Справа № 817/653/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2016 р.Р і в н е 817/653/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники Мороз В.Р., Супрунюк С.М.,

відповідача: представник Юхименко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго-Р"
до Державної податкової інспекції у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
В С Т АН О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Арго-Р" (далі - позивач) звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області (далі - відповідач), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 02.11.2015, № від 02.11.2015, № від 25.01.2016, № від 25.01.2016.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що спірні податкові повідомлення-рішення суперечать приписам частини 3 статті 2 КАС України, оскільки за відсутності визначених законом підстав покладають на платника податків додатковий обов'язок по сплаті грошового зобов'язання на користь Державного бюджету України. Так, позивач посилається на безпідставність висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки, що стали підставою для прийняття спірних рішень.

Ухвалою судді від 29.04.2016 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання прибув представник позивача, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

До суду також прибув представник відповідача, заперечив проти позову, та вказав, що спірні рішення є правомірними та такими, що не підлягають скасуванню, оскільки під час проведення перевірки платник податків не надав контролюючому органу необхідних первинних документів та не підтвердив правомірність формування, зокрема ПДВ. Відповідач стверджує, що викладені в Акті перевірки висновки про порушення позивачем норм податкового законодавства є обґрунтованими. Таким чином, відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи допустимі та належні докази у їх сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у період з 01 вересня 2015 року по 28 вересня 2015 року працівниками контролюючого органу була проведена документальна планова виїзна перевірка ТзОВ «Арго-Р» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2014 відповідно до затвердженого плану перевірки. Термін перевірки продовжувався на 10 днів.

За результатами перевірки складено Акт №323/17-16-22-02/31299420 від 20.10.2015 року (далі - Акт перевірки) (а.с. 19 том 1).

На підстав Акту перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 02.11.2015 № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість - 215 476 (двісті п'ятнадцять тисяч чотириста сімдесят шість) гривень; від 02.11.2015 № на суму 580 302,50 (п'ятсот вісімдесят тисяч триста дві гривні 50 копійок) гривні, в т.ч. зменшення суми бюджетного відшкодування (в т.ч. заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість - 464 242 грн., та 116 060,50 грн., фінансових санкцій у вигляді штрафу; від 25.01.2016 № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем по податку на прибуток приватних підприємств код 11021000 - 6 049 647 (шість мільйонів сорок девять тисяч шістсот сорок сім) гривень, в т.ч. 4 033 098 грн. основного платежу та 2 016 549 грн. фінансових санкцій у вигляді штрафу; від 25.01.2016 № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем по податку на додану вартість по вітчизняних товарах код 14010100 - 1 856 141,25 (один мільйон вісімсот п'ятдесят шість тисяч сто сорок одна гривня 25 копійок) гривня, в тому числі 1 484 913 грн. основного платежу та 371 228,25грн. фінансових санкцій у вигляді штрафу.

Позивач оскаржував податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

Так, первинна скарга до Головного управління ДФС у Рівненській області подана 12.11.2015. Рішенням № 13/106/17-00-10-04-04/251 від 12.01.2016 Головного управління ДФС у Рівненській області про результати розгляду скарги, скаргу задоволено частково, а саме: податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 02 листопада 2015 року № скасовано в частині збільшення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 1 709 222 грн. основного платежу і 854 611 грн. штрафної (фінансової) санкції; податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 02 листопада 2015 року № скасовано в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 1 163 380 грн. основного платежу і 290 845 грн. штрафної (фінансової) санкції.

Рішенням № 6350/6199-99-10-01-01-25 від 23.03.2016 ДФС України про результати розгляду скарги було залишено без змін податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 02.11.2015 року № , № від 25.01.2016 року № , № та рішення, прийняте за результатами розгляду первинної скарги, а скаргу - без задоволення (а.с. 70 том 1).

Актом перевірки встановлено порушення: пп.14.1.11 п.14.1, пп.14.1.27 п.14.1, пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.44.6 ст.44, ст.85, п.135.1, пп.135.5.4, п.135.5 ст.135, пп.138.2, п.138.4, п.138.8, пп.138.10.3 п.138.10, пп.138.10.5 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.140.2. ст. 140 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на суму 7 245 190,0 грн. та завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на суму 24 131 462,0 грн., що призвело до заниження податку на прибуток всього у сумі 5 742 320 грн., в т.ч. за: ІІ півріччя 2012 року на суму 171 795,0 грн. 2013 рік на суму 1 329 619,0 грн. 2014 рік на суму 4 240 906,0 грн. п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями) (далі ПКУ) встановлено завищення податкового кредиту всього на суму 3 328 001 грн., що призвело до:

заниження податку на додану вартість всього на суму 2 648 293,0 грн. в т.ч. за: липень 2012р. у сумі - 18 271,00 грн., вересень 2012р. у сумі - 32 691,00 грн., листопад 2012р. у сумі - 42 589,00 грн., січень 2013р. у сумі - 40 572,00 грн., лютий 2013р. у сумі - 12 425,00 грн., квітень 2013р. у сумі - 170 567,00 грн., червень 2013р. у сумі - 168 557,00 грн., жовтень 2013р. у сумі - 190 632,00 грн., листопад 2013р. у сумі - 30 083,00 грн., січень 2014р. у сумі - 196 006,00 грн., лютий 2014р. у сумі - 90 794,00 грн., березень 2014р. у сумі - 115 285,00 грн., квітень 2014р. у сумі - 86 302,00 грн., травень 2014р. у сумі - 212 083,00 грн., червень 2014р. у сумі - 206 374,00 грн., липень 2014р. у сумі - 214 824,00 грн., серпень 2014 р. у сумі - 178 110,00 грн., вересень 2014р. у сумі - 302 061,00 грн., листопад 2014р. у сумі - 340 067,00 грн.;

завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ в наступних звітних періодах (ряд. 23.2) на суму 464242,0 грн. в т.ч. за: березень 2013р. у сумі - 48 862 грн., вересень 2013р. у сумі - 268 707 грн., грудень 2013р. у сумі - 55 003грн., січень 2014р. у сумі - 91 670грн.;

завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (ряд. 19) за грудень 2014р. у сумі - 198184,00 грн.;

завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з ПДВ в наступних звітних періодах за березень 2013р. на суму 17282,0 грн.

Як слідує з Акту перевірки відповідачем встановлено, що: згідно даних бухгалтерського обліку та наданих первинних документів Товариство не здійснювало нарахування плати (роялті) за використання Знака «Наш край» (ліцензії) для Н.К. ІНВЕСТМЕНТ ГРУП ЛІМІТЕД, чим занижено інші доходи на суму 4 512 389,00 грн., в тому числі за 2014 р. на суму 4 512 389,00 грн., в результаті чого занижений податок на прибуток всього у сумі 812 230,00 грн., у тому числі за 2014р. в сумі 812 230,0 грн. Дане порушення не вплинуло на визначення податкових зобов'язань по ПДВ;

проведеною перевіркою відображених у рядку 06.3 Декларацій «фінансові витрати», за період з 01.07.2012 по 31.12.2014 у сумі 2 437 593,0 грн. встановлено завищення задекларованих показників у рядку 06.3 Декларацій «фінансові витрати» в сумі 2 437 593,0 грн. Встановлено, що Товариство маючи постійну заборгованість по кредитних коштах, сплачуючи відсотки за користування кредитними коштами, надавало поворотну фінансову допомогу іншим суб'єктам підприємницької діяльності. Дане порушення не вплинуло на визначення податкових зобов'язань по ПДВ.;

в ході проведення перевірки встановлено, що Товариство (Принципал) заключило договори фінансової гарантії із ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОМІНІОН» (Гарант) але з моменту заключення вищенаведених договорів не здійснювало платежі в межах сум, які надані по Договорах з метою виконання зобов'язань Принципала;

таким чином, в порушення пп.138.2 ст.138, п.п. 138.10.3 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПКУ завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на суму - 3 510 000грн., в т.ч. за: 2014 рік на суму 3 510 000,0 грн. Дане порушення не вплинуло на визначення податкових зобов'язань по ПДВ.

В ході проведення перевірки було встановлено, що Товариство в період з 01.07.2012 по 31.12.2014 заключило ряд Договорів по наданню послуг з метою стимулювання збуту товарів, придбаних у постачальників, які надаються Товариству відповідно до заключених договорів комерційної концесії укладених з користувачами Торгової марки «Наш Край». Таким чином, в порушення пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.2 ст.138 пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПКУ Товариством завищено витрати, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, на вартість послуг, які не пов'язані з господарською діяльністю платника та які належним чином не підтверджені документально на суму 11 650 710,0 грн. в т.ч. за: 2013 рік на суму - 4 011 216,0 грн. 2014 рік на суму - 7 639 494,0 грн.

Порушення у складі валових витрат вплинуло на формування податкового кредиту, а саме було завищено податковий кредит на суму ПДВ по послугах (послуги по стимулюванню збуту товарів, вивченню попиту споживачів, сприянню в організації просування товарів (мерчендайзинг), які є необхідними для успішного ведення господарської діяльності, тощо), які не пов'язані з господарською діяльністю платника податків та які належним чином не підтверджені документально на суму 2 164 623,0 грн.

Щодо відносин позивача із контрагентом Н.К. ІНВЕСТМЕНТ ГРУП ЛІМІТЕД стосовно використанню торгового знаку «Наш край», судом встановлено наступне.

26 січня 2013 року був укладений ліцензійний договор №1 між Н.К. ІНВЕСТМЕНТ ГРУП ЛІМІТЕД («Ліцензіар») та Позивачем («Ліцензіат»). За даним договором регулюються правовідносини у сфері інтелектуальної власності, що виникають з приводу надання Ліцензіаром дозволу Ліцензіатові на використання торговельної марки (знаку для товарів і послуг) в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі.

Ліцензіар володіє всіма майновими правами інтелектуальної власності на зареєстровану Торговельну марку (знак для товарів і послуг) «НАШ КРАЙ» (надалі іменується "Знак"), що засвідчується Свідоцтвом на знак для товарів і послуг № 44417 (дата реєстрації 15.10.2004р.) (надалі іменується "Свідоцтво").

Ліцензіар за плату надає Ліцензіату дозвіл на використання Знака (ліцензію) при реалізації товарів та послуг….

Під використанням Ліцензіатом Знака розумілося нанесення його на будь-який товар, інструмент, вивіску, предмет або одяг, прапор, нашивку, бирку, засіб (в тому числі транспортний) при пропонуванні чи здійсненні послуг Ліцензіатом, а також застосування його в діловій документації та/або в рекламі, в тому числі і через мережу Інтернет. Під використанням Ліцензіатом Знака розуміється також право на підписання від свого імені суб-ліцензійних договорів з користувачами Торгової марки «Наш Край» (третіми особами), включаючи, але не обмежуючись, договорів комерційної концесії, договорів про надання послуг (маркетингових, мерчендайзингових) тощо. При цьому використання торговельної марки можливе лише в сферах діяльності, які вказані в Свідоцтві згідно міжнародної класифікації товарів і послуг (Клас 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35 класифікації).

Договором було встановлено розмір, порядок і строки виплати плати за використання Знаку.

Ліцензіат зобов'язаний був щомісячно нараховувати Ліцензіарові плату (роялті), за використання Знака (ліцензії) за попередній місяць використання від коштів, які: отримані Ліцензіатом від діяльності, що пов'язана з використанням Знака у власній господарській діяльності Ліцензіата. Сума роялті в даному випадку вираховується Ліцензіатом самостійно згідно з результатами господарської діяльності за попередній місяць, та погоджується з Ліцензіаром; отримані Ліцензіатом від діяльності, що пов'язана з використанням Знака шляхом виконання/дії суб-ліцензійних договорів з користувачами Торгової марки «Наш Край» (третіми особами), включаючи, але не обмежуючись, договорів комерційної концесії, договорів про надання послуг тощо (будь-які платежі, які отримуються Ліцензіатом як винагорода за користування або за надання права на користування зареєстрованим знаком на товари і послуги чи торгівельною маркою). Сума роялті в даному випадку становить 85% (вісімдесят п»ять відсотків) від коштів, які отримуються Ліцензіатом від даної діяльності, а решта 15 % (п'ятнадцять відсотків) - залишається в Ліцензіата як винагорода.

Загальний щомісячний розмір плати (роялті) нараховується Ліцензіатом та узгоджується з Ліцензіаром щомісяця шляхом підписання відповідних Актів в залежності від результатвів господарської діяльності Ліцензіата (діяльності, що пов'язана з використанням Знака у власній господарській діяльності Ліцензіата; діяльності, що пов'язана з використанням Знака шляхом виконання/дії суб-ліцензійних договорів з користувачами Торгової марки «Наш Край» (третіми особами), включаючи, але не обмежуючись, договорів комерційної концесії, договорів про надання послуг тощо.

Місячна плата за використання Знака повинна сплачуватись до 30-го числа поточного місяця за попередній на поточний рахунок Ліцензіара або, за домовленість Сторін, протягом 90 календарних днів з моменту надання вимоги від Ліценціара Ліцензіату про сплату нарахованої плати (роялті). Датою платежу вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку Ліцензіара.

З метою розвитку франчайзингової мережі торгових закладів під використанням торгової марки «Наш край» між сторонами Договору 31.03.2014 року було укладено додаткову угоду № 1/1 до Ліцензійного Договору, якою п. 2.1.2. Договору було викладено у наступній редакції: 2.1.2. отримані Ліцензіатом від діяльності, що пов'язана з використанням Знака шляхом виконання/дії суб-ліцензійних договорів з користувачами Торгової марки «Наш Край» (третіми особами), включаючи, але не обмежуючись, договорів комерційної концесії, договорів про надання послуг тощо, будь-які платежі, які отримуються Ліцензіатом як винагорода за користування або за надання права на користування зареєстрованим знаком на товари і послуги чи торгівельною маркою 100% (Сто відсотків) - залишається в Ліцензіата як винагорода, для розвитку франчайзингової мережі торгових закладів до досягнення кількості 200 (Двісті) закладів, але не далі, як до 31.12.2015 року.

Відповідачем встановлено порушення п.135.1 ст.135 ПКУ, де передбачено: «Доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу».

Підпунктом 135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) (далі - ПК України) передбачено: інші доходи включають: «вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи».

Отже, на переконання контролюючого органу, в порушення п.135.1, п.п. 135.5.4, п.135.5 ст.135 ПК України, ТзОВ «Арго-Р» занижено інші доходи на суму 4 512 389,00 грн., в тому числі за 2014 р. на суму 4512389,00 грн., в результаті чого занижений податок на прибуток всього у сумі 812230,00 грн., у тому числі за 2014 р. в сумі 812 230,0 грн.

Суд зазначає, що твердження Відповідача про безоплатно отриману послугу за користування торговим знаком та неправомірне трактування норм ПКУ, яке вплинуло на визначення інших доходів і донарахування прибутку на суму 4 512 389,00 грн., в результаті чого занижений податок на прибуток всього у сумі 812 230,00 грн. є протиправними, оскільки позивачем на виконання умов Ліцензійного договору суми роялті, які були отримання від третіх осіб за користування Торговою маркою «Наш Край» були включені до доходів товариства в період який перевірявся, що відображено в рядку 03.3 додатку ІД до рядка 03 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства.

Працівниками Відповідача, які проводили перевірку товариства Позивача здійснено формальне посилання на діючі нормативні акти в даному випадку ПКУ, без встановлення реальних причин та фактів їх порушення.

Також, проведеною перевіркою відображених у рядку 06.3 Декларацій «фінансові витрати», за період з 01.07.2012 по 31.12.2014 у сумі 2 437 593,0 грн. встановлено завищення показників у рядку 06.3 Декларацій «фінансові витрати» в сумі 2 437 593,0 грн.

Відповідач встановив, що Позивач отримуючи кредити у формі відновлювальних кредитних ліній надавав поворотні фінансові допомоги іншим суб'єктам господарювання. На його думку це не відповідає діловій меті та виходить за межі розумних економічних причин і спрямовано на заниження податкових зобов'язань.

Відповідно до пп.138.10.5 п.138.10 ст.138 ПК України, до складу інших витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов'язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку).

Судом встановлено, що позивачем були укладені наступні кредитні договори: кредитний договір №012/89/1225 від 28.12.2006, укладений з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»; договір про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-138ю/2013/2-1 від 30.08.2013, укладений з ПАТ «Банк Національний кредит» із змінами; договір про надання відновлювальної кредитної лінії №05.1-186ю/2014/2-1 від 28.07.2014, укладений з ПАТ «Банк Національний кредит»; договір про надання відновлювальної кредитної лінії №52 від 21.01.2013, укладений з ПАТ «Акцент - Банк»; договір про надання відновлювальної кредитної лінії №76 від 20.08.2013, укладений з ПАТ «Акцент - Банк»; кредитний договір №KU021231 від 12.09.2013 р. укладений з ПАТ «Фольксбанк»; кредитний договір №KЛ-3452/1-980 від 25.04.2013 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії укладений з ПАТ «Радикал Банк».

Загальна сума всіх залучених кредитних коштів за 2012 рік становить 0 грн., за 2013 рік становить 16 800 тис. грн. погашених 6 615 тис. грн., за 2014 рік становить 5 940 тис. грн. погашених 13 122 тис. грн.

В той же час в при здійсненні господарської діяльності Позивач надавав поворотні фінансові допомоги іншим суб'єктам господарювання та отримував поворотні фінансові допомоги від інших суб'єктів господарювання.

Згідно інформації наведеної в Акті перевірки по рахунку 377 (розрахунки з іншими дебіторами) за 2013-2014 рік всього за перевірений період Позивачем: надано поворотну фінансову на суму 5 812 400 грн., повернуто 7 368 875 грн. за 2012 рік, надано 10 082 тис. грн. повернуто 8 675тис. грн. в 2013 році, надано 24 700 тис. грн.. повернуто 23 079 тис. грн. в 2014 році.

Таким чином, в перевіреному періоді сума наданої товариством фінансової допомоги 40 598 тис. грн. істотно перевищує суму отриманих кредитів 22 740 тис. грн., що виключає можливість надання поворотної фінансової допомоги в цілому суб'єктам господарювання, зазначеним в додатку акта перевірки за рахунок кредитних коштів.

Позивачем за перевірений період отримані кредитні кошти використовувались відповідно до умов договорів, а саме для оплати розрахункових документів при недостатності/відсутності коштів на рахунку, тобто безпосередньо в межах господарської діяльності, при цьому кредитні кошти не використовувалися на надання фінансової допомоги, відповідно кредитні кошти використані для ведення господарської діяльності.

Таким чином, висновки в Акті перевірки в обумовленій частині є необґрунтованими, не підтверджені первинними документами та даними бухгалтерського й податкового обліку позивача, а відтак не підтверджують факту виявленого перевіркою порушення.

Згідно з п.141.1 ст.141 ПК України, до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Пунктом 141.2 ст.141 ПК України визначено, що для платника податку, 50 та більше відсотків статутного фонду (акцій, інших корпоративних прав) якого перебуває у власності або управлінні нерезидента (нерезидентів), віднесення до складу витрат нарахування процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов'язаннями на користь таких нерезидентів та пов'язаних з ними осіб дозволяється в сумі, що не перевищує суму доходів такого платника податку, отриману протягом звітного періоду у вигляді процентів від розміщення власних активів, збільшену на суму, що дорівнює 50 відсоткам оподатковуваного прибутку звітного періоду, без урахування суми таких отриманих процентів.

Підстави для застосування обмежень щодо врахування відсотків за кредитами в складі витрат платника податків, встановлених п.141.2 ст.141 ПК України, в перевіреному періоді не встановлено.

Кошти від отриманих кредитів використані для ведення господарської діяльності, не потрапляють під встановлені Податковим кодексом обмеження, нараховані відсотки за користування кредитними коштами сплачено кредитній установі, дані угоди недійсними в судовому порядку не визнавалася, тому віднесення відсотків за користування кредитом на витрати діяльності є правомірним у відповідності до ПКУ. За перевірений період, Позивач не декларував від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Обов'язковою умовою віднесення витрат підприємства на сплату відсотків за користування кредитом до складу витрат є зв'язок цих витрат з господарською діяльністю Позивача. Необхідною ж умовою ведення господарської діяльності є здійснення господарських операцій (як прибуткових, так і збиткових), тобто дій або подій, які викликають зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі Позивача

Обставин щодо використання позивачем одержаних кредитних коштів поза межами господарської діяльності, а тим більше для надання поворотних фінансових допомог іншим суб'єктам господарювання Відповідачем виявлено не було, а правильність нарахування та сплати відсотків за користування кредитними коштами у перевіреному періоді Відповідачем не заперечується.

За таких обставин суд вважає правомірним віднесення відсотків за користування кредитними коштами в сумі 2437593,0 грн. (за 2012, 2013, 2014рр.) до витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Щодо правовідносин позивача з контрагентом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОМІНІОН» судом встановлено наступне.

В ході проведення перевірки встановлено, що позивачем (надалі «Принципал») укладено з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОМІНІОН» (Україна, м. Київ), платник податку на прибуток на загальних підставах, фінансова установа, що діє згідно Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК № 447 від 05.12.2013р. та додатка до Свідоцтва які видала Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, надалі «Гарант» в особі директора Морозова Анатолія Григоровича, який діє на підставі Статуту, договори фінансової гарантії.

В Акті відповідач зазначає, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОМІНІОН» (далі Гарант) з моменту заключення договорів не здійснювало платежі в межах сум, які надані по Договорах з метою виконання зобов'язань Принципала і на підставі цього Відповідач робить висновок про порушення пп.138.2 ст.138, п.п. 138.10.3 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПКУ, а саме завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на суму - 3 510 000,0 грн., в т.ч. за: 2014рік на суму 3 510 000,0 грн.

Гарант надав безвідкличну фінансову гарантію на виконання зобов'язань Позивача перед наступними кредиторами: ТОВ «ТД Міжрегіональні ресурси» на суму 3 000 000 (три мільйони) грн. за ДОГОВОРОМ ПОСТАВКИ № 55Л від 02.01.2013 р.; ТОВ «ВТОРМЕТЕКСПОРТ» на суму 13 000 000 (тринадцять мільйонів) грн. зобов'язань за ДОГОВОРОМ ПОСТАВКИ № 22013 від 22.01.2013 р.; ТОВ «КВАНТОР ПЛЮС» на суму 2 500 000 (два мільйони п'ятсот тисяч)грн. терміном за ДОГОВОРОМ ПОСТАВКИ № 124П від 19.08.2010 р.; ТОВ «Трейд Логістик» на суму 5 000 000 (п'ять мільйонів) грн. терміном за ДОГОВОРОМ ПОСТАВКИ № 47 П від 01.04.2014 р.; ТОВ «САВСЕРВИС - МОВА» на суму 2 000 000 (два мільйони) грн. за ДОГОВОРОМ ПОСТАВКИ № 2/4 П від 02.01.2014 р.; ПП «Продвест» на суму 4 500 000 (чотири мільйони п'ятсот тисяч)грн. терміном за ДОГОВОРОМ ПОСТАВКИ № б/н від 01.01.2011 р.; ТОВ «Торговий Дім «АВАНТА» на суму 3 100 000 (три мільйони сто тисяч) грн. терміном за ДОГОВОРОМ ПОСТАВКИ № 14/1П-14А від 11.04.2014р.; ТОВ «ПРОДУКТЕКСПОСЕРВІС ГРУП ЛТД» на суму 2 000 000 (два мільйони) грн. терміном за ДОГОВОРОМ ОРЕНДИ № 010114 від 01.01.2014.

Факт виконання господарських зобов'язань за договорами гарантії встановлено актами прийому-передачі наданих послуг; гарантіями для кожного кредитора, виписками банку.

Також позивачем надано оборотно-сальдову відомість по взаємовідносинах позивача із вказаними контрагентами протягом 2014 року зі здійснення своєї господарської діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 зазначеного Кодексу, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Таким чином, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Як встановлено відповідачем в Акті перевірки, у позивача наявні відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, що підтверджують здійснення господарських операцій з контрагентами: ТОВ «ТД Міжрегіональні ресурси», ТОВ «ВТОРМЕТЕКСПОРТ», ТОВ «КВАНТОР ПЛЮС», ТОВ «Трейд Логістик», ТОВ «САВСЕРВИС - МОВА», ПП «Продвест», ТОВ «Торговий Дім «АВАНТА», ТОВ «ПРОДУКТЕКСПОСЕРВІС ГРУП ЛТД».

Таким чином, суд вважає правомірним формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на суму - 3 510 000 грн., в т.ч. за: 2014 рік на суму 3 510 000,0 грн. за результатами взаємовідносин із ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОМІНІОН» по придбанню в них послуг, а донарахування грошових зобов'язань з податку на прибуток є необґрунтованим.

Також, в ході проведення перевірки було встановлено, що позивач в період з 01.07.2012 по 31.12.2014 заключив ряд ідентичних Договорів по наданню послуг, де Позивач - «Замовник», а ряд суб'єктів господарювання - «Виконавці».

З даних договорів про надання послуг відповідачем встановлено, що їх метою є стимулювання збуту товарів, придбаних у постачальників, які надаються Позивачем відповідно до заключених договорів комерційної концесії укладених з користувачами Торгової марки «Наш Край» (п.п. 7.1.1 договору комерційної концесії). Проте, відповідач вважає, що дані товари фактично були реалізовані для вищевказаних підприємств згідно договорів купівлі - продажу, які були заключні напряму з Постачальниками (виробниками), тобто право власності на них перейшло в момент реалізації та Позивач не здійснює роздрібну торгівлю товарів, якими вже володіють Покупці. Тому викладання товарів на торгівельному обладнанні, проведення компаній по залученню покупців, підтримання асортименту товарів є господарською діяльністю вже нового їх продавця.

Таким чином, відповідач вказує, що в порушення пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.2 ст.138 пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, позивачем завищено витрати, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, на вартість послуг, які не пов'язані з господарською діяльністю платника та які належним чином не підтверджені документально на суму 11 650 710,0 грн. в т.ч. за: 2013 рік на суму - 4 011 216,0 грн., 2014 рік на суму - 7 639 494,0 грн.

Проте, судом встановлено, що дані висновки зроблено без дослідження первинних документів та зазначення конкретних порушень та навіть без переліку контрагентів, узагальненою цифрою взятою із декларації по прибутку позивача.

Згідно з п. 3 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженим наказом ДПА України №984 від 22.12.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за №34/18772, визначено, що результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка. Акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Відповідно до п. 4 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженим наказом ДПА України №984 від 22.12.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за №34/18772, визначено, що акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Згідно п.5.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженим наказом ДПА України №984 від 22.12.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за №34/18772, визначено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів.

Відповідно до п.6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженим наказом ДПА України №984 від 22.12.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за №34/18772, визначено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Щодо неврахування документальною перевіркою валових витрат та податкового кредиту з ПДВ за операціями з придбання Позивачем вищевказаних послуг за товарами, що поставляються за договором поставки від постачальників та товарів Приват Лейбл (PRIVATE LABЕL) ТМ Наш край, то фактичне надання послуг по стимулюванню збуту товарів, зазначених у п.1.2., Договорів, вивченню попиту споживачів, сприянню в організації просування цих товарів (мерчендайзинг), які є необхідними для успішного ведення господарської діяльності послуг підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаними сторонами договору, а зміст та обсяг відповідних господарських операцій детально розкритий в щомісячних звітах про надання послуг.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Підпунктом 14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.2 наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з п.2.7 наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм (пункт 2.7 глави 2 в редакції наказу Міністерства фінансів N 372 від 07.06.2010).

В листі Міністерства фінансів України від 06.12.2013 № 31-08410-07-27/35654 «Щодо оформлення первинних документів» роз'яснено, що міру деталізації змісту і обсягу господарської операції визначають особи, які відповідають за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. При цьому така деталізація має забезпечити розкриття змісту господарської операції та ідентифікацію активів, зобов'язань, доходів або витрат, з нею пов'язаних.

Усі види послуг, їх кількість та вартість, зміст та обсяг господарських операцій в повній мірі розкрито в господарських договорах, актах виконаних робіт (наданих послуг), звітах про надані послуги, податкових накладних, які були надані Позивачем під час перевірки.

Суд зазначає, що надані позивачем документи відповідають вимогам до первинних документів, встановлених Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а відтак є належними й допустимими доказами в розумінні статті 70 КАС України, які підтверджують реальність здійснених позивачем господарських операцій.

Надходження на рахунки позивача в банку грошових коштів від вищевказаних контрагентів за реалізовані товари та оплата позивачем коштів таким контрагентам за надані послуги підтверджується виписками банку по рахунках позивача, які надавалися відповідачу під час проведення перевірки.

Щодо висновків фіскального органу про відсутність зв'язку придбаних послуг з господарською діяльністю Товариства, суд зазначає, що відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України встановлено, що витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пп.138.10.3 п.138.10 ст.138 ПК України, до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

Згідно з пп.14.1.108 п.14.1 ст.14 ПК України, визначено, що маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

З огляду на наведене, податковим законодавством віднесено витрати на маркетингові та мерчендайзингові послуги, на передпродажну підготовку товарів до витрат, які враховуються при визначення об'єкта оподаткування податком на прибутком.

Також, в Акті перевірки зазначено, що вибірковою перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.07.2012 по 31.12.2014 встановлено його завищення всього в сумі 2164623 грн.

В ході проведення перевірки встановлено, що позивач завищив податковий кредит на суму ПДВ по послугах (послуги по стимулюванню збуту товарів, вивченню попиту споживачів, сприянню в організації просування товарів (мерчендайзинг), які є необхідними для успішного ведення господарської діяльності, тощо), які не пов'язані з господарською діяльністю платника податків та які належним чином не підтверджені документально.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п.201.1 ст.201 цього Кодексу, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну , складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Тобто, необхідною умовою для віднесення до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та до податкового кредиту сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який підтверджений відповідними первинними документами та належно оформленими податковими накладними.

Стосовно доводів відповідача, щодо ненадання позивачем до перевірки документів на підтвердження реального вчинення господарських операцій та їх використання в господарській діяльності, суд зазначає, що в додатку до Акта перевірки Узагальнений перелік документів, які було використано при проведенні перевірки, уповноважена особа платника податків (керівник) своїм підписом ствердив, що первинні документи, використані при проведенні перевірки, достовірні та надані в повному обсязі.

В той же час в обумовленому додатку зазначено, що документи по формуванню валових витрат, а саме оборотно-сальдові відомості, журнали-ордери, первинні банківські та касові документи (накладні, рахунки, акти виконаних робіт та ін.) були перевірені вибірковим порядком. Також, зазначеним додатком стверджено, що при перевірці податкових зобов'язань та податкового кредиту з ПДВ оборотно-сальдові відомості та журнали-ордери, первинні бухгалтерські, банківські та касові документи, податкові накладні, реєстри отриманих та виданих податкових накладних були перевірені вибірковим порядком.

Суд зазначає, що податкові накладні описані в Акті перевірки містять усі необхідні реквізити, заповнені без порушень та відповідають вимогам пункту 198.6 статті 198 ПК України.

Таким чином, законодавцем чітко визначено, що належним чином оформлена податкова накладна є достатньою підставою для включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту (за умови наявності також первинних та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством).

Тому, на переконання суду, позивачем сформовано податковий кредит в сумі 2 164 623 грн., за отриманими мерчендайзинговими послугами за період 01.07.2012 по 31.12.2014 на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських, податкових та юридичних документів, жоден з яких у судовому порядку не чинним чи недійсним не визнавався, тобто в чіткій відповідності до вимог чинного податкового законодавства та дані послуги використані в господарській діяльності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності винесених податкових повідомлень-рішень, а відтак останні підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи допустимі та належні докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, суд дійшов висновку про необхідність задоволення адміністративного позову у повному обсязі, тому сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 130523,50 (оригінал платіжного доручення знаходиться в матеріалах справи) підлягає присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 02.11.2015 № та №, від 25.01.2016 № та №.

Присудити на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Арго-Р" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 130 523,50 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.