Справа № 337/2097/16-а
Суддя: Сидорова М. В.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЄУН № 337/2097/16-а
Провадження № 2-а/337/78/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2016 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.

за участю секретаря - Коваленко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя справуза адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського патрульної поліції 2-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі Департаменту патрульної поліції рядового поліції Синьоокого Олександра Васильовича, третя особа Управління патрульної поліції у м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

06.06.2016р. позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, який мотивував тим, що 16.05.2016р. інспектором патрульної поліції 2-ї роти 4-го батальйону УПП в м.Запоріжжі ДПП Синьооким О.В. винесено постанову серії ПС2 №989358 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на суму 510,00 грн. за те, що він 16.05.2016р. о 18.50 год., керуючи транспортним засобом «Geely CK 1,5 L», державний номер НОМЕР_1 у м. Запоріжжя на вул.С.Тюленіна в напрямку моста Преображенського здійснив рух по смузі для маршрутних засобів, позначеної знаком 5.8, чим порушив п.17.1 ПДР.

Вважає, що поліцейський неправомірно виніс вказану постанову, оскільки він правил дорожнього руху не порушував, і при винесенні вказаної постанови поліцейським було допущено ряд порушень вимог діючого законодавства і відповідно його права, зокрема, він неправомірно виніс вказану постанову на місці зупинки в той час, коли відповідно до ст.276 КУпАП справа підлягає розгляду за місцем вчинення, що не є тотожними поняттями. В даному випадку справа повинна бути розглянута за місцезнаходженням органу, уповноваженого за законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, тобто за адресою розташування УПП в м.Запоріжжі - м.Запоріжжя, вул.Перемоги, 96. При цьому, винесення постанови можливе лише за результатами розгляду адміністративної справи. Однак поліцейський виніс постанову без такого розгляду, його доводів щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення не врахував та не перевірив, доказів не зібрав, клопотань не вирішив, свідків не опитав, процесуальні права йому не роз'яснив і не дав можливості ними скористатися. Думка поліцейського була суб'єктивною, не підтверджена будь-якими доказами. Не зважаючи на те, що він заперечував проти вчинення адміністративного порушення, працівник поліції не надав жодної можливості надати письмові пояснення с приводу нібито вчиненого правопорушення, чим порушив вимоги встановлені ст.268 КУпАП. У зв'язку з допущеними порушеннями винесена відповідачем постанова є незаконною.

Просить визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції щодо розгляду 16.05.2016р. справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу та скасувати постанову серії ПС2 №989358 від 16.05.2016р., винесену поліцейським УПП у м. Запоріжжя ДПП України Синьооким О.В. про накладання на нього адміністративного стягнення за ст. 122 ч.3 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги повністю, просить їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що 16.05.2016р. приблизно о 18.50 год. він, дійсно керуючи автомобілем НОМЕР_2, рухаючись по вул.С.Тюленіна у м. Запоріжжя в напрямку моста Преображенського в загальному потоці, з наміром повороту праворуч на вул. Скельна, по якій здійснюється проїзд до його дачного будинку, виїхав на смугу для маршрутних транспортних засобів, але на вимогу патрульного автомобілю, який їхав позаду, вимушений був проїхати поворот на вул. Скельну та зупинитись після проїзду повороту біля лівої смуги дороги, де і було вказано інспектором патрульного автомобілю. Відповідачу він пояснив, що мав намір повороту праворуч та вказав на відсутність в його діях порушень правил дорожнього руху, але той на його зауваження не відреагував, виніс постанову, не додавши ніяких доказів, щоб підтверджували його вину. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки він дотримувався ПДР, тому постанова підлягає скасуванню.

Також зауважив, що перед винесенням постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, поліцейський не роз'яснив йому права та обов'язки і були не з'ясовані інші обставини, щоб могли мати значення для вирішення справи, зокрема, не були запрошені свідки, в тому числі з тих, хто їхав з ним в салоні авто тощо.

Крім того, позивач зазначив, що постанова про адміністративне правопорушення була винесена на місці його зупинки, в той час, коли закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, уповноваженого розглядати такі справи.

Відповідач - поліцейський УПП у м. Запоріжжі ДПП Синьоокий О.В. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що винесена ним постанова відповідає вимогам ст.ст.33, 276-280, 283 КУпАП. Дійсно, 16.05.2016р. о 18.50 год. він в складі екіпажу поліцейських здійснював патрулювання по вул.С.Тюленіна в м.Запоріжжі. Під час патрулювання, приблизно за 500 метрів до повороту на вул.Скельну, побачив, що позивач рухається по смузі для маршрутних транспортних засобів, в зв'язку з чим йому було висунуто вимогу про зупинку та вказано на місце необхідної зупинки, щоб не заважати загальному потоку транспортних засобів. Автомобіль позивача зупинився після повороту на вул.Скельну, як йому і було вказано. Після зупинки транспортного засобу позивача, він представився, пояснив останньому про порушення ним п. 17.1 ПДР, позивачу були роз'яснені його права та винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.122 КУпАП. В постанові про адміністративне правопорушення були викладені всі обставини вчиненого позивачем протиправного діяння. Постанова складена на місці вчинення правопорушення. Позивач пояснював, що на його думку він не порушував ПДР та мав намір повороту праворуч, але пояснень щодо обставин, які могли б виключити склад правопорушення в діях водія не надійшло. Постанова винесена у відповідності до вимог закону і є правомірною. На підставі викладеного просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи - Управління патрульної поліції у м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції заперечив проти задоволення позову, пояснив, що з позовною заявою не згодні, вважають її безпідставною та необґрунтованою. Оскаржувана позивачем постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП винесена правомірно та на законних підставах. Поліцейським під час розгляду справи про адміністративне правопорушення виконані усі вимоги КУпАП, постанова винесена з дотриманням вимог ст.ст.7, 27, 33, 38, 222, 283, 285 КУпАП. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 16.05.2016р. об 16.50 год., керуючи транспортним засобом «Geely CK 1,5 L», державний номер НОМЕР_1, у м. Запоріжжя на вул.С.Тюленіна в напрямку моста Преображенського, здійснив рух по смузі для маршрутних засобів, був зупинений інспектором поліції УПП в м.Запоріжжі ДПП Синьооким О.В. та відносно нього було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.3 КУпАП.

Згідно постанови поліцейського УПП в м. Запоріжжі ДПП Синьоокого Д.В. від 16.05.2016р. серія ПС2 №989358 позивач ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.3 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510,00 грн. за те, що 16.05.2016р. об 18 год. 50хв. керуючи транспортним засобом «Geely CK 1,5 L» державний номер НОМЕР_1 у м. Запоріжжя на вул.С.Тюленіна в напрямку моста Преображенського здійснив рух по смузі для маршрутних засобів, позначеної знаком 5.8, чим порушив п.17.1 ПДР.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Копія постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.3 КУпАП серія ПС2 №989358 від 16.05.2016р. надіслана поштовим зв'язком 24.05.2016р., отримана позивачем 26.05.2016р. З позовною заявою до суду позивач звернувся у понеділок 06.06.2016р., тобто звернення до суду мало місце у 10-денний строк з дня коли він отримав копію постанови, а отже, строк звернення до суду не пропущений.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні цієї справи суд керується принципом верховенства права (ст. 8 КАС України) відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна діяльність чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління.

Частина 3 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення водіями правил порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі - ПДР).

Згідно до п.1.3, п.1.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р. (далі - ПДР), учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно оскаржуваної постанови, позивач порушив п.п. 17.1 ПДР.

Відповідно до п.17.1 ПДР на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

У відповідності до додатку 1 ПДР, дорожній знак 5.8 передбачає дорогу, на якій рух транспортних засобів здійснюється за встановленим маршрутом по спеціально відведеній смузі назустріч загальному потоку транспортних засобів.

В той же час, відповідно до пункту 17.2 ПДР водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконаннями правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що гуртується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ч. 3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, утому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства по справам про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. В ньому, зокрема, треба навести докази, на яких ґрунтуються висновки про скоєння особою адміністративного правопорушення, і зазначити мотиви відхилення інших доказів.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, за ч. 3 ст. 122 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами і встановлюється шляхом повного, всебічного та об'єктивного з'ясування компетентним суб'єктом владних повноважень всіх обставин справи, а також причин та умов, що сприяли його вчиненню.

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини даної справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо винесення постанови серія ПС2 №989358, від 16.05.2016 року про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.3 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В порушення вищевказаних вимог відповідач, заперечуючи проти позову, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності прийняття поліцейським вищевказаної постанови, зокрема, доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, ст. 69 КАС України, на підтвердження факту допущення позивачем порушення п.17.1 ПДР, а саме того, що позивач рухався по смузі для маршрутних транспортних засобів без наміру здійснення повороту праворуч (п.17.2 ПДР).

В постанові у справі про адміністративне правопорушення відсутні відомості щодо відсутності підстав зазначених в пункті 17.2 ПДР України.

В судовому засіданні відповідачем не спростовувався той факт, що позивач проїхав поворот на вул.Скельну на вимогу інспектора поліції після того, як був помічений на смузі для маршрутних транспортних засобів та йому висловлено вимогу зупинись із вказівкою місця зупинки.

Крім того, суду відповідачем не надана для огляду справа про адміністративне правопорушення за даним фактом, тому суд позбавлений можливості перевірити, на підставі яких доказів поліцейський прийшов до висновку про наявність адміністративного правопорушення, винність ОСОБА_1 в його вчиненні, наявність інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В той же час, в судовому засіданні відповідач пояснив, що факт порушення було зафіксовано ними візуально та не заперечував, що позивач дійсно на місці вчинення правопорушення заперечував свою винуватість, вказував про відсутність в його діях складу правопорушення.

Також відповідач пояснив, що ніяких дій на збирання доказів на підтвердження своїх висновків щодо винуватості позивача не здійснив - письмові пояснення від ОСОБА_1 не відібрали, доказів на підтвердження того, що останній відмовився від надання таких пояснень, не надав. Пасажир, який був поруч з позивачем в автомобілі, в якості свідка не запрошувався та ним не допитувався, інші свідки не встановлювались, не залучались та не допитувались, інші докази також не збирались, рішення про притягнення позивача до відповідальності було прийнято за його внутрішнім переконанням, яке ґрунтувалось на візуальному фіксуванні ним факту порушення Правил дорожнього руху. Тобто відповідач підтвердив відсутність будь-яких доказів, на підставі яких він прийшов до висновку про винуватість позивача.

Однак, суд вважає, що такі дії відповідача є порушенням вимог ст.7,245,251-252,280 КУпАП, відповідно до яких провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, орган, уповноважений на прийняття рішення про накладання адміністративного стягнення, зобов'язаний прийняти законне, справедливе і обґрунтоване рішення в результаті всебічного, повного і об'єктивного дослідження усіх обставин справи в їх сукупності, оцінки належних та допустимих доказів.

В даному випадку відповідач, незважаючи на заперечення позивача, які він виказував на місці події, таких заходів не вчинив, обставини справи не встановив, належних та допустимих доказів на їх підтвердження не зібрав та не оцінив, доводи позивача не перевірив, в постанові належним чином не обґрунтував свої висновки щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не навів докази, якими підтверджуються його висновки, мотиви відхилення пояснень правопорушника.

Суд вважає, що відповідачем, при розгляді справи відносно ОСОБА_1, було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних візуального сприйняття співробітниками поліції певних подій, без застосування будь-яких інших доказів, які б достовірно, достатньо та беззаперечно підтверджували наявність або відсутність вини певної особи, обставини складу правопорушення (показання свідків, відеофіксація тощо), що на думку суду, є недопустимим.

Викладене свідчить про фактичну відсутність об'єктивних і беззаперечних доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Таким чином, оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях позивача ознак правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення.

Крім того, в судовому засіданні відповідачем не спростовані доводи позивача, що до прийняття оскаржуваної постанови йому не були роз'яснені його права та обов'язки і не з'ясовані інші обставини, щоб могли мати значення для вирішення справи.

Крім цього, відсутність підпису позивача у постанові в графі щодо роз'яснення йому прав, передбачених ст.268 КУпАП, доводить обставини наведені позивачем у позовній заяві стосовно того, що такі права, передбачені нормами Конституції України та КУпАП на захист, йому взагалі не роз'яснювались поліцейським, оскільки в постанові відсутні спростування вказаного факту.

Крім того, суд вважає, що з урахуванням заперечень позивача, відповідач не був позбавлений можливості відкласти розгляд адміністративної справи та прийняття рішення по ній в межах строків, передбачених ст. 277 КУпАП, забезпечивши таким чином дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.7, 245 КУпАП.

Однією з правових презумпцій, є закріплена у ст.62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно якої особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У зв'язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинна довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Однак в даному випадку відповідач таких дій не вчинив, в силу чого факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, є недоведеним, а винесена відповідачем постанова - незаконною та необґрунтованою.

Таким чином, суд вважає, що відповідач при накладанні адміністративного стягнення на позивача діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Законом, чим порушив вимоги ст.19 Конституції України, тому його дії в цій частині слід визнати протиправними, прийняте ним рішення скасувати.

Таким чином адміністративний позов в цій частині підлягає задоволенню.

При цьому суд визнає помилковими твердження позивача про те, що відповідачем було порушено вимоги ст. 276 КУпАП, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП, підвідомчий Національній поліції, і відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, здійснюється, уповноваженими органами (посадовими особами) саме на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином доводи позивача в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

На підставі ст.94 КАС України, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду даного адміністративного позову, а відповідач є уповноваженою особою органу державної влади, який фінансується за рахунок Державного бюджету України, суд вважає необхідним віднести судові витрати по сплаті судового збору за розгляд даної справи на рахунок держави.

Повний текст постанови виготовлено 14.09.2016р.

Керуючись ст.19,62 Конституції України, ст.7,9,122,245,251,252,280,283 КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р., ст. 2,8,9,11,14,159-162,171-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії поліцейського роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Синьоокого Олександра Васильовича щодо винесення постанови серії ПС2 № 989358 від 16.05.2016 року про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.3 ст.122 КУпАП.

Скасувати постанову поліцейського роти №2 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м.Запоріжжі Департаменту патрульної поліції Синьоокого Олександра Васильовича серії ПС2 №989358, від 16.05.2016 року, про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст.122 ч.3 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М.В.Сидорова