Справа № 826/4527/16
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/4527/16

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Справа 826/4527/16

У Х В А Л А

09 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі судді Степанюка А.Г., перевіривши матеріали апеляційної скарги Головного управління ДФС у Київській області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УПК-Європлюс» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових консультацій, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «УПК-Європлюс» (далі – Позивач, ТОВ «УПК-Європлюс») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі – Відповідач-1, ДФС України), Головного управління ДФС у Київській області (далі – Відповідач-2, ГУ ДФС у Київській області) про:

- визнання протиправною та скасування податкової консультації, наданої ДФС України Позивачу, оформлену листом від 12.02.2016 року №3048/6/99-99-21-05-15;

- зобов'язання Відповідача-1 надати нову податкову консультацію з питання, поставленого у запиті про надання податкової консультації від 13.01.2016 року №10, з урахуванням висновків суду;

- визнання протиправною та скасування податкової консультації, наданої ГУ ДФС у Київській області Позивачу, оформлену листом від 16.02.2016 року №371/10/10-36-21-03;

- зобов'язання Відповідача-2 надати ТОВ «УПК-Європлюс» нову податкову консультацію з питання, поставленого у запиті про надання податкової консультації від 13.01.2016 року №8, з урахуванням висновків суду.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.2016 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, Відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Крім того, Апелянтом заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору у зв'язку з відсутністю фінансування.

Перевіривши апеляційну скаргу, суд вважає, що вона не може бути прийнята до апеляційного провадження та підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ч. ч. 5, 6 ст. 187 КАС України, а саме – в апеляційній скарзі не зазначена дата її подання, а також до апеляційної скарги не додані належним чином оформлений документ про сплату судового збору та копії апеляційної скарги відповідно до кількості сторін, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 5 ст. 187 КАС України в апеляційній скарзі зазначається дата її подання.

Водночас, подана Відповідачем-2 апеляційна скарга дати її подання не містить.

Крім іншого, приписами ч. 6 ст. 187 КАС України визначено, що до апеляційної скарги додається, зокрема, документ про сплату судового збору.

Суд вважає за необхідне зазначити, що правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» (далі – Закон).

Відповідно до положень ст. ст. 3 та 4 названого Закону судовий збір справляється з апеляційних скарг на рішення суду в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

З огляду на те, що предметом позову є визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень та зобов`язання останнього вчинити дії, позовні вимоги є вимогами немайнового характеру.

Зі змісту довідки Вищого адміністративного суду України, складеної за результатами аналізу практики застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» вбачається, що, перевіряючи правильність сплати позивачем судового збору та визначаючи кількість вимог немайнового характеру, звернених до суду, необхідно враховувати, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов’язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на момент подання позову до суду першої інстанції, ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано юридичною особою, складала 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Положеннями ч. 1 зазначеної статті передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2016 року приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-VIII встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1378,00 грн.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідно до положень ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, розмір судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва пропорційно до задоволених позовних вимог до Відповідача-2 складає 1 515,80 грн. (1 378,00 х 110%).

Однак, всупереч вимог КАС України, Апелянтом до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору у встановленому Законом розмірі.

Оцінюючи заявлене клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

З наведеного випливає, що звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є дискреційним правом, а не обов’язком суду, можливість реалізації якого пов’язується з майновим станом особи.

Тобто, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи. Водночас якщо ці бюджетні установи діють як суб’єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.

Зазначена позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові Пленуму від 23.01.2015 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Зі змісту листа Державної судової адміністрації України від 11.08.2016 року №10-5761/16 вбачається, що обсяг видатків з Державного бюджету України на 2016 року органам ДФС України на сплату судового збору запланований у розмірі 711 млн. грн.. У той час як станом на 31.07.2016 року було використано лише 8,1 % від запланованих асигнувань, що свідчить про передчасність твердження Апелянта про неможливість забезпечення сплати судового збору.

При цьому, судом враховується, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» зазначив, що вимога сплати зборів судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відтак посилання Апелянта на те, що відсутність на момент подання апеляційної скарги у ДФС України як неприбуткової організації коштів на сплату судового збору є перешкодою для доступу до правосуддя, є помилковим, оскільки, як вже було зазначено вище, обмежене фінансування суб'єкта владних повноважень не є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Таким чином, оскільки заявлене клопотання про звільнення від сплати судового збору не містить доказів скрутного майнового стану особи та неможливості Відповідача-2 забезпечити сплату судового збору у встановленому Законом розмірі, суд вважає за необхідне у його задоволенні відмовити.

Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, в ухвалах від 08.09.2015 року у справі №21-5496а15, від 29.02.2016 року у справі №810/1495/15, від 01.03.2016 року у справі № 810/1674/15.

Крім того, приписами ч. 6 ст. 187 КАС України визначено, що до апеляційної скарги додаються її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, Апелянтом подано лише примірник апеляційної скарги з однією копією, у той час як у справі беруть участь разом з Відповідачем-2 три особи.

Згідно ч. 3 ст. 189 КАС України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 187 Кодексу, застосовуються правила статті 108 Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Відтак, враховуючи, що Апелянтом не зазначено дату подання апеляційної скарги, до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору, а клопотання про звільнення від його сплати визнано необґрунтованим, та її копії відповідно до кількості сторін, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без руху та надання строків для усунення визначених недоліків шляхом: зазначення дати подання апеляційної скарги, надання її копій відповідно до кількості сторін, які беруть участь у справі, та документу про сплату судового збору або обґрунтованого клопотання про звільнення від його сплати. зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення.

Керуючись ст.ст. 186, 189 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання Головного управління ДФС у Київській області про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УПК-Європлюс» до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових консультацій, зобов'язання вчинити дії – залишити без руху.

Надати Апелянту строк для усунення недоліків – двадцять днів з моменту отримання копії вказаної ухвали.

У разі неусунення недоліків у зазначений вище строк апеляційна скарга буде повернута Апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку у відповідності до ст.ст. 211, 212 КАС України.

Суддя А.Г. Степанюк