Справа № 826/26261/15
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

07 вересня 2016 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суді в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід банк" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід банк" до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа - ОСОБА_2 про скасування рішення, визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Родовід банк", звернулось до суду із адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними дій при винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження №49053951 від 20.10.2015 року, скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження №49053951 від 20.10.2015 року, зобов'язання відкрити виконавче провадження.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року в задоволенні вимог адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги адміністративного позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно зі ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 статі 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16.10.2015 року на виконання до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві надійшов виконавчий напис №594 від 01.07.2009 року виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 що належить на праві власності ОСОБА_2 на задоволення вимог ПАТ «Родовід Банк» у розмірі: кредит в еквіваленті 140000 доларів США, відсотки в еквіваленті 15 703,65 доларів США, пеня в сумі еквівалентній 1 595, 51 доларів США.

Постановою №49053951 від 20.10.2015 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі пункту восьмого ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження». Дана постанова мотивована тим, що квартира АДРЕСА_1 підпадає під дію мораторію встановленого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у зв'язку з чим, виконавчий документ не може бути прийнятим до виконання.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою , позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України» встановлено заборону на звернення стягнення на квартиру позивача, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, отже при прийнятті оскаржуваної постанови відповідач діяв відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" (далі Закон).

Відповідно до статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі написи нотаріуса.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, що 16.10.2015 року представник Публічного акціонерного товариства "Родовід банк" повторно подав до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві виконавчий напис №594 від 01.07.2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 що належить на праві власності ОСОБА_2 на задоволення вимог позивача

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції а не заперечується сторонами по справі, що квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчим кредитом наданим в іноземній валюті, загальна площа квартири 92,10 кв.м.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Тобто, вказаний Закон є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону. Виконавчі документи в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягає виконанню.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 01.07.2015 року у справі №6-345цс15 тощо.

Відповідно до статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Разом з тим,, відповідно до договору іпотеки від 27.04.2007 року квартира АДРЕСА_1 є місцем постійного проживання ОСОБА_2 (а.с.11)

В свою чергу, позивачем не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, доказів, на спростування того, що згадувана квартира використовується третьою особою, як місце постійного проживання (відсутнє інше житлове майно), загальна площа квартири перевищує 140 кв. м., а також, що у державного виконавця були правові підстави до відкриття виконавчого провадження.

Також, в матеріалах справи відсутня згода позивача (власника квартири) на відчуження зазначеної квартири.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно дослідив наявні в матеріалах справи документи та дійшов обґрунтованого висновку, що квартира АДРЕСА_1 підпадає під дію мораторію встановленого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України» встановлено заборону на звернення стягнення на квартиру позивача, то це відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить інших посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід банк" - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст ухвали виготовлено 09 вересня 2016 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.