Справа № 817/482/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2016 року м. Київ К/800/51612/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Рибченка А.О., Шипуліної Т.М.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_4) звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Рівненської області Державної податкової служби, правонаступником якої на час розгляду справи є Державна податкова інспекція у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі - відповідач, ДПІ):

- № від 27.12.2012 року про визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 54482,36 грн. (в т.ч. за основним платежем 43585,89 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями 10896,47 грн.),

- № від 27.12.2012 року - з податку на додану вартість в сумі 32817,57 грн. (в т.ч. за основним платежем 27312,79 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями 5504,78 грн.),

- № від 27.12.2012 року - з податку на доходи фізичних осіб в сумі 6111,88 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що при прийнятті податкових повідомлень-рішень №, № та № від 27.12.2012 року від 27.12.2012 року, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначений чинним законодавством, а тому вказані податкові повідомлення-рішення обґрунтовані та не підлягають скасуванню.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову. У доводах касаційної скарги позивач зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано ту обставину, що всі первинні документи щодо здійснення нею господарської діяльності були вилучені працівниками СУ УМВС України в Рівненській області 13.10.2012 року згідно з протоколом обшуку та неповернуті їй в повному обсязі. За таких обставин податковий орган не мав підстав для визначення їй суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб та з податку на додану вартість. Крім того, відповідачем порушено процедуру проведення перевірки.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

У грудні 2012 року, на підставі наказу № 843 від 23.10.2012 року та направлень від 19.11.2012 року № 959/335/17-100, № 960/338/17-100, посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства позивача за період з 01.10.2009 року по 31.12.2011 року, за результатами якої складено акт № 357/17-117/НОМЕР_4 від 14.12.2012 року.

У висновках вказаного акту перевірки, відповідачем зазначено про:

- заниження оподатковуваного доходу за 2011 рік на 267076,40 грн., чим порушено п. 138.2, п. 138.4 ст. 138, п. 139.1 ст. 139 п. 177.2 п. 177.4 ст. 177 ПК України. Відповідно до ст. 164, п. 167.1 ст. 167, ст. 176, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України донараховано за результатами перевірки сума податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю у 2011 році становить 43586,24 грн.

- в порушення: п. 4.1 ст. 4, пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст.188 ПК України позивачем не враховано суми ПДВ при обчисленні податкових зобов'язань на загальну суму ПДВ 6816,66 грн. у наступних звітних періодах: за червень 2010 року на суму ПДВ 2466,67 грн., за липень 2010 року на суму ПДВ 4066,66 грн. та за серпень 2011 року на суму ПДВ 283,33 грн.;

- порушено пп. 7.4.1, пп. 7.4.3, пп. 7.4.4, пп. 7.4.5, п. 7.4 ст. 7 Закону України «По податок на додану вартість» та п. 44.1, п. 44.3, п. 44.5 та п. 44.6, ст. 198, п. 199.1 ст. 199 ПК України на суму ПДВ 20496,1 грн. в результаті чого ФОП ОСОБА_4 в порушення пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» та на порушення п. 200.2 ст. 200 ПК України занижено суми ПДВ, які підлягають нарахуванню до сплати в бюджет на загальну суму ПДВ 27313 грн.

- в порушення п. 51. ст. 51 глави 2, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України, п. 1.1, п. 1.2 розділу І, розділу ІІ, розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковим агентам податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом ДПА України від 24.12.2010 року № 1020, п. 1.3, п. 1.15 ст. 1, пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, пп. 4.2.1, п. 4.2 ст. 4, п. 7.1, пп. 8.1.1, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, п. 19.2 ст. 19, п. 20.2, пп. 20.3.2, п. 20.3 ст. 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, пп. 164.2.2 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167 ПК України, позивачем не визначено об'єкт оподаткування дохід у вигляді заробітної плати, внаслідок чого не утриманий і не перерахований до бюджету податок з доходів фізичних осіб за 3-4 кв. 2010 року в сумі 4778,70 грн. та ФОП ОСОБА_4 не вірно визначено об'єкт оподаткування дохід у вигляді заробітної плати, внаслідок чого не утриманий і не перерахований до бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 130 грн. за січень та грудень 2011 року.

На підставі зазначених висновків, 27.12.2012 року податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № , яким збільшено суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 32817,57 грн., в т.ч. 27312,79 грн. за основним платежем та 5504,78 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № 005291742, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за даними річного декларування на загальну суму 54482,36 грн., в т.ч. 43585,89 грн. за основним платежем та 10896,47 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 6111,88 грн., в т.ч. 4908,70 грн. за основним платежем та 1203,18 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі - Закон, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що під терміном «валові витрати виробництва та обігу» - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Згідно з абзацом четвертим пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачано тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження таких сум податковими накладними чи митними деклараціями.

Аналогічні положення передбачені і в ПК України.

З огляду на положення пп. 14.1.27 п. 14.1. ст. 14 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг, робіт) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування витрат є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02.11.2012 року ФОП ОСОБА_4 листом № 02/11/01-12 повідомила податковий орган про те, що під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 у неї було вилучено всі документи, що стосуються її фінансово-господарської діяльності, а також комп'ютерну техніку та печатку. Зазначила, що у зв'язку з цим, надати документи для проведення планової документальної перевірки згідно з повідомленням від 23.10.2012 року № 82 не має можливості.

На підставі отриманої інформації податковим органом направлено запит старшому слідчому в ОВС СВ СУ УМВС України в Рівненській області від 12.11.2012 року № 24910/17-110 про надання до початку перевірки всіх наявних документів, що стосуються фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_4 або забезпечення доступу до таких документів, тобто відповідачем виконані зазначені вище вимоги Закону.

Відповідачем вручено ОСОБА_4 лист від 28.11.2012 року № 26626/17-132 з проханням надати всі інші документи (у разі їх наявності), що не були вилучені працівниками в ОВС відділу СУ УМВС України в Рівненській області під час обшуку офісу за адресою АДРЕСА_1. У відповіді на запит від 29.11.2012 року №29/11/01-12 позивач повідомив, що всі документи, що стосуються підприємницької діяльності, знаходилися у офісному приміщенні за адресою АДРЕСА_1 і були вилучені органами, що проводили обшук.

05.12.2012 року старшим слідчим в ОВС ВСУ УМВС України в Рівненській області направлено документи фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_4, які вилучені 13.10.2012 року під час проведення обшуку в офісних приміщеннях ТОВ «Веснянка» за адресою АДРЕСА_1, при розслідуванні кримінальної справи № 80/17-12.

Перевірка дотримання ФОП ОСОБА_4 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2009 року по 31.12.2011 року, здійснювалася виключно на підставі первинних документів, що були надані слідчим ОВС СВ СУ УМВС України в Рівненській області та всі вказані первинні документи були враховані при визначенні розміру валових витрат, податкового кредиту та визначенні податкових зобов'язань позивача.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що ФОП ОСОБА_4 не надано жодних первинних документів, що підтверджують понесення витрат, формування податкового кредиту у перевіряємий період, нарахування податку з доходів фізичних осіб, не вчинено жодних дій щодо відновлення будь-яких документів, та такі первинні документи були відсутні у позивача, отже висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 14.12.2012 року є не спростованими та обґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення - прийняті правомірно.

Суд касаційної інстанції відхиляє доводи позивача про те, що відповідачем допущено процедурні порушення під час проведення перевірки, оскільки згiдно з правовою позицiєю Верховного Суду України, висловленiй в постановi вiд 24.12.2010 року у справi за позовом товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової iнспекцiї у Калiнiнському районi м. Донецька, третя особа - Державна податкова адмiнiстрацiя в Донецькiй областi, про скасування рiшення про застосування штрафних (фiнансових) санкцiй, платник податкiв, який вважає порушеним порядок та пiдстави призначення податкової перевiрки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осiб контролюючого органу до такої перевiрки. Якщо ж допуск до проведення перевiрки вiдбувся, в подальшому предметом розгляду в судi має бути лише суть виявлених порушень податкового та iншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тобто, згiдно з правовою позицiєю Верховного Суду України, саме на етапi допуску до перевiрки платник податкiв може поставити питання про необґрунтованiсть її призначення та проведення, реалiзувавши своє право на захист вiд безпiдставного та необґрунтованого здiйснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевiрки нiвелює правовi наслiдки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначеннi податкової перевiрки.

Вiдтак, з огляду на наведене, позови платникiв податкiв, спрямованi на оскарження рiшень (у тому числi наказiв про призначення перевiрки), дiй або бездiяльностi контролюючих органiв щодо призначення та/або проведення перевiрок можуть бути задоволенi лише в тому разi, якщо до моменту винесення судового рiшення не вiдбулося допуску посадових осiб контролюючого органу до спiрної перевiрки.

В iншому разi в задоволеннi вiдповiдних позовiв має бути вiдмовлено, оскiльки правовi наслiдки оскаржуваних дiй за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до вiдновлення порушених прав платника податкiв, оскiльки пiсля проведення перевiрки права платника податкiв порушують лише наслiдки проведення вiдповiдної перевiрки.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в

адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відхилити, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року у справі № 817/482/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

А.О. Рибченко

Т.М. Шипуліна