Справа № 805/2501/16-а
Суддя: Кірієнко В.О.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2016 р. Справа №805/2501/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кірієнко В.О.,

при секретарі Шерстюк Н.А.,

за участю представників сторін

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шиппінг» до Донецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №700100000/2016/00001/2 від 06.04.2016 року, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №700100000/2016/00004 від 06.04.2016 року,

В С Т А Н О В И В:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шиппінг» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Донецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №700100000/2016/00001/2 від 06.04.2016 року, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №700100000/2016/00004 від 06.04.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.04.2016 року, у відповідності до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, для митного оформлення товару з боку Позивача разом з митною декларацією № 700100000/2016/002567 від 01.04.2016р. було надано відповідачу: Контракт № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 від 01.03.2016р. з додатком № 2 від 01.03.2016р; Рахунок-фактуру (інвойс) № 160892-2-1 від 28.03.2016 р. Зауважив, що фактично, відповідачу було надано всі документи, обовязковість яких передбачена ч. 2 ст. 53 МК України, і які підтверджують заявлену митну вартість за першим методом за ціною договору. 06.04.2016 року, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 700100000/2016/000001/2, яким збільшено вартість товару за 1 тону до 162,00 дол. США та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 700100000/2016/00004. Згідно оскаржуваного рішення, відповідачем для визначення митної вартості товару застосовано другорядний метод за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Позивач зазначив, що керуючись ч. 8 ст. 55 Митного кодексу України, листом № 163/2016-ОД від 29.06.2016 року було надано відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості товару за ціною договору (контракту), а саме: лист ООО УК «Металлоинвест», Росія № 40-2430 від 19.04.2016р. про формування цін на гарячебрикетоване залізо ; лист ООО УК «Металлоинвест»,Росія № 40-4033 від 28.06.2016р. про наявнісь прайс-листів на ГБЗ; платіжне доручення № 29884 від 25.03.2016р. на сплату двох партій товару, що поставлялись згідно рахунків № 160430-1-1 від 15.02.2016р. та № 160430-2-1 від 15.02.2016р.; бухгалтерська інформація про оприбуткування товару; лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 2483 від 29.06.2016 р.; митна декларація держави експорту №10101050/240316/0000285 від 24.03.2016 р.

Однак, доводи позивача та додаткові документи не були взяті іідповідачем до уваги. Відповідач направив позивачу лист № 3108/10/05-70-65 від 02.07.2016 р. яким відмовив у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Зауважив про поверховість та формалізм дій відповідача при прийнятті рішення про відмову у застосуванні заявленої позивачем вартості товару.

Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №700100000/2016/00001/2 від 06.04.2016 року, визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №700100000/2016/00004 від 06.04.2016 року.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що рішення про коригування митної вартості №700100000/2016/00001/2 від 06.04.2016 року є таким, що прийнято відповідно до чинного законодавства, з урахування всіх обставин. Отже, оскаржувана картка відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №700100000/2016/00004 від 06.04.2016 року також грунтується на приписах діючого законодавства. З посиданнями на норми ч.5 ст.54 Митного кодексу України, зазначив про права митного органу під час здійсненя контролю правильності визначення митної вартості товарів, зокрема, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів у разі неможливості визначення митної вартості, заявленої дкларантом або уповноваженою ним особою. Також, відповідач зазначив, що за спірною постакою на законну вимогу митного органу декларантом не надано документів, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості, що є його обовязком у розумінні ч.3 ст.53 Митного кодексу України.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступне.

01.03.2016 р. між ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» (надалі - позивач) та Акціонерним товариством «Лебединський ГЗК» (РФ) було укладено контракт № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 (надалі - Контракт) на постачання гарячебрикетованого заліза (брикети залізної руди) (надалі ГБЗ). За Контрактом позивач є покупцем, а компанія АТ «Лебединський ГЗК», Росія - постачальником.

Згідно п. 1.1. Контракту, кількість, ціна та умови поставки визначаються Сторонами в додатках до Контракту.

01.03.2016 року було укладено Додаток № 1 до Контракту, згідно якого Покупець (позивач) зобовязувався оплатити та прийняти, а постачальник поставити в березні 2016 року наступний товар: гарячебрикетоване залізо (брикети залізної руди) вищого сорту, виробництва АТ «Лебединський ГЗК» (РФ), код ТН ЗЕД 7203 10 00 00, ТУ -0726-003-09 зі змінами № 1 від 01.01.2011, № 2 від 24.10.2011, № 3 від 10.12.2013, в кількості 360 тон (+/- 5% в опціоні). Умови поставки: DAP станція Соловей (439701)/Тополі (431801) кордон РФ/Україна. Вартість за 1 тону 141, 20 доларів США, загальна вартість 53 373, 60 доларів США (з урахуванням опціону).

01.03.2016 року було укладено Додаток № 2 до Контракту, згідно якого покупець (Позивач) зобовязувався оплатити та прийняти, а Постачальник поставити в березні 2016 року наступний товар: гарячебрикетоване залізо (брикети залізної руди) вищого сорту, виробництва АТ «Лебединський ГЗК» (РФ), код ТН ЗЕД 7203 10 00 00, ТУ -0726-003-09 зі змінами № 1 від 01.01.2011, № 2 від 24.10.2011, № 3 від 10.12.2013, в кількості 1140 тон (+/- 5% в опціоні). Умови поставки: DAP станція Соловей (439701)/Тополі (431801 кордон РФ/Україна. Вартість за 1 тону 141, 20 доларів США, загальна вартість 169 016, 40 доларів США (з урахуванням опціону).

01.04.2016 року у відповідності до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України для митного оформлення товару з боку позивача разом з митною декларацією № 700100000/2016/002567 від 01.04.2016 р. було надано відповідачу: Контракт № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 від 01.03.2016р. з додатком № 2 від 01.03.2016р; рахунок-фактуру (інвойс) № 160892-2-1 від 28.03.2016 р.

05.04.2016 року на адресу позивача від відповідача надійшло електронне повідомлення згідно якого, документи, що були подані для митного оформлення містять розбіжності.

Так, відповідач спираючись на ч.2, 3 ст. 53 Митного кодексу України вказував на необхідність додаткового надання йому протягом 10 календарних днів наступних документів:

1) якщо рахунок сплачено, виписку з бухгалтерської документації ;

2) банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару;

3) за наявності інших платіжних та/або бухгалтерськіх документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації, ввезеного товару;

4) виписки з бухгалтерської документації;

5) каталогів, специфікацій, прейскурантів (прайс-листи) виробника товару;

6) копії митної декларації країни відправлення;

7) висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

Про неможливість надати відповідачу додатково вказані документи напротязі 10 календарних днів позивач повідомив його листом від 06.04.2015 р. № 154392-5.

06.04.2016 року відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 700100000/2016/000001/2, яким збільшено вартість товару за 1 тону з 141 дол. США до 162,00 дол. США та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 700100000/2016/00004.

Згідно оскаржуваного рішення, відповідачем для визначення митної вартості товару застосовано другорядний метод за ціною договору щодо ідентичних товарів.

06.04.2016 року, відповідно до ст. 55 Митного кодексу України товар був випущений у вільний обіг за МД № 700100000/2016/002719 зі сплатою митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, із забезпеченням сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, і сумою митних платежів, обчисленою відповідно до митної вартості товарів, визначеної митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х Кодексу.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012року митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частини першої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Аналіз наведених статей свідчить про те, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачеві. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. Разом з тим, в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбiжностi, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхiднiсть перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовiрностi наданої iнформацiї, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Частиною четвертою статті 54 Митного кодексу України передбачено обов'язок митного органу письмово надавати інформацію декларанту про причини, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визначена.

Аналізуючи зазначені норми, Верховний Суд України у постанові від 30.06.2015 року (справа 21-591а15) зазначив, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

В порушення норм Митного кодексу України, посадова особа відповідача безпідставно здійснила запит додаткових документів, тобто, не зазначила підстав для запиту додаткових документів - не зазначила документи з переліку частини другої статті 53 МКУ, в яких виявлено розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни товару (арк.с.95-98).

Згідно з ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст 55 Кодексу протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У ч. 9 ст. 55 Кодексу зазначено, що у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Таким чином за змістом чинного законодавства позивач міг не погодитися з законністю рішення митниці і оспорити відмову в пропуску товару на митну територію України, рішення про визначення митної вартості. Однак, обраний позивачем спосіб захисту, - оформлення товару за вказаною митним органом митною вартістю, а потім оскарження його рішення - не суперечить закону.

Оформлення митним органом товару згідно з поданими позивачем вантажними митними деклараціями є дією суб'єкта владних повноважень, що породжує для позивача певні правові наслідки й може бути оскаржено до суду.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного суду України від 01.12.2009 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пластфарма» до Львівської митниці та Головного управління Державного казначейства у Львівській області про визнання нечинним митного оформлення товарів та зобов'язання вчинити дії.

Судом встановлено, що позивачем листом № 163/2016-ОД від 29.06.2016 року було надано відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості товару за ціною договору (контракту), а саме: лист ООО УК «Металлоинвест», Росія № 40-2430 від 19.04.2016р. про формування цін на гарячебрикетоване залізо; лист ООО УК «Металлоинвест», Росія № 40-4033 від 28.06.2016р. про наявнісь прайс-листів на ГБЗ; платіжне доручення № 29884 від 25.03.2016р. на сплату двох партій товару, що поставлялись згідно рахунків № 160430-1-1 від 15.02.2016р. та № 160430-2-1 від 15.02.2016р.; бухгалтерська інформація про оприбуткування товару; лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 2483 від 29.06.2016 р.; митна декларація держави експорту №10101050/240316/0000285 від 24.03.2016 р.

Відповідач направив позивачу лист № 3108/10/05-70-65 від 02.07.2016 р., яким відмовив у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

У листі № 3108/10/05-70-65 від 02.07.2016 р. відповідач навів наступні обґрунтування своєї відмови:

1) у листі ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 2483 від 29.06.2016р. порівняння ціни на товар «брикети залізної руди (горячебрикетоване залізо), вищого гатунку» походження з Російської Федерації здійснено за цінами на переробний чавун та металобрухт на ринку України. На думку Відповідача відповідне визначення ціни є невірним бо порушує Національний страндарт «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440 (далі Національний стандарт оцінки) згідно до якого методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості обєкта оцінки у разі порівняльного підходу повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. На думку Відповідача металобрухт, переробний чавун та горячебрикетоване залізо не є подібним майном у розумінні норм вищезазначеного стандарту та не є ідентичними, подібними (аналогічними) товарам за Митним кодексом України;

2) у платіжному дорученні в іноземній валюті або банківських металах від 23.03.2016 р. зазначено суму передплати 211 800 доларів США більшу ніж вартість ГБЗ поставленого згідно до додатку 2 до зовнішньоекономічного контракту № 02/ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 від 01.03.2016 р.;

3) позивачем не надано прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача в цій частині, оскільки під час митного оформлення товару позивачем були надані усі документи, що обовязкові для визначення митної вартості за ціною договору (контракт, додатки до нього, рахунок-фактура), 29.06.2016року позивачем були надані додаткові документи, що свідчили про обгрунтованість визначення суми митної вартості товару на рівні 0,141 дол. США/кг,

Так, інформація ДП «Укрпромзовнішекспертиза» є консультативним документом, що не має обовязкового значення для визначення митної вартості товару. Відповідно до п. 2 Національного страндарту оцінки «подібне майно - майно, що за своїми характеристиками та (або) властивостями подібне до об'єкта оцінки і має таку саму інвестиційну привабливість. ГБЗ як металобрухт та чавун передільним є взаємозамінною залізовмісною сировиною для металургійної промисловості.

Як зазначено у листі ООО УК «МЕТАЛЛОИНВЕСТ», що є керуючою компанією постачальника за контрактом, АО «Лебединский ГОК» є єдиним підприємством у СНД, що виробляє ГБЗ, тобто ГБЗ в Україні не виробляється.

Таким чином, зроблене ДП «Укрпромзовнішекспертиза» визначення ціни ГБЗ шляхом порівняння з ціною металобрухту та чавуну передільного є правильним.

Крім того, зауваження відповідача щодо того, що товари відповідно до ст. 61 Кодексу не можуть вважатися подібними товарами, якщо вони не вироблені в тій самій країні, що і товари, які оцінюються у цьому випадку є невірними, оскільки наведена відповідачем ст. 61 Кодексу застосовується при визначенні митної вартості за другорядними методами визначення вартості за ціною на ідентичні чи подібні товари відповідно до Митного кодексу.

Визначення «подібного майна», що міститься у Національному стандарті оцінки застосовується не для визначення митної вартості, а для оцінки майна і не має відношення до його митної вартості.

Ці терміни подібні за змістом, але Національний стандарт та Митний кодекс є нормами права, що регулюють різні сфери правових відносин. Виходячи з вищенаведного, твердження відповідача про те, що висновки ДП «Укрпромзовнішекспертиза» не відповідають дійсному стану цін на сировину для металургійного виробництва в Україні є помилковими.

Зауваження відповідача щодо перевищення суми переплати, зазначеній у платіжному дорученні вартості товару, що поставляється за додатком 2 до зовнішньоекономічного контракту є необгрунтованими, оскільки ця сума, є сумою з передплати с поставки, згідно до контракту. Платіжне доручення свідчить про сплату передплати вартості товару згідно з умовами договору.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.03.2016 р. АО «Лебединский ГОК» виставило позивачу наступні рахунки:

1) 160892 Proforma-1 від 18.03.2016 р. на сплату поставки 360 тон. ГБЗ вартістю 141,20 доларів США за тону, загальна вартість партії 50 832,00 дол. США згідно до додатку № 1 від 01.03.2016 р. до Контракту;

2) 160892 Proforma-2 від 18.03.2016 р. на сплату поставки 1 140, 00 тон. ГБЗ вартістю 141,20 доларів США за тону, загальна вартість партії 160 968,00 доларів США згідно до додатку № 2 від 01.03.2016 р. до Контракту.

23.03.2016 р. платіжним дорученням № 28844 позивач сплатив АО «Лебединский ГОК» 211 800,00 дол.США передплати за вищевказаними двома рахунками (у призначенні платіжного доручення зазначено «Передплата угоди № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892).

28.03.2016р. АО «Лебединский ГОК», у звязку з тим, що фактичний обєм відвантаженої продукції був менший ніж обєм, за який позивачем було сплачено передплату, виставив позивачу два рахунки скореговані відповідно до зменшення обєму:

1) 160892-1-1 від 28.03.2016 р. на сплату поставки 348, 50 тон. (замість 360 тон.) ГБЗ вартістю 141, 20 доларів США за тону, загальна вартість партії 49 208,20 дол. США (замість 50 832,00 дол. США) згідно до додатку № 1 від 01.03.2016 р. до Контракту;

2) 160892-2-1 від 28.03.2016 р. на сплату поставки 1 115, 50 тон (замість 1 140,00 тон.) ГБЗ вартістю 141,20 доларів США за тону, загальна вартість партії 157 508, 60 доларів США (замість 160 968,00 доларів США)згідно до додатку № 2 від 01.03.2016 р. до Контракту.

Таким чином загальна вартість фактично відвантаженого АО «Лебединский ГОК» ГБЗ склала 206 716,80 доларів США.

Згідно до абз. 2 п. 7.4 Контракту покупець вправі письмово звернутися до постачальника з проханням здійснити повернення надлишково сплачених грошових коштів. У такому випадку постачальник зобовязаний здійснити їх повернення на протязі 10 (десяти) банківських днів з дати отримання вимоги про повернення грошових коштів, але не пізніше 45 (сорока пяти) днів з дати перерахування передплати, за банківськими реквізитами, вказаними у Контракті.

06.05.2016 р. постачальник повернув на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 5 083,00 доларів США, що підтверджується банківською випискою.

Ненадання позивачем прайс-листів (прейскурантів) виробника ГБЗ пояснюється тим, що АО «Лебединський ГОК» не надає прайс-листи на поставки продукції, що перевищують 200 тон, про що свідчить лист ООО УК «Металлоинвест», Росія № 40-4033 від 28.06.2016р.

Суд зауважує, що відповідач не надав жодної оцінки та не праналізував надані позивачем додаткові докази в обгрунтування митної вартості товару.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена ч. 2 ст. 58 Кодексу. Так, відповідно до вказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

В даному випадку, в наявності у відповідача були всі необхідні документи, які підтверджували митну вартість товару, кількісні і якісні його характеристики, а відтак відповідач не мав права застосовувати інший, окрім першого, метод для визначення митної вартості товару.

У рішенні про коригування митної вартості № 700100000/2016/00001/2 від 06.04.2016 відповідач зазначив, що підставою для його прийняття були невідповідності у документах наданих позивачем, а саме:

1) у зовнішньоекономічному договорі від 01.03.2016 р. № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 зазначено адресу «Покупця» (ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ШІППІНГ» ) Україна, 87510, Донецька обл. м. Маріуполь. Приморський район, вул. Ширшова, буд. 6А, проте у рахунку-фактурі від 28.03.2016 р. № 160892-2-1 зазначено адресу «83015, Донецька область, м. Донецьк, пр-т. Хмельницького, буд. 102».;

2) у скан-копії рухунку-фактури від 28.03.2016 р. № 160892-2-1, який надано декларантом разом з митною декларацією у графі «Найменування товару» зазначено «брикеты железорудной руды…» проте у такому ж документі, що є оригіналом та який надано для підтвердження країни походження товару згідно до ч. 2 ст. 43 Кодексу, у графі «Наименование товара» указано «брикеты железной руды»;

3) зовнішньоекономічний договір від 01.03.2016 р. № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 з боку постачальника укладено в особі «коммерческого директора АО «Лебединский ГОК ОСОБА_3 Викторовіча», але додаток № 2 від 01.03.2016 р. , який відповідно до п. 3.1. зовнішньоекономічного договору визначає ціну товару , укладено в особі «И.о. коммерческого директора АО «Лебединский ГОК» Ирбеткина Дмитрия Николаевича». У рішенні зазначено, що Відповідачу незрозуміло як обидва документи (зовнішньоекономічний договір і додаток № 2 до нього)укладено водночас різними особами 01.03.2016 року. Окрім цього обидва документи містять ознаки однакового підпису.

Судом дослідженні вищезазначені документи та встановлено наступне.

З пояснень представника позивача вбачається, що у рахунку-фактурі продавцем дійсно було помилково зазначено старе місцезнаходження позивача «83015, Донецька область, м. Донецьк, пр-т. Хмельницького, буд. 102», яке з 16.02.2016 р. змінилося на: 87510, Донецька область м. Маріуполь, вул. Ширшова, 6 А.

Проте, відповідна помилка неяким чином не вплинула на показники вартості товару та є лише технічною помилкою.

Аналогічної технічної описки припустилось підприємство у копії рухунку-фактури від 28.03.2016 р. за № 160892-2-1, а саме: у графі «Наименование товара» продавцем було допущено описку замість «брикеты железной руды…» було вказано «брикеты железнорудной руды». Разом з тим слід зазначити, що рахунок-фактура був складений російською та англійською мовами, вищезазначена описка була зроблена у тексті російською, у тексті англійською мовою такої описки не було.

У преамбулі додатку № 2 від 01.03.2016 р. до зовнішньоекономічного контракту від 01.03.2016 р. № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892, дійсно помилково було зазначено, що від імені АО «Лебединский ГОК» його укладає ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності № 232 від 08.12.2016 р. Проте, додадок підписаний власним підписом комерційного директора АО «Лебединский ГОК» ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності № 229 від 08.12.2015 р., а поруч з власним підписом зазначені ініціали «ОСОБА_3В.».

Згідно зі ст. 43 Закону України «Про міжнародне приватне право» Сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України.

Згідно до п. 11.2. зовнішньоекономічного контракту від 01.03.2016 р. № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 цей контракт регулюється правом Російської федерації.

Згідно до ч. 1 ст. 160 Цивільного кодексу Російської федерації правочин в письмовій формі повинен бути здійснений шляхом складання документа, що виражає його зміст і підписаного особою або особами, які здійснюють угоду, або належним чином уповноваженими ними особами.

Таким чином не зважаючи на помилку у зазначенні підписанта у преамбулі додатку, його було підписано вповноваженою особою постачальника і тому він не може вважатися недійсним.

Зауваження відповідача про те, що додаток № 2 до контракту від 01.03.2016 р. № 02 ЛЕБ МШ ГБЖ/пр/160892 та сам контракт датовані однією датою, суд не бере до уваги, оскільки митне та цивільне законодавство України не містить обмежень на підписання договірних документів однією датою, що є правом сторін за цивільною угодою.

Згідно з ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

Відповідач у рішенні про коригування митної вартості жодним чином не зазначає та не обґрунтовує, яким чином вказані ним невідповідності, що є описками, та не впливають на визначення вартості товару, могли вплинути на визначення розміру митної вартості, та викликати сумніви відповідача у правильності визначення митної вартості.

Позивачем відповідачу 01.04.2016 р. разом з митною декларацією було надано зовнішньоекономічний договір додатки до нього і рахунок-фактура, що не заперечується сторонами по справі.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору», зареєстрованого Міністерством юстиції України 01 червня 2012 року за № 883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Проте, всупереч зазначеної норми відповідач не навів у своєму рішенні жодних причин, через які згідно з приписами Митного кодексу України, заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у рішенні не було наведено інформацію щодо числових значень складових митної вартості, яка могла б призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості.

Крім того, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено: «Митним органом, згідно ст. 55 МК України проведено консультацію з декларантом щодо обґрунтування вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Обраний митним постом «Сартана» метод визначення митної вартості другорядний на підставі ст. 53, 55, 57, 59 МК України 2а (за ціною договору щодо ідентичних товарів). Джерело інформації: МД від 12.02.2016р. № 110120000/2016/401566 (вага партії 979, 50 тон, вартість тони 162,00 долари США, вартість партії 158 679,00 дол. США.».

Згідно ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 i 60 Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відповідачем зазначено, що з позивачем проведено процедуру консультацій, але це було спростовано позивачем та не відповідає дійсності.

Верховний Суд України в постанові від 11.09.2012 року (№ 26347525 згідно Єдиного реєстру судових рішень), з посиланням також на постанови від 21.01.2011 року (справа № 21-56а10), від 07.02.2011 року (справа № 21-76а10), від 14.11.2011 року (справа № 21-213а11), від 06.02.2012 року (справа № 21-418а11), зазначив про неправомірність застосування митним органом наступного методу визначення митної вартості товару без обґрунтування неможливості застосування попереднього методу та без проведення з декларантом відповідних консультацій.

Аналогічної ж правової позиції притримується і Вищий адміністративний суд України в ухвалі № К/800/52901/15 від 21.04.2016 року.

Окрім іншого, Вищий адміністративний суд України висловив свою правову позицію в постанові № К/800/68609/14, № К/800/68617/14 від 05.02.2015 року та зазначив, що « Митним кодексом України передбачено проводити митний контроль із застосуванням єдиної з митними органами інформаційно-телекомунікаційної системи (частина четверта статті 319 МК України), проте правовий статус ї бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України (далі ЄАІС ДМСУ), порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб'єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також, у ЄАІС ДМСУ відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення. Тому, колегія судів приходить до висновку, що вказана база не містить всіх об'єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально і підлягають обчисленню.

Колегія суддів зазначає, що Кодексом надано право митному органу встановити характеристики, визначальні для перевірки задекларованої митної вартості товарів у рамках процедури митного контролю та митного оформлення, проводити відповідні дослідження (аналіз, експертизи) товарів і саме на підставі таких досліджень визначити митну вартість поставленого товару.

Відповідачем не надано доказів, які свідчать про використання своїх повноважень, передбачених у главі 50 "Митні експертизи" МК України. Вказане свідчить про те, що коригування митної вартості названого товару Південна митниця за резервним методом проведене з порушенням вимог частини дев'ятої статті 58 Кодексу, тобто, не на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та підлягають обчисленню».

З огляду на вищевикладене, відповідачем не доведено та не надано жодних аргументів та доказів того, що документи, подані позивачем до митного оформлення, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Таким чином, спірне рішенні про коригування митної вартості прийнято відповідачем не правомірно та без урахування всіх обставин по справі.

Відповідно до положень ст. 256 Митного кодексу України відмова у митному оформленнi - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рiшеннi про відмову у митному оформленні повинні бути зазначенi причини відмови та наведені вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів.

Згідно ч. 6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленнi товарiв за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартiстю виключно за наявності обґрунтованих пiдстав вважати, що заявлено неповнi та/або недостовiрнi вiдомостi про митну вартiсть товарiв, у тому числі невiрно визначено митну вартість товарів, у разi:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартостi;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документiв згiдно з перелiком та вiдповiдно до умов, зазначених у частинах другiй - четвертiй статтi 53 МК України, або вiдсутностi у цих документах всiх вiдомостей, що пiдтверджують числовi значення складових митної вартостi товарiв, чи вiдомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або пiдлягає сплатi за цi товари;

3) невiдповiдностi обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартостi товару умовам, наведеним у главi 9 МК України;

4) надходження до митного органу документально пiдтвердженої офiцiйної iнформацiї митних органiв iнших країн щодо недостовiрностi заявленої митної вартостi.

Однак, картка відмови № 700100000/2016/00004 в прийнятті митної декларації № 700100000/2016/002567 від 01.04.2016 р. не містить жодних аргументів щодо неможливості здійснення митного оформлення товару за заявленою митною вартістю, крім того, не визначає, які неповнi та/або недостовiрнi вiдомостi про митну вартiсть товарiв містять документи з вичерпного переліку, передбаченого ч. 2 ст. 53 МК України, подані декларантом.

З огляду на вищезазначене, картка відмови № 700100000/2016/00004, прийнята посадовою особою митного органу з порушенням ст. 54 та ст. 256 Кодексу, отже, є неправомірною.

Згідно ч. 7 ст. 54 МК України, у разі, якщо пiд час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповнi та/або недостовiрнi вiдомостi про митну вартiсть товарiв, у тому числi невiрно визначено митну вартiсть товарiв, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартiсть вважається визнаною автоматично.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких підстав, суд вважає, що відповідачем не доведена законність та правомірність прийняття спірних рішень.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шиппінг» до Донецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №700100000/2016/00001/2 від 06.04.2016 року, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №700100000/2016/00004 від 06.04.2016 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 19, 20, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 94, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шиппінг» до Донецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №700100000/2016/00001/2 від 06.04.2016 року, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №700100000/2016/00004 від 06.04.2016 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Донецької митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів №700100000/2016/00001/2 від 06.04.2016 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Донецької митниці Державної фіскальної служби України №700100000/2016/00004 від 06.04.2016 року.

Стягнути з Донецької митниці Державної фіскальної служби України (за рахунок бюджетних асигнувань) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шиппінг» судові витрати в розмірі 2 359 (дві тисячі триста пятдесят девять )грн. 71коп.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 13.09.2016 року.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 14.09.2016 року.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надісланням апеляційної скарги особою, яка її подає, до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кірієнко В.О.