Справа № 803/1330/16
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року Справа № 803/1330/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мачульського В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Луцька ОДПІ, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11 червня 2015 року №12652-17.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що Луцькою ОДПІ 11 червня 2015 року було прийнято податкове повідомлення-рішення №12652-17, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25000,00 грн. ОСОБА_1 вважає вказане рішення неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Так позивач зазначив, що рішення Луцької міської ради «Про встановлення транспортного податку у м. Луцьку» було опубліковано на офіційному веб-сайті Луцької міської ради в кінці січня 2015 року, а відтак таке рішення набирає законної сили та застосовується з початку бюджетного періоду, що настає після його оприлюднення. Оскільки, статтею 3 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 01 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, тому застосування Луцькою ОДПІ положень зазначеного рішення Луцької міської ради з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Отже, визначення позивачу податкового зобовязання з транспортного податку за 2015 рік, враховуючи, що рішення Луцької міської ради про введення на територію міста цього податку було оприлюднене лише в кінці січня 2015 року, не відповідає положенням Податкового кодексу України (ПК України) та є протиправним, а відтак підлягає скасуванню.

Крім того, ОСОБА_1 зауважив, що до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення розрахунку податкового зобовязання, яке визначене таким податковим повідомленням-рішенням, додано не було, що унеможливлює визначення податкового періоду, за який таке податкове зобовязання було нараховане, та не дозволяє встановити підставність та коректність визначення податкового зобовязання. Зазначений дефект оскаржуваного повідомлення-рішення не дозволяє встановити податковий період, за який податкове зобовязання було нараховане, а отже й впливає на суть повідомлення-рішення.

З наведених підстав позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11 червня 2015 року №12652-17.

У письмових запереченнях проти позову від 12 вересня 2016 року за №11885/16 (а.с.31-35) відповідач просив в задоволенні позову відмовити, вказавши, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» в частині положень щодо внесення змін до Податкового кодексу України стосовно оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, не визнано нечинним чи неконституційним та не зупинено його дію. Відтак, Луцька ОДПІ як субєкт владних повноважень, керуючись положеннями статті 19 Конституції України, не може не нараховувати грошове зобовязання з транспортного податку попри наявність передбаченого чинним законодавством обовязку здійснювати таке нарахування. Відповідач не погоджується з твердженнями позивача на те, що для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2015 році, таке рішення повинно бути прийнято до 15 липня 2014 року. Вказує, що Законом місцевим радам дозволено прийняти рішення на 2015 рік протягом січня 2015 року.

Відповідач також вказав, що до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не передбачено розроблення розрахунку. Крім того, ОСОБА_1 сплатив транспортний податок, а отже не заперечував проти свого обовязку по сплаті транспортного податку та сплативши, визнав його.

Керуючись наведеним, відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Представником позивача 06 вересня 2016 року подано заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача (а.с.25).

Представник відповідача 14 вересня 2016 року подав суду клопотання № 11952/16 про розгляд справи за його відсутності. Проти заявленого позову заперечує, просить суд відмовити в його задоволенні (а.с.38).

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням вимог частини першої статті 41, частини четвертої статті 122 КАС України та у звязку із надходженням до судового засідання клопотань про розгляд справи за відсутності представників сторін, судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні спору судом податкове повідомлення-рішення від 11 червня 2015 року №12652-17, прийняте відповідачем як субєктом владних повноважень, перевірялось на відповідність вимогам частини третьої статті 2 КАС України.

Як передбачено частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення від 11 червня 2015 року №12652-17, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 02 липня 2013 року за фізичною особою ОСОБА_1 Луцьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Волинській області зареєстровано транспортний засіб марки і моделі LAND ROVER RANGE ROVER, номер кузова НОМЕР_1, обєм двигуна 4367 куб. см, рік випуску 2012 (а.с. 7).

Луцькою ОДПІ відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України було прийнято податкове повідомлення-рішення від 11 червня 2015 року №12652-17 про визначення суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб на суму 25000,00 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України було введено новий транспортний податок.

Згідно із підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 цього ж Кодексу передбачено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Як передбачено, підпунктом 267.3.1 пункту 267.3, пунктом 267.4 статті 267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктом 4 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відповідно до пункту 265.1 статті 265 ПК України транспортний податок входить до складу податку на майно. Податок на майно належить до місцевих податків (підпункт 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України).

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 ПК України).

Відповідно до пунктів 4.3, 4.4 статті 4 ПК України податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів. Установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Згідно із пунктами 8.1, 8.3 статті 8 цього Кодексу в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Разом з тим, транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 ПК України). Поміж тим, відповідно до п. 9.4 ст. 9 ПК України установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У статті 10 Податкового кодексу України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (пп.10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з нормами ПК України є місцевим податком.

Пунктом 12.3 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до пункту 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Згідно із пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» цей Закон набрав чинності з 01 січня 2015 року.

Отже, органи місцевого самоврядування, виконуючи рекомендацію Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та приймаючи відповідні рішення, зобовязані дотримуватись інших обовязкових приписів Податкового кодексу України, зокрема, підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу, яким встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, податкові зобов'язання з місцевого податку можуть визначатися контролюючим органом лише в разі, якщо сільська, селищна чи міська ради своїм рішенням встановила такий місцевий податок. При цьому, таке рішення повинно бути офіційно оприлюднене до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування відповідного місцевого податку, в іншому разі такі податкові зобов'язання можуть визначатись не раніше початку наступного бюджетного періоду (року), що настає за періодом (роком), в якому прийняте відповідне рішення органом місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 3 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається з 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Відтак, бюджетний період, в якому починає застосовуватись транспортний податок є 2016 рік, а 2015 рік є плановим періодом.

Крім того, підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового Кодексу України визначено, що податкове законодавство України ґрунтується зокрема на принципі стабільності, вимоги якого передбачають, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Отже, норми щодо визначення податкового зобовязання стосовно транспортного податку у розмірі 25000,00 грн. за легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см., закріплені в статті 267 ПК України з урахуванням приписів підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 і підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України, не можуть застосовуватись раніше початку нового бюджетного періоду - з 01 січня 2016 року.

Суд критично ставиться до доводів відповідача, що оскільки ОСОБА_1 сплатив транспортний податок в сумі 25000,00 грн., згідно податкового повідомлення-рішення від 11 червня 2015 року №12652-17, то останній не заперечував проти свого обовязку по сплаті транспортного податку та сплативши, визнав його. Вказане не позбавляє позивача права визначеного ПК України оскаржити податкове повідомлення-рішення у строк, визначений законом, не дивлячись на сплату податкового зобовязання.

Судом при вирішенні справи також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, та якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати прибуткового податку.

Так, у пункті 110 рішення Європейського Суду з прав людини від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд дійшов висновку, що відповідач, як субєкт владних повноважень не довів правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення. Відтак, визначення позивачу суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 25000,00 грн. не відповідає положенням ПК України та є протиправним, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи встановлені обставини справи та вищезазначені положення чинного законодавства України, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, а тому підлягають задоволенню.

Як визначено частиною першою статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, слід присудити на користь позивача всі здійснені ним і документально підтверджені судові витрати в розмірі 551 грн. 21 коп. (платіжне доручення №82 від 01 вересня 2016 року) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 71,122,158,160,162,163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 11 червня 2015 року №12652-17.

Присудити на користь ОСОБА_1 (43010, Волинська область, м. Луцьк, вул. Балакірєва, будинок 25, ідентифікаційний код НОМЕР_2) за рахунок бюджетних асигнувань Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, м. Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код юридичної особи 39497665) судові витрати в сумі 551,21 грн. (пятсот пятдесят одна гривня 21 копійка).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В.Мачульський