Справа № 815/7049/15
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2016-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7049/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Андрухіва В.В.

судді Потоцької Н.В.

судді Стеценка О.О.

при секретарі Рижук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУ МВС в Одеській області, Національної поліції України, Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Одеській області, Національної поліції України, Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 20.05.2016 року, позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУМВС України в Одеській області від 04 листопада 2015 року № 1321 о/с в частині звільнення на підставі п. "г" ст.64 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" майора міліції ОСОБА_1;

- визнати протиправним та скасувати наказ голови Національної поліції України від 07.11.2015 року № 120 о/с в частині скасування пункту наказу Національної поліції України від 07.11.2015 року № 58 о/с про призначення ОСОБА_1 старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах восьмого територіального управління (з обслуговування Одеської, Миколаївської та Херсонської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України з 07.11.2015 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах восьмого територіального управління Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України;

- стягнути з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом Начальника Головного управління МВС України в Одеській області №1321 о/с від 04 листопада 2015 року його, майора міліції, звільнено з посади старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок управління боротьби з незаконним обігом наркотиків ГУМВС України в Одеській області з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів). Позивач вважає дане рішення про звільнення протиправним, оскільки воно прийнято в порушення вимог ст. 64 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" та без урахування можливості використання на службі ОСОБА_1 та його бажання проходити службу у поліції. Зі слів позивача, 05.11.2015 року він проходив атестацію, на якій вирішувалось питання щодо відповідності посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок управління боротьби з незаконним обігом наркотиків ГУМВС України в Одеській області та щодо можливості призначення позивача на посаду в поліції. За висновком атестаційної комісії позивач посаді відповідав. Позивач зазначає, що дана атестаційна комісія повинна була проводитись 03.11.2015 року, але була перенесена на 05.11.2015 року, як йому пояснили, в зв'язку з хворобою одного із членів комісії. 06.11.2015 року позивачем разом з усіма працівниками управління БНОН був поданий відповідний рапорт на ім'я начальника ГУМВС України в Одеській області про звільнення його з ОВС за переведенням у зв'язку з бажанням проходити службу в поліції, проте відомості про результати розгляду рапорту він не отримував. Після цього, 06.11.2015 року разом з усіма працівниками відділу, в якому він проходив службу, на ім'я начальника Головного управління Національної поліції була подана заява про прийняття на службу у поліцію, яка також не була розглянута та про результати її розгляду повідомлено не було. На думку позивача, при виданні наказу про його звільнення відповідач умисно не зазначив причин звільнення тому, що позивача можливо було використовувати на службі в поліції. Позивач зазначає, що 08.11.2015 року він знаходився на чергуванні в Головному Управлінні Національної поліції в Одеській області. Обов'язки поліцейського виконував, оскільки отримав ксерокопію наказу №58 о/с про його призначення на посаду старшого оперуповноваженого з особливо важливих справах Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, зі спеціальним званням "майор поліції". Позивач вважає, що той факт, що витяг з наказу №1321о/с від 04.11.2015 року він фактично отримав 23.11.2015 року вказує на те, що відповідач навмисно затягнув строк, відведений законом (3 місяці з дня опублікування Закону "Про Національну поліцію"), в разі відмови позивачу в призначені до ГУНП в Одеській області на право подачі заяви про бажання проходити службу в будь-якому органі Національної поліції України, на що в нього було переважне право та бажання. Крім того, не зважаючи на положення п. 8 розділу XI Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", згідно якого всі працівники вважаються повідомленими про скорочення, вказане знаходиться у протиріччі з вимогами ст.49-2 КЗпП України, оскільки персонального повідомлення позивача не відбувалось взагалі, та можливе скорочення ще не означає його неминучість. Як стверджує позивач, незважаючи на те, що наказ про його звільнення у зв'язку із скороченням штату був виданий 04.11.2015 року, фактично копію витягу з наказу йому було надано лише 23.11.2015 року, при цьому він фактично проходив службу та виконував обов'язки старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, оскільки ним була написана заява начальнику Національної поліції України Хатії Деканоідзе та рапорт начальникові Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України Ківа Іллі Володимировичу, а також отримано копію наказу голови Національної поліції України №58 о/с про прийняття на посаду поліцейського. Крім того, позивач зазначає, що на даний час проводиться не ліквідація ГУМВС України в областях, та інших підрозділів МВС України, а реорганізація. Згідно даних єдиного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців та громадських формувань України КВЕД, відповідних підрозділів Національної поліції залишилися такими, як і були в міліції, що ще раз підтверджує, що ніякої зміни в організації праці не відбулося, змінилася лише назва державного органу виконавчої влади та дійсно проводиться реорганізація замість ліквідації. Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи, проте це зобов'язання ГУМВС України в Одеській області не виконало, у зв'язку з чим позивач вважає, що його трудові гарантії були порушені.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов з наведених вище підстав.

Представник відповідача - ГУ МВС України в Одеській області в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивача не було прийнято на службу до Національної поліції та на момент вступу в дію наказу № 1321 о/с було відсутнє будь-яке погодження (пропозиція тощо) щодо прийняття позивача на службу до поліції. Головне управління МВС України в Одеській області, виконуючи належним чином вимоги Закону, звільнило ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Відповідач зазначає, що твердження позивача про поданий ним рапорт на ім'я начальника ГУМВС (щодо звільнення його у зв'язку з переходом на роботу в інше відомство) не підтверджені належними доказами, адже до Головного управління не надходив рапорт, який описує позивач. Проте навіть якщо б такий документ і був поданий, він не міг бути задоволений, оскільки для звільнення особи у зв'язку з переходом до іншого відомства, необхідне погодження, тобто документ, який підтверджує бажання іншої установи (відомства, організації, міністерства), взяти особу на роботу (службу).

Представник відповідача - Національної поліції України в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що позовні вимоги до Національної поліції України є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з підстав, викладених у письмових поясненнях. З письмових пояснень Національної поліції України вбачається, що на підставі п.9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" було видано наказ ГУ МВС України в Одеській області від 04.11.2015 року № 1321/о/с про звільнення позивача з органів внутрішніх справ. В Національній поліції України 07.11.2015 року був розглянутий рапорт ОСОБА_1 щодо прийняття його на службу в органах поліції. За результатом розгляду рапорту позивача було видано наказ Національної поліції України від 07.11.2015 року № 58о/с про призначення позивача як прибулого з Міністерства внутрішніх справ України старшим оперуповноваженим в особливо важких справах восьмого територіального управління (з обслуговування Одеської, Миколаївської та Херсонської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України. 07.11.2015 року на адресу Національної поліції України надійшов наказ ГУ МВС України в Одеській області від 04.11.2015 року № 1321/о/с про звільнення позивача з ОВС за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Тому, відповідач вважає, що оскільки позивач був звільнений з ОВС, Національною поліцією України в межах своїх повноважень був виданий наказ від 07.11.2015 року № 120о/с про скасування пункту наказу Національної поліції України від 07.11.2015 року № 58о/с у частині призначення позивача у поліції.

Відповідач - Департамент протидії наркозлочинності Національної поліції України був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, представник Департаменту в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові пояснення, згідно яких Депратамент вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки Національна поліція України, скасовуючи наказ про прийняття позивача на службу, діяла на законних підставах та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників ГУ МВС України в Одеській області та Національної поліції України, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, заслухавши показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд встановив наступні обставини.

Суд встановив, що наказом Начальника Головного управління МВС України в Одеській області №1321 о/с від 04 листопада 2015 року ОСОБА_1, майора міліції, звільнено з посади старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок управління боротьби з незаконним обігом наркотиків ГУМВС України в Одеській області з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ".

06.11.2015 року позивач подав на ім'я начальника Національної поліції України заяву, в якій він просив прийняти його на службу до поліції та призначити на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах восьмого територіального управління (з обслуговування Одеської, Миколаївської та Херсонської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України.

На підставі вказаної заяви ОСОБА_1, наказом Національної поліції України від 07.11.2015 року № 58о/с "По особовому складу Департаменту протидії наркозлочинності" відповідно до пунктів 9 та 12 Розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію України", ОСОБА_1 (НОМЕР_1), який мав спеціальне звання "майор міліції", як прибулого з Міністерства внутрішніх справ України, призначено на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важких справах по восьмому територіальному управлінню (з обслуговування Одеської, Миколаївської та Херсонської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, та присвоєно спеціальне звання "майор поліції".

На підставі наказу ГУ МВС України в Одеській області від 04.11.2015 року № 1321о/с 07.11.2015 року прийнято наказ Національної поліції України № 120 о/с "По особовому складу Департаменту протидії наркозлочинності", яким скасовано пункт наказу Національної поліції України від 07.11.2015 року № 58 о/с у частині призначення по восьмому територіальному управлінню (з обслуговування Одеської, Миколаївської та Херсонської областей) ОСОБА_1 (НОМЕР_1), який мав спеціальне звання "майор міліції", старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах, присвоївши йому спеціальне звання "майор поліції".

Частиною 1 ст.18 Закону України "Про міліцію" № 565-ХІІ від 20.12.1990 року, який діяв станом на момент виникнення спірних правовідносин і втратив чинність 07.11.2015 року, передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп. "г" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991 року, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів при відсутності можливості подальшого використання на службі.

02.07.2015 року було прийнято Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIII (далі Закон України № 580-VIII), який опубліковано в газеті "Голос України" 06.08.2015 року.

У пп.1 п.1 Прикінцевих та перехідних положень наведеного Закону закріплено, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень наведеного Закону визнано такими, що втратили чинність: Закон України "Про міліцію" (Відомості Верховної Ради УРСР, 1991 р., N 4, ст. 20 із наступними змінами); Постанову Верховної Ради Української РСР "Про порядок введення в дію Закону Української РСР "Про міліцію" (Відомості Верховної Ради УРСР, 1991 р., N 4, ст. 21).

Відповідно до п.п. 8, 9 Прикінцевих та перехідних положень розділу XI Закону України № 580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

При цьому, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Тому суд погоджується з доводами відповідачів про те, що позивач був попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції, передбачені ст.49 Закону України № 580-VIII, відповідно до якої, на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров'я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які: 1) відмовляються від взяття на себе зобов'язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до ст.50 Закону України № 580-VIII громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоров'я зобов'язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.

Обмеження, пов'язані зі службою в поліції визначені ст.61 Закону України № 580-VIII.

Згідно п.10 Прикінцевих та перехідних положень розділу XI Закону України № 580-VIII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З наведеного вбачається, що законодавцем було чітко встановлено строки настання права звільнення працівників міліції за скороченням штатів з підстав, визначених п.10 Прикінцевих та перехідних положень розділу XI Закону України № 580-VIII, а саме: по закінченню тримісячного терміну з моменту попередження про наступне вивільнення.

Тобто, законодавцем надано тримісячний термін, починаючи з 07.08.2015 року та закінчуючи 06.11.2015 року, особам, що проходять службу в органах внутрішніх справ, виявити бажання на проходження служби в поліції або відмовитись від неї та вирішення питання щодо прийняття їх на службу в поліцію. Лише після спливу такого строку за наявності відмови працівника міліції від проходження служби в поліції та/або не прийняття її на службу до поліції вона може бути звільнена з ОВС за п.10 Прикінцевих та перехідних положень розділу XI Закону України № 580-VIII - за скороченням штату.

В свою чергу, до спливу вказаного строку особи, що проходять службу в органах внутрішніх справ, можуть бути звільнені з органів внутрішніх справ на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Як встановлено судом, оскаржуваний наказ про звільнення позивача з займаної ним посади в органах внутрішніх справ був прийнятий 04.11.2015 року, тобто до спливу терміну, визначеного п.10 Прикінцевих та перехідних положень розділу XI Закону України № 580-VIII, а відтак звільнення позивача за цим наказом могло бути здійснено з дотриманням вимог "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ".

Отже, виходячи зі змісту пп. "г" п.64 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991 року, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу прямо зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Проте, відповідач - ГУ МВС України в Одеській області жодним чином не обґрунтував відсутність можливості подальшого використання позивача на службі.

Більш того, приймаючи 04.11.2015 року наказ про звільнення позивача з органів внутрішніх справ з посиланням на п.10 Прикінцевих та перехідних положень розділу XI Закону України № 580-VIII, ГУ МВС України в Одеській області не врахувало, що станом на цю дату у нього не настало право на звільнення позивача з органів внутрішніх справ за цим положенням Закону.

Крім того, ГУ МВС України в Одеській області не враховано відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції та взагалі не перевірено можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції, що є обов'язковою передумовою для звільнення особи за вимогами Прикінцевих та перехідних положень розділу XI Закону України № 580-VIII.

Доводи представника ГУ МВС України в Одеській області про те, що позивач міг бути звільнений за п. "з" ст.64 Положення лише за наявності погодження іншої установи (відомства), що підтверджує бажання останньої взяти особу на роботу (службу) - суд не бере до уваги, оскільки згідно інформації з Єдиного державного реструюридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Національну поліцію України як юридичну особу зареєстровано лише 07.11.2015 року. Дана обставина фізично унеможливлювала для позивача надання до ГУ МВС будь-якого погодження від Національної поліції та її територіальних органів про згоду на прийняття позивача до органів Національної поліції.

При цьому, суд наголошує, що п.9 Прикінцевих та перехідних положень розділу XI Закону України № 580-VIII закріплено право осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ станом на 06.11.2015 року, за їх згодою, бути прийнятими на службу до поліції, за умови відповідності працівників міліції вимогам, встановленим до поліцейських.

Зазначене право працівників міліції на первинному етапі реалізується шляхом вчинення пропозиції відповідними керівними посадовими особами про прийняття на службу до поліції на певну посаду та у пропонований орган, та виявлення такими працівниками міліції бажання проходити службу в поліції шляхом написання відповідних заяв (рапортів).

Проте, в порушення вимог п.9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 580-VIII, з моменту опублікування цього Закону (06.08.2015 року) та до прийняття оскаржуваного наказу (04.11.2015 року) про звільнення позивача за п.64 "г" (через скорочення штату), йому не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, та не було перевірено можливості його подальшого використання на службі.

Таким чином, оскаржуваний наказ був прийнятий ГУ МВС України в Одеській області передчасно, до спливу терміну, протягом якого і повинно було вирішуватися питання щодо прийняття позивача на службу до поліції; за відсутності відмови позивача від проходження служби в поліції; взагалі без перевірки можливості реалізації його права на прийняття на службу до поліції та подальшого проходження такої служби, що суперечить п.10 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 580-VIII.

Більш того, судом встановлено, що після так званого звільнення зі служби з 06.11.2015 року, про що позивачу не було відомо до 23.11.2015 року, позивач надалі продовжував працювати та виконував свої посадові та функціональні обов'язки як поліцейський у восьмому територіальному управлінні Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України.

Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме:

- завіреною копією книги нарядів чергової частини штабу ГУ МВС України в Одеській області (інвентарний № 1617) та розстановкою нарядів за 08.11.2015 року, затвердженою т.в.о. начальника ГУ НП в Одеській області підполковника поліції Зайченко А.В., з якої вбачається, що позивач входив до слідчо-оперативної групи (основна) як працівник УБНОН (а.с.103-105);

- копією доручення слідчого управління ГУ НП в Одеській області № 4/8345-5939 оперативному підрозділу на проведення слідчих дій по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за № 006959 від 01.08.2014 року, адресованого начальнику VIII територіального управління Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України (а.с.10);

- копією рапорту старшого оперуповноваженого оперативно-розшукового відділу в Одеській області VIII територіального управління Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України ОСОБА_1 від 17.11.2015 року щодо супроводження ним кримінального провадження з резолюцією старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області (а.с.11).

При цьому, про наявність наказу Національної поліції України від 07.11.2015 року № 120 о/с позивач та його безпосереднє керівництво, яке доручало йому виконання службових завдань, також не були обізнані до 23.11.2015 року.

Суд бере до уваги доводи позивача про те, що 06.11.2015 року ним було подано три рапорти та заяви:

1) начальнику ГУ МВС України в Одеській області про звільнення за п. «з» ст..64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

2) начальнику Національної поліції України про прийняття на службу до поліції та призначення на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах восьмого територіального управління (з обслуговування Одеської, Миколаївської та Херсонської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України;

3) начальнику Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України про призначення на посаду.

Допитаний судом свідок ОСОБА_5, який обіймав посаду заступника начальника УБНОН ГУ МВС України в Одеській області, зазначив, що позивач був його підлеглим. Свідок показав суду, що приблизно 06.11.2015 року всі співробітники УБНОН подали рапорти про звільнення з підстав переходу до іншого відомства. Свідок ОСОБА_5 особисто бачив написання позивачем рапорту про звільнення з ГУ МВС України в Одеській області та заяви до Національної поліції України. Свідок підтвердив, що після 06.11.2015 року позивач працював у восьмому територіальному управлінні Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України. Також ОСОБА_5 показав суду, що в період з середини жовтня до початку листопада 2015 року проводилася позачергова атестація працівників УБНОН, і він був єдиним співробітником цього підрозділу, який відпрацював з позивачем більше шести місяців та мав право складати атестацію, тому він особисто підписував атестаційний лист на ОСОБА_1 та представляв позивача на атестаційній комісії. Також свідок повідомив, що до складу атестаційної комісії входили: голова комісії - заступник начальника Управління карного розшуку ГУ МВС Коваленко, членами комісії були представник УВБ - Сомік, співробітники інших служб та профспілки. Свідок підтвердив, що під час атестації позивач отримав позитивний висновок.

Допитаний судом свідок ОСОБА_4, який обіймав посаду начальника сектору БНОН Приморського РВ ГУ МВС України в Одеській області, показав суду, що всі співробітники БНОН атестувалися, і він проходив атестацію в один день з позивачем на початку листопада 2015 року.

Суд приймає показання зазначених свідків в якості належних та допустимих доказів по справі, які, в сукупності з наданими поясненнями позивача та дослідженими письмовими доказами по справі, підтверджують доводи позивача про виявлення ним бажання проходити службу в поліції, написання ним рапортів і заяви про звільнення з ОВС за п. «з» ст.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та прийняття на службу до поліції, та відповідно, спростовують доводи відповідача - ГУ МВС України в Одеській області, про те, що рапорт про звільнення за пунктом 64 "з" "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" позивачем не подавався.

Тому довідку ГУ МВС України в Одеській області від 10.02.2016 року про відсутність в ГУ МВС України в Одеській області заяви позивача про його звільнення у зв'язку з переведенням до ГУ НП в Одеській області - суд до уваги не бере (а.с.60).

За викладених обставин, враховуючи допущені відповідачем - ГУ МВС України в Одеській області порушення порядку та умов звільнення позивача, який визначений як вимогами Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, так і Прикінцевими та перехідними положеннями розділу XI Закону України № 580-VIII, з огляду на доведення в судовому засіданні факту написання позивачем відповідного рапорту про звільнення з органів внутрішніх справ за п.64 "з" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв'язку переходом до іншого відомства (органу), та заяви про прийняття до лав Національної поліції України, суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ГУМВС України в Одеській області від 04 листопада 2015 року № 1321 о/с в частині звільнення позивача з займаної посади з 06.11.2015 року за п.64 "г" Положення (через скорочення штатів) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи, що наказ голови Національної поліції України від 07.11.2015 року № 120 о/с в частині скасування пункту наказу Національної поліції України від 07.11.2015 року № 58 о/с приймався на підставі наказу ГУМВС України в Одеській області від 04 листопада 2015 року № 1321 о/с, який скасовується судом як протиправно прийнятий, наказ голови Національної поліції України від 07.11.2015 року № 120 о/с в частині скасування пункту наказу Національної поліції України від 07.11.2015 року № 58 о/с стосовно прийняття на службу ОСОБА_1 також підлягає скасуванню.

При цьому, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправним наказу голови Національної поліції України від 07.11.2015 року № 120 о/с в частині скасування пункту наказу Національної поліції України від 07.11.2015 року № 58 о/с - належить відмовити, оскільки на час його прийняття наказ ГУМВС України в Одеській області від 04 листопада 2015 року № 1321 о/с був чинним.

Підтвердженням того, що позивач проходив службу в поліції з 07.11.2015 року, окрім наказу №с 58 о/с від 07.11.2015 року, також є вищенаведені докази його чергування 08.11.2015 року, виконання ним доручення слідчого у кримінальному провадженні шляхом здійснення оперативно-розшукових заходів, написання рапорту, тобто фактичний допуск позивача до виконання ним службових обов'язків у новоствореному органі з 07.11.2015 року до 23.11.2015 року.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на посаді, з якої його було незаконно звільнено скасуванням наказу Національної поліції України № 58 о/с від 07.11.2015 року.

Як вбачається з листа Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 06.06.2016 року № 1438/03/40-2016, у тимчасовому штаті Департаменту є вакантною посада старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах восьмого територіального управління (з обслуговування Одеської, Миколаївської та Херсонської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України.

Поновлюючи позивача на посаді, суд також відповідно до п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету міністрів Української РСР від 29.07.1991 року №114 (із змінами та доповненнями), задовольняє вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік.

Порядок та умови грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу, органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року № 499.

Згідно п.1.6. Інструкції, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Пунктом 3.5.2. Інструкції встановлено, що особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені, але не більше як за один рік.

Оскільки позивач проходив службу в Департаменті протидії наркозлочинності Національної поліції України, середній заробіток на користь позивача підлягає стягненню саме з цього органу.

Згідно ст.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100, цей порядок застосовується у разі, зокрема: вимушеного прогулу.

Виходячи з вимог п.п.5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100, суд визначає середній заробіток наступним чином.

Згідно інформації Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України грошове забезпечення позивачу з 07.11.2015 року не нараховувалося та не виплачувалося.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", посадовий оклад за посадою старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах встановлено у розмірі 2700 грн., а оклад за спеціальним званням "майор поліції" - 2000 грн., що разом дорівнює 4700 грн. Тому для обчислення середнього заробітка суд використовує дані щодо посадового окладу та окладу за спеціальним званням.

Отже, грошове утримання майора поліції на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах становить 4700 грн./міс. Виходячи з цього, середньоденний заробіток складає 213,64 грн. (4700 грн./міс. : 22 роб.дні = 213,64 грн./день).

Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2015 року по 05.09.2016 року (208 робочих дні), що підлягає стягненню, становить 44437,12 грн. (208 роб. дні * 213,64 грн./день = 44437,12 грн.), з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

За викладених обставин, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення позивача на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах восьмого територіального управління (з обслуговування Одеської, Миколаївської та Херсонської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України, а також в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць - 4700 грн., з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 71, 86, 159-163, п.п.2, 3 ч.1 ст.256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ ГУМВС України в Одеській області від 04 листопада 2015 року № 1321 о/с в частині звільнення на підставі п. "г" ст.64 "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" майора міліції ОСОБА_1.

Скасувати наказ голови Національної поліції України від 07.11.2015 року № 120 о/с в частині скасування пункту наказу Національної поліції України від 07.11.2015 року № 58 о/с про призначення ОСОБА_1 старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах восьмого територіального управління (з обслуговування Одеської, Миколаївської та Херсонської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України з 07.11.2015 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах восьмого територіального управління (з обслуговування Одеської, Миколаївської та Херсонської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України.

Стягнути з Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2015 року по 05.09.2016 року в розмірі 44437,12 грн. (сорок чотири тисячі чотириста тридцять сім гривень 12 копійок) з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

В решті позовних вимог- відмовити.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах восьмого територіального управління (з обслуговування Одеської, Миколаївської та Херсонської областей) Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць - 4700 грн. (чотири тисячі сімсот гривень) з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови суду виготовлено 12.09.2016 року.

Головуючий суддя В.В. Андрухів

Суддя Н.В. Потоцька

Суддя О.О. Стеценко