Справа № 826/25225/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Коротких А.Ю., Шелест С.Б.,

секретаря Строяновської О.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого - Комарова В.В.,

представника третьої особи - ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства освіти і науки України, треті особи: Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого, ОСОБА_5 про скасування наказу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та приєднавшоїся до неї ОСОБА_7 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року,

У с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Міністерства освіти і науки України (далі - Міністерство), за участю третіх осіб: Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, ОСОБА_5, у якому просив скасувати наказ Міністерства №520-к від 26 жовтня 2015 року про призначення ОСОБА_5 на посаду ректора вказаного університету.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення - про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що при призначенні ОСОБА_5, який був членом Центрального комітету Комуністичної партії Радянського союзу, на посаду ректора Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого відповідач не порушив приписів пункту 6 частини другої статті 42 Закону України «Про вищу освіту», адже таке членство не підпадає під дію частини третьої статті 1 Закону України «Про очищення влади», позаяк не віднесене чинними за радянських часів та сучасними нормативно-правовими актами до керівних та відповідальних посад, не здійснювалося на постійних засадах з оформленням службових правовідносин та одержанням заробітної плати за рахунок бюджету партійного органу, і не може вважатися обранням і працею на керівних посадах Комуністичної партії Радянського Союзу.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, наказом Міністерства освіти і науки України №239-К від 16 червня 2015 року оголошено конкурс на заміщення посади ректора Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

20 жовтня 2015 року відбулись вибори ректора Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, у яких брали участь ОСОБА_2 і ОСОБА_5

Із підсумкового протоколу №7 від 20 жовтня 2010 року засідання головної виборчої комісії з виборів ректора Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого про результати голосування на цих виборах слідує, що за кандидата ОСОБА_2 проголосувало 56 осіб, що становить 6,15% від учасників голосування, а за кандидата ОСОБА_5 - 765 осіб, що становить 84,07%.

Унаслідок вказаних результатів голосування, на підставі зазначеного протоколу, між Міністерством і ОСОБА_5 укладено контракт №ІІІ-91, та Міністерством прийнято наказ №520-к від 26 жовтня 2015 року про призначення останнього з 26 жовтня 2015 року по 26 жовтня 2020 року ректором Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого.

Уважаючи, що при призначенні ОСОБА_5 на вищевказану посаду Міністерство діяло з порушенням приписів частини другої статті 42 Закону України «Про вищу освіту» та Закону України «Про очищення влади», позивач звернувся у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначеній нормі кореспондує пункт 2 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630, згідно з яким Міністерство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Пунктами 1, 3 цього Положення передбачено, що Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Основними завданнями МОН є: забезпечення формування та реалізація державної політики у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, трансферу (передачі) технологій; забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов'язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Згідно підпункту 53 пункту 4 цього Положення Міністерство відповідно до покладених на нього завдань призначає на посаду та звільняє з посади керівників підпорядкованих йому вищих і професійно-технічних навчальних закладів за результатами конкурсу.

Порядок обрання, призначення та звільнення з посади керівника вищого навчального закладу визначено статтею 42 Закону України «Про вищу освіту».

Положеннями частини третьої цієї норми передбачено, що керівник вищого навчального закладу обирається шляхом таємного голосування строком на п'ять років у порядку, передбаченому цим Законом і статутом вищого навчального закладу.

Частиною другою цієї норми встановлено обмеження щодо кола осіб, які можуть бути обрані та призначені на посаду керівника вищого навчального закладу.

Так, пунктом 6 вказаної норми закріплено, що не може бути обрана, призначена (у тому числі виконувачем обов'язків) на посаду керівника вищого навчального закладу особа, яка підпадає під дію частини третьої статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади» передбачено, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно частини четвертої статті 3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які, зокрема, були обрані і працювали на керівних посадах Комуністичної партії Радянського Союзу, Комуністичної партії України, Комуністичної партії іншої союзної республіки колишнього СРСР починаючи з посади секретаря районного комітету і вище (пункт 1).

Отже, чинним на час спірних правовідносин законодавством не допускається обрання та призначення на посаду керівника вищого навчального закладу особи, яка була обрана і працювала на керівних посадах Комуністичної партії Радянського Союзу, Комуністичної партії України, Комуністичної партії іншої союзної республіки колишнього СРСР починаючи з посади секретаря районного комітету і вище.

Як установлено судом та не заперечується учасниками розгляду справи, ОСОБА_5 протягом 1990 - 1991 років був членом Центрального комітету Комуністичної партії Радянського Союзу.

Зважаючи на вказану обставину, ОСОБА_2 стверджує, що Міністерство неправомірно призначило ОСОБА_5 на посаду ректора вищого навчального закладу - Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, оскільки, на переконання заявника, членство в Центральному комітеті Комуністичної партії Радянського Союзу відноситься до роботи, яка визначена пунктом 1 частини четвертої статті 3 Закону України «Про очищення влади».

Обговорюючи наведені підстави позову, колегія суддів зазначає, що буквальний аналіз норми пункту 1 частини четвертої статті 3 Закону України «Про очищення влади» свідчить на користь висновку, що передбачена нею заборона застосовується до осіб, які були обрані і працювали на керівних посадах Комуністичної партії. Тобто кваліфікуючою ознакою складу відповідного юридичного факту є обіймання відповідної посади в складі вказаної партії.

Відповідаючи на питання, чи є тотожним членство в Центральному комітеті Комуністичної партії Радянського Союзу займанню посади, судова колегія звертає увагу на те, що визначення поняття «посада» та «посадові особи» містяться в Законі України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (чинному на час спірних правовідносин).

Так, статтею 2 цього Закону визначено, що посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Системний аналіз положень указаного Закону та Кодексу законів про працю України дозволяє стверджувати, що неодмінними ознаками обіймання посади вважається оформлення в установленому порядку трудових відносин після обрання чи призначення; здійснення посадових обов'язків (організаційно-розпорядчого чи адміністративно-господарського характеру); отримання заробітної плати (в спірному випадку - за рахунок бюджету партії (партійного органу)).

Визначення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків надано Пленумом Верховного Суду України в постанові від 26 квітня 2002 року № 5.

Так, організаційно-розпорядчі обов'язки - це обов'язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Адміністративно-господарські обов'язки - це обов'язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації, забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

У контексті наведеного, колегія суддів зазначає, що згідно Статуту Комуністичної партії Радянського союзу, затвердженого ХХІІ З'їздом Партії, верховним керівним органом Комуністичної партії Радянського союзу був з'їзд Партії (п. п. 22, 30).

Із пунктів 23, 32, 33 цього Статуту слідує, що з'їзд обирає бюро чи комітет, які являються виконавчими органами і керують усією поточною роботою партійної організації.

Згідно пункту 24 Статуту члени партійних органів, в тому числі Центрального комітету Комуністичної партії Радянського союзу, обираються на виборах шляхом голосування.

Зі змісту пунктів 34, 35, 37, 38, 39, 40 Статуту вбачається, що Центральний комітет Комуністичної партії Радянського Союзу в проміжках між з'їздами керує усією діяльністю партії, місцевих партійних органів, здійснює підбір і розстановку керівних кадрів, направляє роботу центральних державних і громадських організацій трудівників через партійні групи в них, створює різноманітні органи, установи і підприємства партії і керує їх діяльністю, призначає редакції центральних газет і журналів, працюючих під йог контролем, розподіляє партійний бюджет і контролює його виконання; представляє Партію у відносинах з іншими партіями; інформує партійні організації про свою роботу; проводить не менше одного пленарного засідання у шість місяців; обирає: для керівництва роботою партії між Пленумами ЦК - Політбюро; для керівництва поточною роботою - Секретаріат; Генерального секретаря Центрального комітету; організує Комітет Партійного Контролю при Центральному комітеті; між з'їздами може скликати Всесоюзну партійну конференцію.

Отже, Центральний комітет Комуністичної партії Радянського Союзу не був постійно діючим партійним органом, а проводив свою роботу періодично, а постійно діючими органами партії були обрані ним Політбюро та Секретаріат.

При цьому, із визначеного статусу та повноважень Центрального комітету Комуністичної партії Радянського союзу не вбачається, що його окремі члени безпосередньо здійснювали організаційно-розпорядчі чи адміністративно-господарські обов'язки, не будучи призначеними на відповідальні посади.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Із трудової книжки ОСОБА_5 вбачається, що в період перебування членом Центрального комітету Комуністичної партії Радянського союзу (1990 - 1991 роки) він займав посаду ректора Харківського юридичного інституту та професора кафедри кримінального права цього інституту, був завідувачем цієї кафедри.

Будь-яких записів про те, що в указаний період ОСОБА_5 працював на керівних посадах в Центральному комітеті Комуністичної партії Радянського союзу чи займав інші посади в партійних органах Союзу в трудовій книжці відсутні.

Попри наведене, позивачем не представлено і матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_5 заробітної плати за членство в зазначеному Центральному комітеті.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що діяльність ОСОБА_5 в період з 1990 по 1991 роки, як члена Центрального комітету Комуністичної партії Радянського союзу, не відноситься до посад, наведених у пункті 1 частини четвертої статті 3 Закону України «Про очищення влади», і щодо яких частиною третьою статті 1 цього Закону та пунктом 6 частини другої статті 42 Закону України «Про вищу освіту» встановлено відповідні заборони.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги та аргументи приєднавшоїся до неї особи не спростовують вищевикладене та не дають підстав для висновків про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до неправильного вирішення справи.

Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін на підставі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 206, 212, 254, КАС України, суд,

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та приєднавшоїся до неї ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя А.Ю. Коротких
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст ухвали складений 09 вересня 2016 року.)

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Коротких А. Ю.

Шелест С.Б.