Справа № 825/1474/16
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 вересня 2016 року Чернігів Справа № 825/1474/16

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Скалозуб Ю.О., за участі секретаря Мхитаряна В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовом ОСОБА_1

до ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, стягнення коштів

за участю

представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2, договір від 07.09.2016,

від відповідача Коворотного М.А., довіреність від 26.01.2016 № 945/9/25-26-10-0-10,-

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду 17.08.2016 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) до ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області (далі - ДПІ у м. Чернігові), в якому позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові від 22 травня 2015 року № б/н.

- стягнути з ДПІ у м. Чернігові на користь ОСОБА_1 неправомірно стягнуті кошти в сумі 25000,00 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим, оскільки не відповідає положенням п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, що є підставою для його скасування.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, зазначені у позові з наданням додаткових пояснень.

Представник відповідача проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити, пояснивши, що спірне податкове повідомлення-рішення відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки факт перебування у власності позивача транспортного засобу марки Toyota Highlander з об'ємом двигуна 3456 куб. см., який є об'єктом оподаткування у відповідності до своїх технічних характеристик, є обставиною, що свідчить про необхідність сплати позивачем транспортного податку в силу приписів ст. 267 Податкового кодексу України.

Вважає, що до спірних правовідносин не може бути застосовано положення п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, в силу того, що до 31 грудня 2014 року відповідний транспортний податок не справлявся.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має у власності легковий автомобіль Toyota Highlander, 2011 року випуску, об'ємом двигуна 3456 куб. см, який зареєстровано у встановленому законом порядку 13.03.2015, що підтверджується технічним паспортом на зазначений автомобіль серії НОМЕР_1 (а.с.12).

Судом встановлено, що у зв'язку з зареєстрованою власністю на вказаний автомобіль, ДПІ у м. Чернігові винесено податкове повідомлення-рішення від 22.05.2015 № б/н, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб на суму 25000,00 грн. (а.с.10).

19.08.2015 вищевказаний платіж позивачем було сплачено, що підтверджується квитанцією № 14138808 (а.с. 11).

Поряд з цим, вважаючи, що спірне податкове-рішення порушило майнові права ОСОБА_1, остання звернулась до суду за захистом своїх прав.

Дослідивши фактичні обставини нарахування податкового зобов'язання, судом враховано, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), який набув чинності з 01 січня 2015 року, ст. 267 Податкового кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010, якою передбачено сплату транспортного податку, було викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування, відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Сторонами не заперечується, що позивач є власником транспортного засобу марки Toyota Highlander, 2011 року випуску, об'ємом двигуна 3456 куб. см.

Таким чином, відповідачем було зроблено правильний висновок про те, що вказаний транспортний засіб є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач - платником такого податку відповідно до ст. 267 Податкового кодексу України.

Однак, податковим органом не було враховано, що транспортирний податок належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені, зокрема ст.ст. 8, 10, 12 Податкового кодексу України.

Так, згідно з п.п. 8.1, 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України, до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Положеннями пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, транспортний податок, як місцевий податок, підлягав би сплаті у 2015 році виключно у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про його встановлення до 15 липня 2014 року.

Однак, у місті Чернігові транспортний податок був встановлений рішенням Чернігівської міської ради від 30 січня 2015 року «Про місцеві податки» (а.с. 22-24), а тому в силу пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, норми відповідного рішення можуть застосовуватись не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, враховуючи, що Положення про транспортний податок прийняте рішенням Чернігівської міської ради та оприлюднене після 15 липня 2014 року, підстави для сплати транспортного податку у 2015 році відсутні.

Положеннями п. 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 71 -VIII, органам місцевого самоврядування було рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Також вказаною нормою права було установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Разом з цим, вказаний Закон № 71-VIII не передбачав що до рішень органів місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку не застосовуються правила, зазначені у ст. 12 Податкового кодексу України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування позивачу транспортного податку у 2015 році та винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 22 травня 2015 року № б/н, яким ОСОБА_1 було зобов'язано сплатити транспортний податок у сумі 25000,00 грн.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що практика Європейського суду суттєво впливає на змістове наповнення принципів, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколах до неї.

Так, у своїх висновках Суд неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а п.2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції").

Відповідно до п. 56.18 ст 56 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

А тому, зважаючи, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та зважаючи на однин з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає у відновленні становища особи, яке існувало до порушення, суд визнає за необхідне стягнути з ДПІ у м. Чернігові на користь позивача неправомірно стягнуті з неї кошти в сумі 25000,00 грн.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач як підставу своїх правомірних дій, не знайшли свого обґрунтування в ході судового розгляду та не підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи вимоги Податкового кодексу України, статті 19 Конституції України та частину 1 статті 11, статей 71, 72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд визнав, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю.

Всі здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати по справі згідно частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у м. Чернігові.

Керуючись статей 2, 9, 69-71, 94, 158-163, 167 КАС України, Чернігівський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області від 22 травня 2015 року № б/н.

Стягнути з ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 неправомірно стягнуті кошти в сумі 25000,00 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 551,21 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривень 21 коп.) судового збору сплаченого квитанцією від 16.08.2016 № 208 за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Ю.О.Скалозуб