Справа № 802/1111/16-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

29 серпня 2016 р. Справа № 802/1111/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Демченка А.М.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4

до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 з позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 є власником легкового автомобіля марки Land Rover, модель Range Rover Sport, об'єм двигуна 2993 куб.см., 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 10 січня 2014 року.

29 червня 2016 року у Вінницькій ОДПІ ГУ ДФС (Вінницьке районне відділення) згідно з п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та відповідно до п.п. 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №60192-13, відповідно до якого ОСОБА_4 визначено суму податкового зобов'язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" у розмірі 25000.00 грн.

Позивач вважає, що справляння транспортного податку за 2016 рік на підставі наведених положень ПК України не є правомірним та суперечить основним засадам податкового законодавства, а тому вказане податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства і підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві, а саме, вважає, податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №60192-13 від 29.06.2016 року прийняте Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС (Вінницьке районне відділення) є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Представники відповідача заперечували проти вимог адміністративного позову і зазначили, що позивач в силу ст. 267 ПК України є платником транспортного податку, а наявний у нього на праві власності автомобіль марки Land Rover, модель Range Rover Sport, об'єм двигуна 2993 куб.см., 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, дата реєстрації 10.01.2014 р. - є об'єктом оподаткування транспортним податком. Згідно до п. 267.4. ст. 267 ПК України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн. Тому, на переконання відповідача, на позивача правомірно покладено обов'язок сплатити податкове зобов'язання із "транспортного податку" у розмірі 25000 грн.

Тобто, наявність вказаного транспортного засобу і стало, згідно ст. 267 ПК України, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення форми "Ф" №60192-13 від 29.06.2016 року. Тому, таке рішення прийнято податковим органом на підставі та в межах визначених Законом № 71-VIII від 28 грудня 2014 року повноважень.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наступне.

На підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 865122, що видало Центр ДАІ 0502 за позивачем зареєстровано 10.01.2014 р автомобіль марки Land Rover, модель Range Rover Sport, об'єм двигуна 2993 куб.см., 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Як зазначено позивачем на його адресу 25.07.2016 року надійшло оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню, суд виходить із наступного.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституція України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України №71-VIII від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до п.п. 26.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Відповідно до п.п. 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 01 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Таким чином, автомобіль марки Land Rover, модель Range Rover Sport, об'єм двигуна 2993 куб.см., 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить позивачу, згідно до п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України є об'єктом оподаткування транспортного податку, а ОСОБА_4 в такому разі, являється платником вказаного податку. Тому, приймаючи 29.07.2015 року податкове повідомлення - рішення №60192-13, відповідач діяв на підставі та в межах повноважень визначених Законом.

На думку представника позивача, Державна фіскальна служба України у зв'язку з набранням чинності Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", та на виконання п. 3 протоколу селекторної наради, яку проводив Прем'єр-міністр України 13.01.2015 з питань підготовки і прийняття місцевих бюджетів та додаткових джерел їх доходів у зв'язку із проведенням податкової реформи прийняла до уваги інформаційний лист про особливості встановлення ставок з місцевих податків та зборів від 16.01.2015 № 722/5/99-99-19-01-01-16.

Так, відповідно до п. 12.4 ст.12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів, зокрема, належить встановлення ставок місцевих податків та зборів у межах ставок, визначених цим Кодексом.

Законом №71 передбачено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю) та вирішують питання щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

В рамках податкової реформи 28.12.2014 Верховна ОСОБА_1 України за поданням Кабінету Міністрів України розглянула і прийняла поправки до Податкового кодексу і з 1 січня 2015 року було введено у дію транспортний податок.

Як видно із матеріалів справи Агрономічною сільською радою Вінницького району Вінницької області 30.01.2016 року на 5 сесії 7 скликання прийнято рішення "Про внесення змін до рішення 38 сесії 6 скликання від 27 січня 2015 року "Про встановлення транспортного податку та затвердження Порядку його справляння" (а. с. 20 ).

Водночас, відповідно до п. п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_1 України.

Пунктом 12.3 ст. 12 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі, норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом ( п.п. 12.3.1 - 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України ).

В той же час, п.п. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України встановлено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Як вже зазначалось судом, відповідно до п.10.2 ст. 10 ПК України транспортний податок є обов'язковим місцевим податком.

Крім того, суд зауважує, що п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України встановлена єдина ставка податку, що визначається з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Також суд зазначає, що обов'язок із сплати транспортного податку покладено на його платників починаючи із 2016 року .

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 01 грудня 2015 року у справі № К/800/34757/15. Інтерпретуючи вказану позицію рішення Вищого адміністративного суду України, суд робить висновок про те, що оскільки рішення №49 Агрономічної сільської ради Вінницького району "Про внесення змін до рішення 38 сесії 6 скликання від 27 січня 2015 року "Про встановлення транспортного податку та затвердження Порядку його справляння" було внесено зміни до порядку справляння транспортного податку а саме рішення прийняте ще 27 січня 2015 року, то застосування його положень з метою оподаткування можливе не раніше наступного бюджетного періоду.

Відповідно до статті 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною ОСОБА_1 України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

З викладеного слідує, що бюджетний період розпочався 01 січня 2016 року і як наслідок, транспортний податок може мати місце не раніше наступного бюджетного року, тобто, не раніше 2016 року.

При дослідженні податкового повідомлення-рішення від 29 червня 2016 року №60192-13 у якому вказано, що транспортний податок з доходів фізичних осіб стягується за податковий період 2016 року.

В силу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У своєму рішенні від 14 жовтня 2010 року прийнятому в справі "Щокін проти України" (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів" (п. 50).

Тому, суд вважає, що введення нового виду податку - "транспортного податку" на підставі Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VІІІ від 28 грудня 2014 року слід вважати "законним втручанням" держави у мирне володіння майном особи та узгоджується із практикою Європейський Суд з прав людини.

Отже, на підставі аналізу норм законодавства та оцінки фактичних обставин справи суд доходить висновку, що Вінницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Вінницькій області, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 29 червня 2016 року №60192-13 діяла у законний спосіб, на підставі та в межах визначених повноважень, а тому підстави для скасування податкового повідомлення-рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 року №60192-13 відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Крапівницька Н. Л.