Справа № 810/1340/16
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м.Київ 810/1340/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Панової Г.В., за участю секретаря судового засідання: Волощук Л.В., в присутності

представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

від відповідача не зявились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Білоцерківського національного аграрного університету

до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Білоцерківський національний аграрний університет з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 13.01.2016 № НОМЕР_1 та від 13.01.2016 № НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, які викладені в ОСОБА_2 про результати проведення перевірки своєчасності сплати податку на додану вартість № 0000869/10-02-15-01/493712 від 29.12.2015 є необґрунтованими, а також такими, що не відповідають дійсності.

Спростовуючи вказані висновки ОСОБА_2, позивач зауважив, що кошти по уточнюючому розрахунку до декларації з ПДВ за жовтень 2013 року (в звязку з виправленням самостійно виявлених помилок) були сплачені підприємством у повному обсязі та у строки передбачені Податковим кодексом України, а саме до подання такого уточнюючого розрахунку.

З огляду на зазначене, позивач стверджує, що вимога податкового органу щодо повторної сплати суми грошового зобовязання визначеного у вказаному уточнюючому розрахунку у звязку з його анулюванням та перерахуванням на новий реєстраційний рахунок ПДВ є протиправною.

При цьому, зауважив, що безпідставне незарахування податковою інспекцією сплаченої підприємством суми грошового зобовязання по уточнюючому розрахунку до декларації з ПДВ за жовтень 2013 року призвело до несвоєчасного надходження коштів перерахованих підприємством на погашення грошового зобовязання визначеного університетом у декларації з ПДВ за вересень 2015 року.

Наголошував, що Білоцерківський національний аграрний університет своєчасно та в повному обсязі виконав свій обовязок щодо сплати грошового зобовязання з податку на додану вартість визначених в уточнюючому розрахунку до декларації з ПДВ за жовтень 2013 року та декларації з ПДВ за вересень 2015 року.

У свою чергу, як стверджує позивач, відповідач, в порушення встановлених законодавством вимог не виконав свого обовязку та не здійснив своєчасного зарахування сплачених підприємством сум грошових зобовязань, що призвело до виникнення вказаних в ОСОБА_2 перевірки порушень та застосування до Білоцерківського національного аграрного університету штрафних санкцій.

За наведених обставин, позивач просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення 13.01.2016 № НОМЕР_1 та від 13.01.2016 № НОМЕР_2.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 25.04.2016 відкрито провадження в адміністративній справі № 810/1340/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання призначене на 07.06.2016 зявились уповноважені представники позивача та свідок - головний державний інспектор відділу контролю за декларуванням податку на додану вартість управління оподаткування юридичних осіб Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

Під час судового засідання представник позивача підтримав доводи, викладені в адміністративному позові та просив позов задовольнити

Відповідач явку уповноваженого представника до суду не забезпечив. Про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується даними наявних у справі доказів. Разом з цим, в матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідача на адміністративний позов відповідно до змісту яких податковий орган просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та провести судовий розгляд справи за наявними в ній матеріалами без участі уповноваженого представника Білоцерківської ОДПІ.

В обґрунтування доводів заперечень відповідач зазначив, що після внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення ПДВ від 16.07.2015 наявна станом на 01.07.2015 в КОР сума переплати позивача була перенесена Білоцерківською ОДПІ до його рахунку в системі електронного адміністрування (СЕА) ПДВ з фактичним її «обнуленням». У звязку з чим на розмір цієї переплати була збільшена сума, на яку Білоцерківський НАУ мав право реєструвати накладні ЄРПН. Тобто, станом на 01.07.2015 в КОР позивача не існувало переплати яка б могла автоматично погасити борг за уточнюючим розрахунком від 01.07.2015. У звязку з цим, станом на 01.07.2015 у позивача утворився податковий борг з ПДВ, який почав погашатись підприємством шляхом зарахування коштів, сплачених Білоцерківським НАУ, очевидно, на інші цілі.

Аналогічна ситуація мала місце також зі сплатою заборгованості по декларації з ПДВ за вересень 2015 року, оскільки здійснені позивачем проплати були віднесені на рахунок підприємства в СЕА ПДВ, а не до КОР. Погашення позивачем боргу по вказаній декларації відбулось лише 10.11.2015.

У запереченнях на позов, відповідач також зазначив, що сплата передбачених Податковим кодексом штрафних санкцій здійснюється платником податку з поточного рахунку до відповідного бюджету. Податковий орган позбавлений самостійно переводити кошти з рахунку платника податків в СЕА ПДВ в рахунок погашення його поточних зобовязань, а також зобовязань зі штрафу чи нарахованої пені.

При цьому, приписи пункту 40 підрозділу ІІ Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України також не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки вступили в силу вже після того, як підприємством було допущено прострочення погашення податкового боргу за уточнюючим розрахунком від 01.07.2015.

За наведених обставин Білоцерківська ОДПІ стверджує, що відповідач мав всі законодавчо визначені повноваження та підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень, а тому передумови для задоволення позовних вимог відсутні.

Свідок - ОСОБА_3 (посадова особа податкового органу, якою було проведено перевірку та складено ОСОБА_2, що став підставою для прийняття оскаржуваних повідомлень-рішень) у судовому засіданні пояснив суду, що позивачем дійсно своєчасно та у повному обсязі було здійснено оплату узгоджених сум грошових зобовязань з ПДВ як по уточнюючому розрахунку, так і по поточним зобовязанням визначеним в деклараціях.

Водночас, у звязку з внесенням змін до Перехідних положень Податкового кодексу України, сплачені 26.06.2015 позивачем кошти по уточнюючому розрахунку до декларації з ПДВ за жовтень 2013 року були перенесені з поточного рахунку платника ПДВ на електронний рахунок ПДВ цього платника податку.

Таким чином, станом на момент подання підприємством остаточного уточнюючого розрахунку, а саме 01.07.2015, грошові кошти на поточному рахунку платника ПДВ були відсутні, а тому не могли бути зараховані у погашення зобовязання по цьому уточнюючому розрахунку.

Зазначені обставини призвели до виникнення у позивача податкового боргу на суму 48172,00 грн.

Разом з цим, несвоєчасне погашення підприємством вказаної суми податкового боргу призвело до виникнення іншої заборгованості, зокрема, по зобовязанню визначеному позивачем в декларації за вересень 2015 року.

Свідок зауважив, що саме вказані обставини стали підставою для встановлення позивачу суми штрафних санкцій та прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши пояснення представників позивача та свідка, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, в жовтні 2013 року позивачем було заявлено податковий кредит по податковій накладній № 21 від 30.10.2013 на суму ПДВ 38250,00 грн. (а.с.45,46)

Водночас, самостійно виявивши технічну помилку у вказаній декларації, позивач 26.06.2015 направив до податкового органу «уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з ПДВ у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок» та «уточнюючу розшифровку податкових зобовязань податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» за жовтень 2013 року.

Згідно з даними наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 1194 від 26.06.2016 позивач сплатив суму ПДВ визначену у вказаному уточнюючому розрахунку, а також суму штрафу, що разом становить 48172,00 грн. (а.с.10).

Вказані обставини підтвердив і представник податкового органу у судовому засіданні.

В подальшому позивачем було виявлено помилку у вказаному уточнюючому розрахунку, у звязку з чим цей розрахунок був анульований та 01.07.2015 направлено новий розрахунок (а.с.47).

З наявних в матеріалах справи витягів КОР Білоцерківського НАУ за 2015-2016 роки судом встановлено, що станом на 30.06.2015 у позивача була відсутня заборгованість, натомість сума переплати становила 45775,64 грн.

Водночас, згідно даних КОР Білоцерківського НАУ за 2015-2016 роки 01.07.2015 у позивача виник податковий борг на суму визначену в уточнюючому розрахунку від 01.07.2015 у розмірі 38250,00 грн. На зазначену суму позивачу було нараховано пеню у розмірі 4724,56 грн. у звязку з чим загальна сума заборгованості склала 42974,56 грн.

Як зазначає відповідач у запереченнях на адміністративний позов та стверджував представник податкового органу у судовому засіданні, вказана сума боргу виникла у Білоцерківського НАУ у звязку з тим, що наянвна станом на 01.07.2015 в КОР сума переплати позивача була перенесена податковим органом до його рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ із фактичним її обнулінням.

29.12.2015 посадовою особою Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгоджених податкових зобовязань з ПДВ Білоцерківським НАУ, результати якої оформлено ОСОБА_2 від 29.12.2015 від № 0000869/10-02015-01/493712 (далі ОСОБА_2 перевірки).

Як вбачається з матеріалів справи, в ході перевірки своєчасності сплати ПДВ по уточнюючому розрахунку податкових зобовязань з ПДВ у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок Білоцерківським НАУ, встановлено порушення п.50.1 ст. 50, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасну сплату податкового зобовязання в сумі 866670,00 грн., яка складається з наступного:

- по уточнюючому розрахунку від 01.07.2015 № НОМЕР_3 до декларації ПДВ яким визначено зобовязання у розмірі 38060,60 грн. на 117 днів (дата нарахування 01.07.2015, а дата сплати 26.10.2015)

- по уточнюючому розрахунку від 01.07.2015 № НОМЕР_3 до декларації ПДВ яким визначено зобовязання у розмірі 189,40 грн. на 6 днів (дата нарахування 01.07.2015, а дата сплати 07.07.2015)

- по податковій декларації з податку на додану вартість від 19.10.2015 в якій суму грошового зобовязання визначено у розмірі 48420,00 грн. на 10 днів (дата нарахування 30.10.2015, а дата сплати 10.11.2015).

Непогоджуючись з вказаними висновками перевірки Білоцерківським НАУ 05.01.2016 було направлено до податкового органу заперечення.

За результатом розгляду вказаних заперечень Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області 12.01.2015 надано відповідь в якій вказано, що висновки ОСОБА_2 перевірки залишено без змін.

13.01.2016 на підставі висновків викладених в ОСОБА_2 перевірки та п. 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_1 від 13.01.2016, яким позивача зобовязано сплатити штраф за порушення граничного терміну сплати суми грошового зобовязання ПДВ із вироблених в Україні товарів (за затримку на 6 днів суми зобовязання у розмірі 48609,4 грн.) у розмірі 10% на загальну суму 4860,94 грн.

- № НОМЕР_2 від 13.01.2016 в якому позивача зобовязано сплатити штраф за порушення граничного терміну сплати суми грошового зобовязання ПДВ із вироблених в Україні товарів (за затримку на 117 днів суми зобовязання у розмірі 38060,60 грн.) у розмірі 20% на загальну суму 7612,00 грн.

Вважаючи висновки ОСОБА_2 перевірки безпідставними, а прийняті контролюючим органом податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач 15.01.2016 звернувся зі скаргою до Головного управління ДФС у Київській області та 15.03.2016 до Державної фіскальної служби України.

Разом з цим, рішеннями від 04.03.2015 ГУ ДВС у Київській області та від 01.04.2016 ДФС України повідомили позивача про те, що податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги без задоволення.

При цьому, у вказаних рішеннях органами фіскальної служби було розяснено позивачу, що з електронного рахунку погашаються суми податкових зобовязань задекларованих платником податку в податкових деклараціях з ПДВ за звітні (податкові) періоди з 01.02.2015, а суми податкових зобовязань з ПДВ, які платник визначив в уточнюючих розрахунках до податкових декларацій з ПДВ, суми ПДВ, донараховані платнику контролюючим органом за результатами перевірок, суми штрафів та пені сплачуються не з електронного рахунку платника, а з його поточного рахунку.

У свою чергу, не погоджуючись з рішеннями податкових органів та вважаючи прийняті податкові повідомлення-рішення від 13.01.2016 № НОМЕР_1 та від 13.01.2016 № НОМЕР_2 протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом про їх скасування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

В силу положень частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; добросовісно; розсудливо тощо.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України.

Приписами статті 16 вказаного нормативно-правового акта визначається, що платник податків зобов'язаний, зокрема, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, а також подавати контролюючим органам інформацію в порядку, у строки та в обсягах, встановлених податковим законодавством.

Аналогічне визначення передбачено і статтею 36.1 Податкового кодексу України, в якій законодавцем зазначено, що податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Статтею 38.1. Податкового кодексу України передбачено, що виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до статті 49 Податкового кодексу України платник податків зобовязаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають обєкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку (стаття 46.1 Податкового кодексу України).

Податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця (стаття 203.1. Податкового кодексу України).

Крім того, статтею 50.1. Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті, зокрема, надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Водночас, у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення (стаття 58.1 Податкового кодексу України).

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.

Крім того, статтею 57 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобовязаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічний обовязок платника податків передбачений і в статті 203.2. Податкового кодексу України - сума податкового зобовязання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Тобто, в даному випадку, враховуючи, що граничним строком подання декларації з податку на додану вартість (згідно статті 203.1. Податкового кодексу України) є 20й календарний день, що настає за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця, то граничним стоком сплати податкового зобовязання є 10й день після відповідної календарної дати.

Відповідно до приписів пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобовязання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобовязання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу

За нормами підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків визначається, як сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до статті 87.1. Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобовязань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту.

Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість, кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Пунктом 40 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, штрафні санкції та пеня, передбачені цим Кодексом, за порушення строків, установлених цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобовязань з податку на додану вартість, не застосовуються за умови наявності у такі строки коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість у сумах, достатніх для сплати узгоджених податкових зобовязань з податку на додану вартість до бюджету або на спеціальні рахунки платників - сільськогосподарських підприємств, що обрали спеціальний режим відповідно до статті 209 цього Кодексу.

У разі нарахування протягом перехідного періоду системи електронного адміністрування податку на додану вартість зазначених штрафних санкцій такі штрафні санкції підлягають списанню контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку на додану вартість протягом 14 робочих днів.

Отже, з аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що джерелом самостійної сплати грошових зобовязань з податку на додану вартість можуть бути кошти наявні на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість у сумах, достатніх для сплати узгоджених податкових зобовязань.

Як було встановлено судом, позивач користуючись своїм правом на виправлення самостійно виявлених помилок у податковій декларації, зокрема за жовтень 2013 року, 26.06.2015 направив до податкового органу уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з ПДВ та в той же день (тобто своєчасно) сплатив визначену в уточнюючому розрахунку суму боргу у розмірі 38060,60 грн., а також 20% штрафних санкцій, що відповідно складає 7612,12 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями платіжного доручення № 1194 від 26.06.2015, а також не заперечувались контролюючим органом. При цьому, з наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 1194 від 26.06.2015 вбачається, шо призначенням вказаного платежу є «ПДВ до уточнення; код 14010100».

Таким чином, судом встановлено, що позивач своєчасно та у повному обсязі виконав свій податковий обовязок щодо сплати грошового зобовязання з ПДВ за жовтень 2013 року.

При цьому, суд звертає увагу, що представник податкового органу у судовому засіданні підтвердив належне виконання платником податків обовязку щодо сплати узгодженої суми грошового зобовязання визначеного в уточнюючому розрахунку до декларації за жовтень 2013 року.

З огляду на зазначене, судом дійшов висновку, що та обставина, що підприємством було анульовано вказаний уточнюючий розрахунок та 01.07.2015 подано новий уточнюючий розрахунок з виправленням помилки, а також те що сплачені 26.06.2015 позивачем кошти були перенесені податковим органом (на підставі абз. 3 п. 34 підрозділу ІІ Розділу ХХ Податкового кодексу України) з поточного рахунку Білоцерківського НАУ на його рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ не може вважатися належною обставиною, яка б свідчила про порушення позивачем вимог пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, зокрема, порушення термінів сплати податку визначеному в уточнюючому розрахунку від 01.07.2015 на 117 днів у розмірі 38060,60 грн. та 6 днів у сумі 189,40 грн., оскільки (згідно даних КОР та свідчень посадової особи податкового органу) станом на 01.07.2016 на електронному рахунку ПДВ підприємства була достатня сума коштів для сплати узгодженого податкового зобовязання по уточнюючому розрахунку від 01.07.2015.

У свою чергу, доводи відповідача відносно того, що підрозділ ІІ Розділу ХХ Податкового кодексу України було доповнено пунктом 40 вже після того як Білоцерківським НАУ було допущення прострочення погашення податкового боргу за уточнюючим розрахунком від 01.07.2015 не приймається судом до уваги з таких підстав.

Як вбачається зі змісту вказаної норми законодавства, вона передбачає звільнення платника податків від відповідальності за порушення строків, установлених цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобовязань з податку на додану вартість за наявності певних умов, тобто помякшує відповідальність особи.

Приписами частини 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

При цьому, суд звертає увагу, що приписи пункту 40 підрозділ ІІ Розділу ХХ Податкового кодексу України були чинними на час проведення податковим органом перевірки 29.12.2015, а тому повинні були бути враховані відповідачем.

Таким чином, з огляду на зазначене, приписи пункту 40 підрозділ ІІ Розділу ХХ Податкового кодексу України повинні були бути застосовані до спірних правовідносин.

Не приймається судом до уваги і посилання відповідача на те, що відповідно до вимог пункту 25 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569 «Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість» розрахунок з бюджетом у звязку з поданням уточнюючого розрахунку відповідно до пункту 50.1 статті 50 Кодексу, сплата податкових зобовязань, визначених контролюючим органом відповідно до підпунктів 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Кодексу, та сплата передбачених Кодексом штрафних санкцій і пені здійснюються платником податку з поточного рахунка до відповідного бюджету.

Так суд звертає увагу, що приписами вказаної норми не встановлено заборони щодо сплати платником податків грошових зобовязань з ПДВ за рахунок коштів наявних у цього платника податків на рахунку в СЕА ПДВ.

При цьому, суд зауважує, що постанови Кабінету Міністрів України є підзаконними нормативно-правовими актами, які приймаються у відповідності до законів (які мають найвищу юридичну силу, зокрема таким є і Податковий кодекс України) і розвивають чи деталізують їх положення. У разі, якщо акти мають різну юридичну силу, застосовується акт вищої юридичної сили.

Тобто, враховуючи приписи статті 87.1. Податкового кодексу України (де вказано, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти. Джерелом самостійної сплати грошових зобовязань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту. Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів), а також прописи пункту 40 підрозділ ІІ Розділу ХХ Податкового кодексу України (якими встановлено, що платник ПДВ звільняється від відповідальності за порушення строків, установлених цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобовязань з податку на додану вартість за умови наявності у такі строки коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість у сумах, достатніх для сплати узгоджених податкових зобовязань з податку на додану вартість до бюджету), суд дійшов висновку, що приписи пункту 25 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569 не можуть бути застосовані за тим змістом, як їх тлумачить податковий орган, а саме: що з електронного рахунку погашаються суми податкових зобовязань задекларованих платником податку в податкових деклараціях з ПДВ за звітні (податкові) періоди з 01.02.2015, оскільки є такими суперечать нормам Податкового кодексу України.

Отже, судом встановлено, що Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було безпідставно не зараховано кошти з рахунку позивача в СЕА ПДВ, сплачені ним на погашення податкового зобовязання визначеного в уточнюючому розрахунку від 01.07.2016.

Крім того, суд звертає увагу, що вимога податкового органу щодо повторної сплати університетом податкового зобовязання визначеного в уточнюючому розрахунку від 01.07.2016 є безпідставним та необґрунтованим, оскільки свій обовязок відповідно до статей 36.1 та 38.1 Податкового кодексу України позивач виконав ще 26.06.2016.

Таким чином, доводи відповідача про порушення Білоцерківським НАУ п.50.1 ст. 50, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасну сплату податкового зобовязання по уточнюючому розрахунку від 01.07.2015 № НОМЕР_3 до декларації ПДВ яким визначено зобовязання у розмірі 38060,60 грн. на 117 днів (дата нарахування 01.07.2015, а дата сплати 26.10.2015) та по уточнюючому розрахунку від 01.07.2015 № НОМЕР_3 до декларації ПДВ яким визначено зобовязання у розмірі 189,40 грн. на 6 днів (дата нарахування 01.07.2015, а дата сплати 07.07.2015) є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності.

Разом з цим, під час розгляду справи судом встановлено, що несвоєчасне зарахування податковим органом коштів сплачених позивачем на рахунок погашення зобовязання визначеного в уточнюючому розрахунку від 01.07.2015 призвело до виникнення у позивача податкового боргу по декларації за вересень 2015 року (№ НОМЕР_4 від 19.10.2015) у розмірі 48420,00 грн.

Так, судом встановлено, що в декларації за вересень 2015 року (№ НОМЕР_4 від 19.10.2015) позивачем було визначено суму грошового зобовязання ПДВ у розмірі 48420,00 грн.

Згідно з даними наявних в матеріалах справи платіжних доручень, судом встановлено, що вказане зобовязання було виконано позивачем своєчасно та у повному обсязі.

Водночас, як вбачається з інформації, яка міститься в КОР платника податків, сплачені позивачем кошти в рахунок погашення податкового зобовязання з ПДВ за вересень 2015 року були зараховані податковим органом в рахунок погашення податкового зобовязання визначеного в уточнюючому розрахунку від 01.07.2015 № НОМЕР_3.

Крім того, в письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач зазначив, що в повному обсязі залишок заборгованості позивача за уточнюючим розрахунком від 01.07.2015 року № НОМЕР_3 (38060,60 грн.) був погашений лише 26.10.2015 року, як слідує із КОР, внаслідок сплати ним коштів у сумі 60798,00 грн.

Відповідач також вказав, що аналогічна ситуація мала місце і з сплатою заборгованості по декларації з ПДВ за вересень 2015 року (від 19.10.2015 року № НОМЕР_4), оскільки здійснені Білоцерківським НАУ проплати відповідно до платіжних доручень № 2001 від 19.10.2015 року, № 2034 від 22.10.2015 року та № 2142 від 30.10.2015 року були віднесені на рахунок підприємства в СЕА ПДВ, а не до КОР.

З огляду на те, що судом встановлено протиправне незарахування податковим органом коштів сплачених позивачем на рахунок погашення зобовязання визначеного в уточнюючому розрахунку від 01.07.2015, а також те що чинним законодавством передбачена можливість самостійної сплати податкових зобовязань з ПДВ за рахунок коштів наявних у достатньому розмірі для сплати узгоджених податкових зобовязань з податку на додану вартість до бюджету на його рахунку у системі СЕА ПДВ, суд дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача про порушення позивачем граничного терміну сплати податкового зобовязання по податковій декларації з податку на додану вартість від 19.10.2015 у розмірі 48420,00 грн. на 10 днів (дата нарахування 30.10.2015, а дата сплати 10.11.2015).

Отже, враховуючи викладене, судом встановлено, що позивачем не було допущено порушень вимог податкового законодавства та виконано обовязок щодо сплати податку на додану вартість по уточнюючому розрахунку від 01.07.2015 № НОМЕР_3 та по декларації з ПДВ за вересень 2015 року від 19.10.2015 року № НОМЕР_4 в порядку і строки, визначені Податковим кодексом.

За наведених обставин висновки податкового органу викладені в ОСОБА_2 перевірки та які стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 13.01.2016 № НОМЕР_1 та від 13.01.2016 № НОМЕР_2 є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Жодних належних доказів та обґрунтованих пояснень, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частиною першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Відповідно до статті 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 13.01.2016 № НОМЕР_1 та від 13.01.2016 № НОМЕР_2.

3. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок асигнувань Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахофабрика Київська" судові витрати у сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд.

Згідно з частиною другою статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 13 червня 2016 р.