Справа № 820/12010/15
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

01 вересня 2016 р. №820/12010/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретарі судового засідання - Принцевській Ю.В.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління інформаційного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління інформаційного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, в якому просить суд: зобов'язати відповідача внести дані про відсутність у ОСОБА_1 судимості на підставі ч.3 ст.88 КК України до баз даних МВС України та видати відповідну довідку.

В обґрунтування подання позивач зазначив, що 26.11.2015 позивач отримав довідку Управління інформаційного забезпечення МВС України, відповідно до якої визначено, що позивач є особою, яку засуджено 20.02.2014 Ленінським судом м. Харкова за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 70 КК України, з позбавленням волі на шість років шість місяців, з позбавленням прав займати певні посади строком на 3 роки. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08.07.2014 позивача звільнено з місць позбавлення волі керуючись ст. 2 Закону України "Про амністію в 2014 році". Проте, позивач вважає, що на підставі ч.3 ст. 88 КК України він є особою, яка не має судимості, а внесені відомості до вказаної довідки позбавляють його права звернутися до кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області з заявою про допуск до складання кваліфікаційного іспиту.

Відповідач проти позову заперечував, від представника відповідача - Федоренко Г.П. до суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що під час видачі позивачу вказаної довідки відповідач діяв у відповідності до чинного законодавства, в межах та у спосіб, визначений законом, оскільки станом на 02.02.2016 за даними УІЗ ГУ Національної поліції в Харківській області гр. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Харкова перебуває на обліку як раніше засуджений.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 20.02.2014 по справі №2024/1-1062/11, визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 364 КК України, а саме: за ч.4 ст.190 КК України у вигляді позбавлення волі строком на шість років шість місяців, з конфіскацією всього майна, що є у його володінні; за ч.3 ст.364 КК України у вигляді позбавлення волі строком на шість років з позбавленням права займати посади працівника правоохоронних органів строком на 3 роки, з конфіскацією всього майна, що є у його володіння. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом погашення менш суворого більш суворим, визначено ОСОБА_1 остаточне покарання шість років шість місяців позбавлення волі строком на 3 роки, з конфіскацією майна , яке перебуває у його власності (а.с.5-24).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08.07.2014 по справі №2024/1-1062/11 (а.с.25-34) дії ОСОБА_1 перекваліфіковано з ч.3 ст.364 КК України на ч.2 ст.364 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, з позбавленням права займати посади працівників правоохоронних органів на строк до 3 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.364, ч.2 ст.365 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_1 остаточне покарання шість років шість місяців позбавлення волі, з позбавленням права займати посади працівників правоохоронних органів на строк до 3 років, з конфіскацією усього майна, яке є у його власністю. На підставі ст. 2 Закону України "Про амністію в 2014 році" (із змінами на підставі Закону України від 06.05.2014 №1246/У11) ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць 8 днів та позбавлення права займати посади працівника правоохоронних органів строком на 3 роки.

Питання визначення судимості, настання правових наслідків та строків погашення судимості врегульовані Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості .

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" від 23.12.2005 №12, звільнення від кримінальної відповідальності - це врегульована кримінальним і кримінально-процесуальним законодавством відмова держави в особі компетентних органів від засудження особи, яка вчинила злочин, від застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру.

Отже, звільнення від кримінальної відповідальності передбачає наявність таким обставин: не відбувається державний осуд особи, яка вчинила злочин (обвинувальний вирок суду не постановляється); до винного не застосовується покарання; через відсутність обвинувального вироку особа, звільнена від кримінальної відповідальності вважається такою, що ж має судимості.

Суд зазначає, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті цього правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У даному випадку Кримінальний кодекс України (далі по тексту - КК України) виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально - караного діяння, а тому передбачені розділом IX Особливої частини Кримінальний кодекс України підстави звільнення від кримінальної відповідальності визнаються нереабілітуючими.

Від кримінальної відповідальності звільняється особа, яка вчинила суспільне небезпечне діяння, що містить склад конкретного злочину, передбаченого Кримінальний кодекс України.

Кримінальний кодекс України передбачає такі види звільнення від кримінальної відповідальності: у зв'язку з дійовим каяттям (ст. 45 КК України); за примиренням винного з потерпілим (ст. 46 КК України): передачею особи на поруки (ст. 47 КК України); зміною обстановки (ст. 48 КК України): закінченням строків давності (ст. 49 КК України); неповнолітньої особи із застосуванням примусових заходів виховного характеру (ч. 1 ст. 97 КК України); неповнолітньої особи у зв'язку з закінченням строків давності (ст. 106 КК України); на підставі Закону України про амністію (ст. 86 КК України); на підставі акта помилування (ст. 87 КК України).

При цьому, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» від 26.12.2003 № 16 визначено, що судимість як правовий стан особи, який виникає у зв'язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків, і що правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину.

При цьому судимість може бути врахована як при кваліфікації повторного злочину чи при призначенні за нього покарання, так і в інших випадках, передбачених Кримінальним кодексом України та законами України (обмеження можливості обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, амністії тощо) .

Відповідно до ч. 3 ст. 88 КК України, особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.

Суд зазначає, що судимість, як правовий стан особи, який виникає у зв'язку з її засудженням до кримінального покарання за злочин, за умови амністії вважається погашеною.

Отже, з метою уникнення порушень кандидатами на певні посади законодавства в частині недопущення можливості бути обраними або призначеними на посаду за умови наявності судимості, виникає необхідність в отриманні останніми довідок про відсутність або наявність судимості.

Інформацію про судимість (несудимість) за особистими зверненнями громадян, згідно пункту 9.9 Інструкції про порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Державного департаменту України з питань виконання покарань від 23.08.2002 №823/188 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.09.2002 №738/7026, надають територіальні УОІ-ВОІ за місцем останнього постійного мешкання цих громадян з урахуванням вимог статей 5, 89, 108 КК України. Довідка надається на бланку встановленого зразка за підписом керівника та засвідчується печаткою підрозділу з її обов'язковою реєстрацією.

Оскільки довідка про відсутність судимості - це документ який свідчить про відсутність чи наявність судимості вказаної особи на території будь якої держави не залежно від погашення чи зняття судимості, остання в обов'язковому порядку має містити повну інформацію на особу за обліками інформаційних підрозділів МВС, ГУ МВС, УМВС України.

Згідно витягу з Інтегрованої інформаційно-пошукової системи органів внутрішніх справ України, міститься лише інформація про наявність судимості, а також амністування на підставі Закону України "Про амністію 2014 році" щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до п.п. 1.3 Положення про Інтегровану інформаційно-пошукову систему органів внутрішніх справ України, яка затверджена наказом МВС України від 12.10.2009 №436, інтегрована інформаційно-пошукова система органів внутрішніх справ України (далі - ІІПС) - це сукупність організаційно-розпорядчих заходів, програмно-технічних та інформаційно-телекомунікаційних засобів, що забезпечують формування та ведення довідково-інформаційних, оперативно-розшукових обліків, авторизований доступ до інформаційних ресурсів ІІПС.

Згідно 4.3. Положення про Інтегровану інформаційно-пошукову систему органів внутрішніх справ України, розпорядником ІІПС є Департамент інформаційно - аналітичного забезпечення МВС.

Повноваження розпорядника ІІПС на регіональному рівні надаються управлінням (відділам) інформаційно - аналітичного забезпечення ГУМВС, УМВС.

Завдання розпорядника - управління ІІПС та відповідними складовими системи, контроль за формуванням та підтриманням в актуальному стані інформаційних ресурсів ІІПС, надання користувачам прав доступу до ІІПС, ведення їх обліку, вживання заходів щодо розвитку і вдосконалення ІІПС.

З огляду на викладене, Управління інформаційного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області позбавлене на власний розсуд здійснювати будь - які зміни до ІІПС.

При цьому, суд зазначає, що вирішення питання щодо зняття судимості передбачене ст. 91 КК України та відноситься до компетенції місцевого загального суду в порядку КПК України, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 91 КК України порядок зняття судимості встановлюється КПК України.

Позивачем не надано до суду процесуального документу, прийнятого місцевим загальним судом в порядку КПК України, щодо розгляду питання про зняття судимості, як і не було надано такого документу до відповідача.

Отже, вирішення позовних вимог по суті наразі є необґрунтованим та передчасним, оскільки позивач не вичерпав можливості вирішення спірного питання в порядку КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про зобов'язання внести дані про відсутність у ОСОБА_1 судимості на підставі ч.3 ст.88 КК України до баз даних МВС України та видати відповідну довідку є необґрунтовані та такими, що не підлягають задоволенню, через що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління інформаційного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України у Харківській області про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 08 вересня 2016 року.

Суддя Мар'єнко Л.М.