Справа № 169/486/16-а
Суддя: Турак О. В.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 169/486/16-а
Провадження № 2-а/169/26/16
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2016 року смт.Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Турак О.В.,

секретар судового засідання Мисюк П.З.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспекторів роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Луцьк Давидюка Тараса Геннадійовича, Рищиновця Святослава Миколайовича про скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспекторів роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Луцьк Давидюка Т.Г., Рищиновця С.М. про скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваними постановами інспекторів роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Луцьк Давидюка Т.Г., Рищиновця С.М. серії ПС2 №№778037, 844694 від 16 серпня 2016 року на нього накладено адміністративні стягнення за ч.3 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн. та за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн. за те, що він 16 серпня 2016 року о 14:10 год. в м. Луцьку по вул. Винниченка, 11 керуючи автомобілем Ауді А4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснив рух по смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 «Дороги із смугою для руху маршрутних транспортних засобів», чим порушив вимоги п. 17.1 Правил дорожнього руху, та не мав при собі і не пред'явив для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також реєстраційного документа на транспортний засіб та полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власника транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.1 а) Правил дорожнього руху.

Вважаючи, що Правил дорожнього руху він не порушував та адміністративного правопорушення не вчинив, позивач просить визнати протиправними та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №844694 від 16 серпня 2016 року, якою на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн.; постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №778037 від 16 серпня 2016 року, якою на нього накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 грн.; провадження у справах закрити за відсутністю складу правопорушень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідачі - інспектори роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Луцьк Давидюк Т.Г., Рищиновець С.М. в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоч були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідачів по справі підстави для прийняття постанов про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510 грн. та 425 грн.

Оспорюючи постанови відповідачів у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП, позивач посилається на те, що він не керував транспортним засобом смугою для руху маршрутних транспортних засобів, адже від початку його руху від будинку №65 по вул. Винниченка в м. Луцьку, де є місце для паркування автомобілів, жодного дорожнього знаку 5.8 «Дороги із смугою для руху маршрутних транспортних засобів» немає, а також відсутня дорожня розмітка 1.24 «смуга руху маршрутних транспортних засобів». Документи, а саме: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власника транспортного засобу він залишив у пасажира його автомобіля ОСОБА_4, а сам їздив разом з відповідачами до наркологічного диспансеру для проведення його медичного обстеження, оскільки в останніх була підозра на перебування його за кермом в стані алкогольного сп'яніння, яка не підтвердилась. Про те, що документи знаходяться в автомобілі, він повідомив інспекторів, проте вони це проігнорували. Крім того, відповідачі не просили пред'явити вказані документи.

Вказані обставини в судовому засіданні підтвердив позивач ОСОБА_1, а також свідок ОСОБА_4

Суд зазначає, що згідно вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 3 ст.122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами у справі не було надано доказів на підтвердження встановленого за допомогою технічних приладів адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем. Будь-яких інших доказів щодо того, що позивач здійснив рух по смузі руху для маршрутних транспортних засобів, та не мав при собі посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса, чим порушив вимоги п.17.1, 2.1 ПДР України, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - кінозйомки, відеозапису, адміністративного протоколу, тощо, відповідачами не надано.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху, відповідно до п.17.1 яких на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Разом з тим, пунктом 17.2 Правил дорожнього руху передбачено, що водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини.

Таким чином, законодавством передбачено можливість водіїв заїжджати на смугу для маршрутних транспортних засобів під час виїзду на дорогу у випадку її відокремлення переривчастою лінією дорожньої розмітки.

Позивач вказує, що він виїжджав на дорогу від будинку №65 по вул. Винниченка в м. Луцьку, де є місце для паркування автомобілів, до того ж жодного дорожнього знаку 5.8 «Дороги із смугою для руху маршрутних транспортних засобів» там немає, а також відсутня дорожня розмітка 1.24 «смуга руху маршрутних транспортних засобів», і такі його доводи відповідачами не спростовані.

Відповідно до ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

В адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень встановлена презумція його вини. Презумція вини покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачами не було надано належних доказів в обґрунтування законності винесених ними постанов та накладення штрафу, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 122 , ч.1 ст.126 КУпАП.

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачами не доведено правомірність встановлення адміністративних правопорушень, суд дійшов висновку про необґрунтованість та протиправність постанов у справах про адміністративні правопорушення серії ПС2 №№844694, 778037 від 16 серпня 2016 року, винесеними відповідачами відносно ОСОБА_1 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, ч.1 ст.126 КУпАП, внаслідок чого спірні постанови підлягають скасуванню.

Разом з тим, позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення до задоволення не підлягають, оскільки даний спір, згідно з п.1 ч.1 ст.17 КАС України, являється спором фізичної особи із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення (акту індивідуальної дії) та не є справою про адміністративне правопорушення.

Адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) виносить постанову про закриття справи.

Суд не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вирішення спору із ухваленням судового рішення по суті позовних вимог виключає можливість одночасного закриття провадження щодо тих самих вимог.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 10, 11, 41, 71, 72, 86, 102, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 171-2 КАС України, на підставі ст.ст. 7, 9, 33, ст.ст. 251, 252, 280, п. 3 ч. 1 ст. 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №844694 від 16 серпня 2016 року, винесену інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Луцьк Давидюком Тарасом Геннадійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №778037 від 16 серпня 2016 року, винесену інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Луцьк Рищиновцем Святославом Миколайовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Турійський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий