивачем.

Стосовно посилань податкового органу на відсутність товарно-транспортних накладних, які підтверджували б факт транспортування товару, колегія суддів зазначає, що сама по собі відсутність товарно-транспортної накладної не спростовує факту здійснення господарських операцій.

Відносно посилання апелянта на матеріали досудового розслідування, суд апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Слід зазначити, що результати оперативно-розшукових заходів в рамках кримінальної справи є не доказами, а лише відомостями про джерело тих фактів, які можуть стати доказами у податковому спорі. Аналогічна правова позиція викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.08.2012 № К-39842/10.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України тільки вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, та лише у питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, - а тому матеріали досудового слідства не можуть мати преюдиційного характеру під час розгляду даної справи.

Таким чином, факт проведення СВ Печерського РУ ГУМВС України у м. Києві досудового розслідування №0007024 за фактом створення і діяльності фіктивних підприємств не є належним і допустимим доказом на підтвердження обставин, викладених в Акті перевірки. При цьому, відповідачем не надано суду відомостей щодо наявності вироку суду, який би набрав законної сили, щодо фактів протиправності створення і діяльності ТОВ «Альфа Трейд Груп».

Колегія суддів також зауважує, що право на податковий кредит та бюджетне відшкодування не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Податковим органом не надано доказів обізнаності позивача про недобросовісний характер діяльності його контрагентів або про допущені ними порушення податкового законодавства.

Допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару та заявлення до бюджетного відшкодування від'ємного значення з податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників, чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту .

Зазначена позиція узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Доказів того, що особи, які підписали спірні документи від імені названих контрагентів, не мали відповідних повноважень, а також того, що про ці обставини було відомо або мало бути відомо Товариству, податковою інспекцією не надано. Так само як і не надано доказів того, що свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість контрагентів позивача скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду на момент укладання чи виконання договорів

Натомість, на спростування доводів податкового органу позивачем, серед іншого, надано письмові докази на підтвердження наявності ділової мети та факту використання отриманих товарів та послуг у подальшій господарській діяльності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи, викладені відповідачем у акті перевірки та апеляційній скарзі, не містять правового підґрунтя та спростовуються матеріалами справи, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суду немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року, - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції в Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на користь спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897; банк отримувача - ГУДКCУ у м. Києві; код банку отримувача (МФО) - 820019; рахунок отримувача - 1007; код класифікації доходів бюджету - 22030101) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 13 408 (тринадцять тисяч чотириста вісім) гривень 20 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 13 вересня 2016 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Шостак О.О.

Мамчур Я.С