Справа № 802/1031/16-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відвід

м.Вінниця

09 вересня 2016 р. Справа № 802/1031/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Воробйової Інни Анатоліївни,

секретаря судового засідання: Фурмана В.В.

представників відповідача: Говора Д.І., Шевчука В.П., Колісника А.Ф., Верховода А.В., Подорожняка Ю.І., Вітковського С.А., Цьомика Р.В.

у відсутність позивача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про відвід судді у справі

за позовом: ОСОБА_8

до: Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, голови Вінницької обласної державної адміністрації Коровія В.В.

про: визнання дій протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_8 до Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, голови Вінницької обласної державної адміністрації Коровія В.В. про визнання дій протиправними та скасування рішень.

До початку розгляду справи по суті представником відповідача 1 подано заяву про відвід судді Воробйовій І.А., мотивовану положеннями пункту 4 частини першої статті 27 КАС України, а саме за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Обґрунтовуючи заяву представником зазначено, що головуючий у справі порушив принцип засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, принцип змагальності сторін, упереджено вставши на сторону позивача, що виразилось у продовженні терміну для усунення недоліків та відкритті провадження у справі. Зокрема, представник вказує, що, на його думку, визначення позивачем свого статусу не як фізичної особи, а як депутата сільської ради є тиском на суд та спробою незаконного використання впливу. Окремо також вказано, що ОСОБА_8 не усунуто недоліки позовної заяви, а саме, не надано клопотання про залучення третіх осіб. Крім того представник зазначає, що суд після надходження заяви про усунення недоліків повинен був прийняте рішення про повернення позовної заяви. Однак позивачу продовжено строк для усунення старого недоліку, про що винесено ухвалу від 29.07.2016р., яка є незаконною, оскільки ОСОБА_8 не подавалось клопотання про продовження процесуальних строків, а відтак суд не повинен був продовжувати термін усунення недоліків позовної заяви. За таких обставин вважає, що суддя у даній справі є упередженою у зв'язку із чим подав заяву про відвід.

Суд, розглянувши подану заяву, вислухавши думку осіб, що беруть участь у справі, зазначає про наступне.

Відповідно до положень статті 27 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і відводиться, серед іншого, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Так, оцінюючи доводи представника відповідача 1 щодо упередженості судді, яка виявилась у продовженні строку на усунення недоліків та в подальшому у відкритті провадження у справі, суд виходить з наступного.

За приписами статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Крім того, статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових чи службових осіб.

Системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що конституційне право на судовий захист в Україні належить до невідчужуваних та непорушних прав.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 р. No 6-зп "Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України" частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав. Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона має право розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом. У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб'єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього розв'язати спір.

Крім того, судовому захисту підлягає також охоронюваний законом інтерес. У рішенні від 1 грудня 2004 р. № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб'єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об'єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

В свою чергу, відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справі Беллет проти Франції Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 пар. 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Враховуючи вищенаведене, повернення позовної заяви ОСОБА_8, та відповідно, не відкриття провадження у справі є грубим порушенням її права на справедливе судочинство, зокрема, на доступ до суду.

Суд наголошує, що саме по собі прийняття відповідних рішень, зокрема щодо продовження терміну для усунення недоліків та відкриття провадження у справі не може розцінюватись як упередженість судді, оскільки вони спрямовані на надання позивачу доступу до правосуддя з метою захисту своїх прав та інтересів, що відповідає завданню адміністративного судочинства закріпленому у частині першій статті 2 КАС України.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне також зазначити, що ним не приймаються до уваги доводи представника відповідача 1, щодо не усунення недоліків позовної заяви, адже позивачем сплачено судовий збір, визначено свій статус як фізичної особи, якою й підписано позовну заяву, яку подано на виконання вимог ухвали суду від 18.07.16 р.

Стосовно ненадання клопотання про залучення третіх осіб, то суд вказує, що відповідно до статті 106 КАС України, в якій перелічені вимоги до позовної заяви, такої (вимоги) як подання клопотання про залучення третіх осіб не міститься, а тому відсутність такого не можна вважати недоліком позовної заяви та з цих підстав застосовувати наслідки, передбачені пунктом 1 частини 3 статті 108 КАС України (повернення позовної заяви). Подання відповідного клопотання є правом сторони.

Окремо суд також звертає увагу й на те, що, у разі встановлення, що провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статті 106 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом, то в такому випадку, суд застосовує наслідки, передбачені пунктом 7 частини першої статті 155 КАС України (залишення позову без розгляду). При цьому, дана норма не обмежує прийняття такого рішення на будь-якій стадії судового процесу.

Слід також зазначити, що згідно із положеннями статті 10 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Правова рівність полягає в тому, що не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Під рівністю громадян перед судом слід розуміти те, що всі вони несуть відповідальність перед судами, які належать до єдиної судової системи, не маючи при цьому ніяких переваг і не зазнаючи ніяких обмежень. Рівність учасників процесу перед законом означає те, що кожен із учасників цього процесу наділений правами і несе обов'язки, щодо рівноцінності його процесуальному становищу.

Так, відповідно до положень статті 49 КАС України, особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права і обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Особи, які беруть участь у справі, мають право:

1) знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів;

2) знайомитися з матеріалами справи;

3) заявляти клопотання і відводи;

4) давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення;

5) подавати докази, брати участь у дослідженні доказів;

6) висловлювати свою думку з питань, які виникають під час розгляду справи, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам;

7) подавати заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб;

8) знайомитися з технічним записом, журналом судового засідання, протоколом про чинення окремої процесуальної дії і подавати письмові зауваження до них;

9) робити із матеріалів справи виписки, знімати копії з матеріалів справи, одержувати копії судових рішень;

10) оскаржувати судові рішення у частині, що стосується їхніх інтересів;

11) користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом.

Враховуючи наведену норму, суд зазначає, що відповідач, як особа, що бере участь у справі, має право знайомитись з матеріалами справи, робити копії тощо, перешкод у цьому судом не вчинялось, а тому неотримання копії нової позовної заяви та доданих до неї документів, як зазначає представник відповідача 1 у заяві про відвід, не можна вважати перешкодою у наданні відповідачу усних та письмових пояснень, доводів та заперечень. Більш того, до початку розгляду справи представником відповідача 1 через канцелярію суду подані письмові заперечення та додаткові письмові докази, які приєднані до матеріалів справи. А отже такі обставини, спростовують доводи заявника щодо порушення принципу змагальності та рівності учасників процесу і позбавлення його права подавати пояснення, доводи, заперечення тощо.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, на думку суду, представником відповідача 1, не наведено обставин, які вказують на упередженість судді, а відтак, відсутні підстави для задоволення заяви про відвід.

Керуючись ст.ст. 27,164 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні заяви про відвід судді відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч. 6 ст. 254 КАС України ухвали суду , які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна