Справа № 803/2718/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року Справа № 876/11416/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії за апеляційними скаргами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в серпні 2015 року звернувся з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного банку «Міський Комерційний Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності щодо не включення ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників, визнання протиправною та скасування відмови у включенні ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників ПАТ «Міський Комерційний Банк», зобов'язання включити ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників ПАТ «Міський Комерційний Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Міський комерційний банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка Костянтина Володимировича включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Міський комерційний банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо вкладника ОСОБА_1. Зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 до загального реєстру вкладників ПАТ «Міський комерційний банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодилися Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк», подавши апеляційні скарги.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що постановлене рішення суду є прямим втручанням в дискреційні повноваження Фонду гарантування, оскільки Фонд не включає вкладників до Загального реєстру, а лише затверджує його на підставі Переліку або додаткової інформації, що надаються Уповноваженою особою.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» в апеляційній скарзі зазначає, що постанова суду першої інстанції прийнята із неповним з'ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час перевірки правомірності укладення банківських договорів було встановлено, що залучення коштів по договору банківського вкладу ОСОБА_1 суперечить вимогам Постанов НБУ. Існують підстави вважати, що такий правочин є фіктивним та його здійснено з метою отримання гарантованої суми коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Представники апелянтів у судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_4 заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.05.2014 р. ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях у ПАТ «Міський комерційний банк».

Як вбачається із виписки по особовому рахунку, на поточний рахунок позивача 02.06.2014 р. перераховані кошти в розмірі 200 000 грн. у вигляді поворотної фінансової допомоги відповідно до договору від 05.05.2014 р. Станом на 02.06.2015 р. залишок коштів на рахунку позивача становить 200050,79 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 02.06.2014 р. № 1428 кошти на поточний рахунок позивача перераховані з рахунку юридичної особи ТзОВ «Автоальянсзахід».

Постановою правління Національного банку України від 20.11.2014 р. № 732 ПАТ «Міський комерційний банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.11.2014 року № 124 розпочато з 21.11.2014 р. процедуру виведення ПАТ «Міський комерційний банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Рязанцева А.В.

Згідно із рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 р. № 36 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Міський комерційний банк» по 20.03.2015 р. включно, продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Чернявської О.С. по 20.03.2015 р.

Постановою Правління Національного банку України від 19.03.2015 р. № 187 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк», рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 р. № 64 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський комерційний банк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб з 20.03.2015 р. та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенка К.В. строком на 1 рік з 20.03.2015 р. по 19.03.2016 р.

Позивачем 23.02.2015 р. та 27.03.2015 р. було подано письмові заяви до уповноваженої особи Фонду з проханням включити його як власника банківського рахунку № НОМЕР_1 до списків осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Міський комерційний банк» Тимошенко К.В. листом від 03.06.2015 р. № 13.4/8648 повідомив позивачу, що ним вживаються усі необхідні заходи щодо захисту прав і законних інтересів вкладників банку.

Дізнавшись про відсутність позивача в загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Міський комерційний банк» за рахунок Фонду, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Розглядаючи справу, суд виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Цю норму слід розуміти в системному зв'язку з частиною першою тієї самої статті, з якої випливає, що захист прав та інтересів юридичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною 3 статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі справи про банкрутство.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При цьому абзацом 2 частини 2 статті 215 ЦК передбачено, що у випадках, встановлених ЦК, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним.

За таких обставин, на думку колегії суддів, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 15 червня 2016 року (справа №21-286а16), а відповідно до ч. 2 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Частиною 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених ст.ст. 155, 157 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Спір не пов'язаний зі здійсненням відповідачем владних управлінських повноважень, а тому не відноситься до компетенції судів адміністративної юрисдикції та не може ними розглядатися.

Тому постанова суду є незаконною і її слід скасувати й прийняти ухвалу, якою провадження у справі закрити.

Роз'яснити позивачу, що спір належить вирішувати у порядку господарського судочинства.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 202, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційні скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на лікідацію Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» задовольнити частково, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2015 року у справі № 803/2718/15 - скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 09 вересня 2016 року.