Справа № 805/5093/15-а
Суддя: Жаботинська Світлана Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Голошивець І. О.
Суддя-доповідач - Жаботинська Світлана Володимирівна
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року справа №805/5093/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Жаботинської С.В., суддів Васильєвої І.А., Казначеєва Е.Г., секретар судового засідання Борисов А.А., за участі позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представників відповідачів Куюжуклу О.П., Задоєнко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2016 р. у справі № 805/5093/15-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (відповідач 1), Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (відповідач 2), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (відповідач 3), Артемівського міського відділу Головного управління Національної поліції України в Донецькій області (відповідач 4), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про скасування наказу про звільнення з органів внутрішніх справ, поновлення на посаді, стягнення грошових коштів, стягнення моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила: визнати протиправним та скасувати наказ ГУМВС України № 354 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення слідчого відділу Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області лейтенанта міліції ОСОБА_2 (М-221912) з органів внутрішніх справ; поновити позивача (М-221912), лейтенанта міліції на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області або на рівнозначній посаді в поліції; зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Донецькій області розглянути кандидатуру ОСОБА_2 для зайняття посади у відповідності до п. 9 Розділу ХI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" у Артемівському відділенні поліції Донецького відділення поліції та видати з цього приводу відповідний наказ; зобов'язати стягнути з Артемівського МВ ГУМВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 27.02.2015 року по 03.11.2015 року; стягнути та нарахувати з Артемівського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 року по 18.05.2016 року; відповідно до ст. 256 КАС України постанову в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів карного розшуку слідчого відділу Головного управління МВСС України в Донецькій області, або на рівнозначній посаді в поліції, та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання; стягнути з Артемівського МВ ГУМВС України в Донецькій області 30000 грн. завданої моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що наказ ГУМВС України № 354 о/с є незаконним та взагалі, її було незаконно звільнено, так як було порушено процедуру звільнення з ОВС за скороченням штатів, а саме: про звільнення не було попереджено за два місяці, не запропоновано іншу посаду та зазначає, що посаду слідчого не було скорочено на час її звільнення, оскільки у той час у співробітників кадрового забезпечення не було в наявності складено штатного розкладу та не було відомо, яка посада буде скорочена і яка кількість місць буде сформовано на кожну посаду, у тому числі, і на посаду слідчого. Крім того, позивач зазначила, що відповідач не здійснив їй розрахунок з виплати належного грошового забезпечення в період з 27.02.2015 року по 09.11.2015 року, а також грошове забезпечення за невикористану відпустку за 2014 та 2015 роки. За таких обставин, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області () на користь ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі, а саме з 27 лютого 2015 року по 03 листопада 2015 року в сумі 10136 (десять тисяч сто тридцять шість) грн. 72 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить: скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою визнати протиправним та скасувати Наказ ГУ МВС України в Донецькій області № 354 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення слідчого відділу Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України ОСОБА_2 через скорочення штатів; зобов'язати ГУ МВС України в Донецькій області та ГУ Національної поліції в Донецькій області відповідними наказами поновити позивача на посаді слідчого відділу Артемівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області; зобов'язати Артемівський МВ ГУ МВС України в Донецькій області та Артемівський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та сплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 року по 18.05.2016 року із розрахунку 168 грн. 69 коп. за один робочий день в сумі 32894 грн. 55 коп.; зобов'язати Артемівський ВП ГУ Національної поліції України в Донецькій області, Артемівський МВ УМВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу відповідні грошові кошти за не використані, з вини відповідача, відпустки за 2014 та 2015 роки; зобов'язати Артемівський ВП ГУ Національної поліції України в Донецькій області, Артемівський МВ ГУ МВС України в Донецькій області та ГУ Національної поліції України в Донецькій області нарахувати та виплатити заробітну плату 27 лютого 2015 року по 03 листопада 2015 року із розрахунку 168 грн. 69 коп. за 1 робочий день, помісячну заробітну плату із розрахунку загальної суми 5229 грн. 39 коп., за час вимушеного прогулу; стягнути з Артемівського МВ ГУ МВС України в Донецькій області та Артемівського відділу поліції Головного управління поліції в Донецькій області МВ ГУМВС України в Донецькій області завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та вважає, що наказ ГУ МВС України в Донецькій області № 354 о/с від 06.11.2015 року про її звільнення з органів внутрішніх справ за скороченням штату є незаконним та підлягає скасуванню, з урахуванням того, що до служби позивач приступила 05.11.2015 року, після ознайомлення її з наказом № 331 о/с від 03.11.2015 року. Крім того, зазначає, що з 05.11.2015 року по 09.11.2015 року про скорочення штатів вона не повідомлялась. Вважає, що до неї застосовується Закон України «Про Національну поліцію» лише з 03.11.2015 року. Також, вказує на те, що звільнивши позивача з займаної посади відповідач не здійснив з нею належний розрахунок.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач в апеляційній скарзі заявляє вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції і не були предметом розгляду.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи в межах апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Позивач з 03.08.2012 року працювала на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району ГУМВС України в Донецькій області), що не заперечується сторонами.

Наказом МВС України № 1667, № 879 о/с від 11.08.2014 року позивача звільнено з посади слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району ГУМВС України в Донецькій області) Головного управління МВС України в Донецькій області за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органу внутрішніх справ за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114.

Позивач із зазначеним наказом не погодилась та оскаржила його у судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2015 року по справі № 826/16481/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.08.2015 року, адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ МВС України № 879 від 11.08.2014 р. в частині притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності - звільнення з посади слідчого лейтенанта міліції ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ України на підставі п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Визнано протиправним та скасовано наказ МВС України № 1667 о/с від 26.08.14 р. в частині звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ України на підставі п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області.

Зобов'язано Артемівський міський відділ (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити

ОСОБА_2 грошове забезпечення за період з 11 серпня 2014 року по 25 серпня 2014 року.

Стягнуто з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу (з 26 серпня 2014 року по 26 лютого 2015 року) у розмірі 22098,39 грн. (двадцять дві тисячі дев'яносто вісім гривень 39 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 3542,95 грн. (три тисячі п'ятсот сорок дві гривні 95 коп.) звернуто до негайного виконання (т.1, а.с. 19-26).

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 03.11.2015 року № 331 о/с, на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2015 року, лейтенанта міліції ОСОБА_2 поновлено на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області з 27.08.2014 року (т.1 а.с. 37).

05 листопада 2015 року позивачем, на ім'я начальника ГУМВС України в Донецькій області подано рапорт з проханням звільнити її з органів внутрішніх справ за п. 64 "з" Положення у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства та відомства (організації) з 05 листопада 2015 року, який у той же день отримано ОСОБА_6 (т.1 а.с. 28).

06 листопада 2015 року, позивач звернулась до начальника ГУНП Донецької області із заявою з проханням прийняти її на службу до поліції та призначити на посаду слідчого відділу Артемівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (т.1 а.с. 29).

Однак, позивача на службу до Національної поліції не прийнято, натомість, відповідно до наказу ГУ МВС України в Донецькій області № 354 о/с від 06 листопада 2015 року "По особовому складу", згідно з пунктом 9 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів), зокрема, лейтенанта міліції, ОСОБА_2 (М-221912), слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) з 06 листопада 2015 року (т. 1 а.с. 36).

Із наказом про звільнення позивач ознайомлена 09 листопада 2015 року, про що свідчить лист-ознайомлення з наказом ГУМВС України № 354 о/с від 06 листопада 2015 року (а.с. 39).

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

На час прийняття оскаржуваного наказу про звільнення позивача діяв Закон України «Про міліцію» від 20.12.1990 року № 565-ХІІ.

Відповідно до ст. 18 вказаного Закону, порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 8 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (далі по тексту Положення № 114), дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв'язку зі скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

За приписами пп. г п. 64 Положення № 114 ( в редакції чинній на день звільнення), особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

В той же час, на момент розгляду даної справи Закон України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» втратив чинність та вступив у дію Закон України від 02.07.2015 року № 580 - VІІІ «Про Національну поліцію».

Відповідно до п. 1 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», останній набирає чинності через три місяці з дня наступного за днем його опублікування, крім:

1) пунктів 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

2) частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Закон України «Про Національну поліцію» опублікований в газеті Голос України від 06.08.2015 року № 141-142, набрав чинності 07.11.2015 року.

Враховуючи викладене, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону набирають чинності з 07.08.2015 року.

Згідно з п. 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач на час опублікування цього Закону не перебувала на службі в органах МВС України через не виконання відповідачем постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2015 року, якою позивача поновлено на службі, а тому вона не може вважатися попередженою про можливе майбутню звільнення.

Позивач поновлена на посаді лише 03.11.2015 року.

Пунктами 9, 10, 11 вказаного розділу Закону передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, можуть були прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або неприйняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Таким чином, вищезазначені норми Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про національну поліцію" та Положення, на які йдеться посилання у спірному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу прямо зобовязаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

З матеріалів справи вбачається, що Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 03.11.2015 року № 331о/с, на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2015 року, позивача поновлено на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області з 27.08.2014 року.

05 листопада 2015 року позивачем, на ім'я начальника ГУМВС України в Донецькій області подано рапорт з проханням звільнити її з органів внутрішніх справ за п. 64 "з" Положення у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства та відомства (організації) з 05 листопада 2015 року.

06 листопада 2015 року, позивач звернулась до начальника ГУНП Донецької області із заявою з проханням прийняти її на службу до поліції та призначити на посаду слідчого відділу Артемівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області (т.1 а.с. 29).

Зазначені обставини підтверджуються як поясненнями позивача, так і поясненнями свідків, наданими в суді першої інстанції, а саме ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які пояснили, що позивач 05.11.2016 року та 06.11.2015 року знаходилась у Артемівському МВ ГУМВС України в Донецькій області разом з іншими співробітниками та власноруч писала рапорт про звільнення з органів міліції та заяву про прийняття на службу до Національної поліції.

Разом з тим, свідок ОСОБА_6 пояснила, що вказана заява, а також рапорт щодо звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переведенням за підпунктом «з» пункту 64 Положення №114, були надані до відділу кадрового забезпечення позивачем у двох примірниках, на другому з яких позивач попросила проставити відмітку про їх прийняття, що й було зроблено останнім. Після написання відповідних рапорту та заяви позивач, забрала їх для підписання начальником. Проте від начальника Артемівського МВ ОСОБА_6 вказані рапорти не отримувала.

При цьому, як зазначають свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6, всі співробітники Артемівського МВ звільнені з органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року. У зв'язку з тим, що мало місце неправильне написання позивачем дати її звільнення у рапорті від 05.11.2015 року, Артемівським МВ не було прийнято вказаний рапорт та відповідно й заяву про прийняття до Поліції для подальшого виконання.

Також, свідки зауважили на те, що співробітники міськвідділу намагались повідомити в телефонному режимі позивача про необхідність прибуття до Артемівського МВ для виправлення помилок при написані вказаного рапорту, проте остання на дзвінки не відповідала.

Свідки не спростували наявність великої кількості помилок, здійснених іншими співробітниками при написанні даних рапортів, в частині, зокрема, невірного зазначення дати звільнення останніх з органів внутрішніх справ.

Таким чином, під час судового розгляду справи знайшло своє підтвердження, що позивач не відмовлялась від проходження служби в поліції, а навпаки, виявила бажання проходити службу в поліції, подавши відповідну заяву, що підтверджується показаннями свідків, копіями рапорту про звільнення за п. 64 «з» Положення та заяви про прийняття на службу (т. 1 а.с. 28, 29).

Зазначення позивачем в рапорті з проханням звільнити її з органів внутрішніх справ за п. 64 «з» Положення дати 05.11.2015 року замість 06.11.2015 року не спростовує волевиявлення позивача проходити службу в Національній поліції України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи представника Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, що позивачем не надавався до відділу кадрів рапорт про звільнення за п. 64 «з» Положення, оскільки це спростовується відміткою працівника відділу кадрів ОСОБА_6 на 2 екземплярі рапорту, копія якого наявна в матеріалах справи.

Колегія суддів зазначає, що за збереження поданих співробітниками міліції рапортів і заяв відповідають відповідачі, як суб'єкти владних повноважень.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції, передбачені ст. 49 Закону України "Про національну поліцію", відповідно до якої, на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоровя на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених ч. 2 ст. 61 цього Закону, а також особи які: 1) відмовляються від взяття на себе зобовязань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до ст. 50 зазначеного Закону, громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоровя зобовязані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.

Позивач до звільнення проходила службу на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району ГУМВС України в Донецькій області), в органах МВС з 2012 р. Доказів обмежень, пов'язаних зі службою у поліції згідно до ст. 61 Закону України "Про національну поліцію" матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржений позивачем наказ про її звільнення саме за п. 64 "г" (через скорочення штатів) прийнятий необґрунтовано, за відсутності всіх наведених вище правових підстав, а тому позовна вимога щодо скасування наказу від 06.11.2015р. № 354 о/с визнається судом правомірною та обґрунтованою.

Відповідно до п. 24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 р. № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", постановлено ліквідувати Артемівський міський відділ (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та утворити Головне управління Національної поліції в Донецькій області.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, Артемівський міський

відділ (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області перебуває в стані припинення, не ліквідовано.

Відповідно до ч. 4 ст. 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Суд звертає увагу, що позивач у прохальній частині позовної заяви не зазначила дату поновлення на роботі. Разом із тим, колегія суддів вважає можливим вийти за межі позовної заяви з метою повного захисту прав позивача при поновленні на роботу.

Аналізуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку що позивач згідно вимог п. 24 Положення підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого вона була протиправно звільнена, а саме на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району ГУМВС України в Донецькій області), з дати її звільнення, тобто з 06.11.2015 року.

А тому, позовні вимоги щодо поновлення позивача на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області підлягають задоволенню.

Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року № 354 о/с ОСОБА_2 звільнено з посади. Таким чином, саме Головне управління МВС України в Донецькій області зобов'язано поновити позивача на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Пунктом 24 Положення № 114 визначено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

З урахуванням вищезазначених положень, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині зобов'язання нарахувати та виплатити Артемівським МВ ГУМВС України в Донецькій області позивачу грошове забезпечення за період з 06.11.2015 року по 18.05.2016 року підлягають задоволенню.

Крім того, як зазначалось вище постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2015 року позивача поновлено на посаді з 27.08.2014 року та звернуто до негайного виконання в зазначеній частині.

Разом з тим, фактично зазначене рішення виконано лише Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 03.11.2015 року № 331 о/с.

Тобто, рішення суду не виконувалось більше 8 місяців і позивач весь цей час не працювала.

Позивачу Артемівським МВ ГУМВС України в Донецькій області, у звязку з несвоєчасним винесенням наказу ГУМВС України в Донецькій області за період з 27.02.2015 року по 31.10.2015 року виплачено компенсацію у розмірі 8329, 72 грн. Разом з тим, сума зазначеної компенсації є спірною між сторонами.

Верховний Суд України при тлумаченні положень статей 3 Кодексу законів про працю України, 18 Закону України «Про міліцію» вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі (постанова від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15).

Наведений висновок суду узгоджується і з положеннями, що містяться у п. 2 ч. 2 Постанови Пленуму Верхового Суду України "Про практику застосування судами законодавства про працю" від 24 грудня 1999 року № 13, якими визначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо).

Разом з тим, спеціальними нормативними актами не врегульовано порядок відшкодування середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнення працівника органів внутрішніх справ.

Лише в пункті 1.18 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 р. N 499, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за N 205/14896, зазначено, що у разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

В той же час такий порядок визначений Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП).

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до приписів частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи вище наведені норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, зазначає Верховний Суд України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Дана позиція також зазначена у рішенні Вищого адміністративного суду України від 27 квітня 2016 року у справі № К/800/28525/15.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, у тому числі, у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати регулюється Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки

провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток та для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку ( абз., 1, 3, 4 п. 2 Порядку № 100).

Судом встановлено, що після поновлення позивача на посаді наказом ГУМВС в області від 03 листопада 2015 року позивач приступила до роботи лише 05.11.2015 року.

Таким чином, останні два (повних) місяці роботи (служби), з яких має обчислюватися грошове забезпечення є червень-липень 2014 року.

Згідно довідки Артемівського МВ (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області грошове забезпечення за червень 2014 року - 3929, 86 грн., за липень 2014 року - 3156, 03. Середньомісячне грошове забезпечення складає - 3542, 95 грн., середньоденне грошове забезпечення - 116, 16 грн. ( т. 3 а.с. ).

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» кількість робочих днів у червні 2014 року - 19 днів, у липні 2014 року - 23.

Таким чином, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 168, 71 грн. (3929, 86+3156,03= 7085, 89:42), а не 116, 16, як зазначено відповідачем.

Період затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.02.2015 року про поновлення на роботі з 27 лютого 2015 року по 03 листопада 2015 року з врахуванням Листа Мінсоцполітики України від 9 вересня 2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», складає 168 робочих днів (за винятком встановленого законодавством святкового дня - 14.10.2015 року).

Таким чином, сума грошового забезпечення за період з 27.02.2015 року по 03.11.2015 року, що підлягає стягненню на користь позивача, становить 168, 71 грн. х168 днів = 28343, 28 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач у вказаний період часу перебувала на обліку в Артемівському міському центрі зайнятості як безробітна, та відповідно до довідки останнього від 08.06.2016 року № 05/3304 в період березень-серпень 2015 року отримала допомогу по безробіттю у загальному розмірі 9873,48 грн. ( т. 2 а.с. 151).

Згідно довідки Артемівського МВ (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області у листопаді 2015 року позивачу нараховано грошове забезпечення за період з 27.02.2015 року по 31.10.2015 року у сумі 8329, 72 грн. ( т. 1 а.с. 91).

З урахуванням зазначеного, на користь позивача підлягає виплаті 10140,08 грн. (28343, 28 грн. - 9873,48 грн. - 8329,72 грн.).

Також, колегія суддів зазначає про необхідність стягнути з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач просить стягнути з Артемівського МВ ГУМВС України в Донецькій області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 року по 18.05.2016 року.

Згідно ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача стягненню підлягає з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 року по 07.09.2016 року (день винесення даного рішення).

Як вбачається з довідки Державного центру зайнятості Артемівського МЦЗ від 08.06.2016 року № 05/3305 позивач за січень та травень 2016 року отримала 4609, 45 грн.

Таким чином, з Артемівського МВ ГУМВС України в Донецькій області на користь позивача підлягає стягненню грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 року по 07.09.2016 року у розмірі 30988 грн. 36 коп. (211 днів х 168, 71 грн.= 35597, 81 - 4609, 45).

Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 30000 грн. суд зазначає наступне.

Оскільки правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди врегульовані лише загальними нормами та не регулюються спеціальним законодавством, суд, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, керується статтею 237-1 Кодексу законів про працю України відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Також, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин частину другу ст. 23 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків

Згідно п. 5 зазначеної Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Відповідно до ст. 9 Конституції чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Зокрема, до них належить ратифікована Верховною Радою України Конвенція про захист прав людини та основних свобод яка, як і інші міжнародні договори, підлягає застосуванню при розгляді справ судами.

Оскільки під час провадження у даній справі позивачем не доведено, що йому спричинено моральну шкоду неправомірними діями відповідача, в задоволенні позову щодо стягнення з Артемівського МВ (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь позивача 30000 грн. в якості моральної шкоди слід відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Головне управління Національної поліції України в Донецькій області розглянути кандидатуру ОСОБА_2 для зайняття посади у відповідності до п. 9 Розділу ХI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" у Артемівському відділенні поліції Донецького відділення поліції та видати з цього приводу відповідний наказ, колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять заяву позивача від 06.11.2015 року до начальника Головного управління Національної поліції Донецької області про прийняття на службу до поліції.

Дана заява передана посадовій особі відділу кадрів Артемівського міськвідділу ГУМВС України в Донецькій області, який безпосередньо займався в тому числі підготовкою та оформленням документів працівників Артемівського МВ щодо їх звільнення з органів МВС України та переведенням до органів Національної поліції.

А тому, дана заява повинна бути розглянута уповноваженим органом Національної поліції.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідачів - ГУНП України в Донецькій області та ГУ МВС України в Донецькій області стосовно того, що зазначена заява позивача не підлягає розгляду, тому що вона подана органу 06.11.2015 року, який ще не розпочав свою роботу, оскільки подача заяви 06.11.2015 року не позбавляє уповноважений орган розглянути її з моменту початку роботи цього органу з 07.11.2016 року.

Щодо позовних вимог видати з цього приводу відповідний наказ, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки прийняття наказу це право відповідного органу, а не його обов'язок.

Відповідно до ст. 256 КАС України, зокрема, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді.

За таких обставин, позовні вимоги в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів карного розшуку слідчого відділу Головного управління МВС України в Донецькій області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання - підлягають задоволенню.

Згідно п. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 11, 122-1, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2016 р. у справі № 805/5093/15-а - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Артемівського міського відділу Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про скасування наказу про звільнення з органів внутрішніх справ, поновлення на посаді, стягнення грошових коштів, стягнення моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Донецькій області № 354 о/с від 06.11.2015 року "По особовому складу" про звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.п. "г" п. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, лейтенанта міліції ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 06.11.2015 року.

Стягнути з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_1., 84500) суму середнього грошового забезпечення за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 27.02.2015 року по 03.11.2015 року в розмірі 10140 ( десять тисяч сто сорок) грн. 08 коп.

Стягнути з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 (яка проживає за адресою: АДРЕСА_1., 84500) суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 06.11.2015 року по 07.09.2016 року в розмірі 30988 ( тридцять тисяч дев'ятсот вісімдесят вісім) грн. 36 коп.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Донецькій області розглянути кандидатуру ОСОБА_2 для зайняття посади у відповідності до п. 9 Розділу ХI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".

Постанову в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 3542, 95 грн. допустити до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення у повному обсязі.

Постанова у повному обсязі виготовлена 12.09.2016 року.

Головуючий суддя: С.В.Жаботинська

Судді: І.А. Васильєва

Е.Г.Казначеєв