Справа № 820/5019/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" серпня 2016 р. м. Київ К/800/59489/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Українського науково-дослідного інституту протезування, протезобудування та відновлення працездатності про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року, -

встановив:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом, у якому просила: визнати протиправними дії Українського науково-дослідного інституту протезування, протезобудування та відновлення працездатності щодо відмови у наданні інформації на її запит від 1 червня 2013 року № 06/із; зобов'язати відповідача задовольнити вказаний запит, а саме: надати інформацію про те, за якою ціною за одиницю товару закуповував Український науково-дослідний інститут протезування, протезобудування та відновлення працездатності протягом січня-травня 2013 року (за кожний місяць окремо) продукти харчування за бюджетні кошти; постановити окрему ухвалу, якою повідомити органи прокуратури про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності посадових осіб відповідача.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 9 липня 2013 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Українського науково-дослідного інституту протезування, протезобудування та відновлення працездатності щодо ненадання обґрунтованої відповіді на інформаційний запит ОСОБА_4 від 1 червня 2013 року № 06/із про отримання публічної інформації. Зобов'язано відповідача надати обґрунтовану відповідь на інформаційний запит ОСОБА_4 від 1 червня 2013 року № 06/із відповідно до частини 4 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI). У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 9 липня 2013 року скасовано в частині визнання неправомірними дій Українського науково-дослідного інституту протезування, протезобудування та відновлення працездатності щодо ненадання обґрунтованої відповіді на інформаційний запит ОСОБА_4 від 1 червня 2013 року № 06/із про отримання публічної інформації та в частині зобов'язання відповідача надати обґрунтовану відповідь на інформаційний запит ОСОБА_4 від 1 червня 2013 року № 06/із відповідно до частини 4 статті 22 Закону № 2939-VI. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 9 липня 2013 року залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернулася до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року та залишити в силі постанову Харківського окружного адміністративного суду від 9 липня 2013 року.

Відповідачем подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 1 червня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до Українського науково-дослідного інституту протезування, протезобудування та відновлення працездатності із письмовим запитом (№ 6/із) про надання публічної інформації щодо того, в якому обсязі та за якою ціною за одиницю товару він закуповував протягом січня-травня 2013 року (за кожний місяць окремо) продукти харчування за бюджетні кошти.

Вказаний запит отримано відповідачем 4 червня 2013 року та зареєстровано за № 581.

Листом від 10 червня 2013 року № 642/15/560 Українським науково-дослідним інститутом протезування, протезобудування та відновлення працездатності надана позивачеві відповідь, в якій зазначено, що використання ним бюджетних коштів визначається як використання коштів, спрямованих на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом, тобто це обсяг виділених по кошторису видатків, сума договорів укладених на поставку продуктів харчування та обсяг коштів, витрачених на їх закупівлю по КЕКВ 2230 «Продукти харчування». Іншого подання інформації, зокрема, найменування товарів, обсяги та ціни, за якими вони закуповуються, Законом № 2939-VI не передбачено. Запитувана позивачем інформація щодо обсягу та ціни на продукти харчування не відноситься до інформації щодо використання бюджетних коштів, а є результатом діяльності Українського науково-дослідного інституту протезування, протезобудування та відновлення працездатності як учасника господарських правовідносин. Відповідно до пункту 8.5 усіх договорів постачання продуктів харчування в інституті на 2013 рік передбачено, що інформація щодо цін, за якими постачались продукти харчування та інші питання, пов'язані з виконанням конкретних договорів поставки, є комерційною таємницею.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправомірно відмовив у наданні запитуваної інформації щодо ціни за одиницю товару, який закуповував Український науково-дослідний інститут протезування, протезобудування та відновлення працездатності протягом січня-травня 2013 року (за кожний місяць окремо) продукти харчування за бюджетні кошти.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в задоволеній частині позову апеляційний суд відмовив в позові, дійшовши висновку, що відповідь відповідача від 10 червня 2013 року № 642/15/560, яка надана у законодавчо встановлені строки, є відповіддю по суті інформаційного запиту, а тому не може вважатися неправомірною відмовою у наданні інформації. Крім того, інформація, яка була предметом запиту (відомості про ціну закупівлі товарів), не може вважатися такою, що створена в процесі виконання суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, оскільки при здійсненні закупівель відповідач не є суб'єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України та не виконує владних управлінських функцій. Інформація, яку запитувала позивач, є результатом діяльності відповідача як учасника господарських правовідносин.

Так, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено у Законі № 2939-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (частина 1 статті 1 Закону № 2939-VI).

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону № 2939-VI).

Відповідно до статті 5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.

Частиною 5 статті 6 Закону № 2939-VI визначено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Згідно статті 12 Закону № 2939-VI суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Пунктом 3 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

За правилами статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов'язані: оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Судом першої інстанції встановлено, що Український науково-дослідний інститут протезування, протезобудування та відновлення працездатності є бюджетною неприбутковою установою, яка фінансується з Державного бюджету України, входить до сфери управління Міністерства соціальної політики України та є розпорядником бюджетних коштів, у зв'язку з чим у відповідності до вимог статті 13 Закону № 2939-VI є розпорядником публічної інформації.

Частиною 1 статті 22 Закону № 2939-VI передбачені виключні випадки відмови у задоволенні запиту розпорядниками інформації.

В ході розгляду справи судом першої інстанції не встановлено наявності у відповідача передбачених законом підстав для відмови у задоволенні запиту на інформацію.

З огляду на те, що відповіді з питання надання інформації щодо того, за якою ціною за одиницю товару Український науково-дослідний інститут протезування, протезобудування та відновлення працездатності закуповував протягом січня-травня 2013 року (за кожний місяць окремо) продукти харчування за бюджетні кошти, позивачем не отримано, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки інформація, яка була предметом запиту, стосується використання бюджетних коштів.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 9 липня 2013 року прийнята відповідно до вимог чинного законодавства і скасована постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року помилково.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року - скасувати.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 9 липня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Українського науково-дослідного інституту протезування, протезобудування та відновлення працездатності про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.