Справа № 332/2507/16-а
Суддя: Ретинська Ю. І.
Дата ухвалення: 2016-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2507/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2016 року, Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді - Ретинської Ю.І., за участю секретаря - Іванової Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

29.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

У позові ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком та скасувати рішення № 128 від 29.12.2015 року засідання пенсійної комісії при управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі Запоріжжя. Також просив зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя призначити йому пенсію за віком з дня звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 17.11.2015 року, та проводити виплату пенсії із вказаної дати до появи нових підстав для її перерахунку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його дружина ОСОБА_2, маючи довіреність, 17.11.2015 року подала від його імені документи до УПФУ для відповідного призначення пенсії за віком. Лише 29.06.2016 року дружина отримала рішення пенсійного фонду № 128 від 29.12.2015 року про відмову у призначенні йому пенсії за віком за відсутності необхідного пакету документів, а саме через відсутність довідки про фактичне місце проживання, або реєстрації. Вважає дане рішення незаконним та таким, що порушує його право на соціальний захист.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні адміністративного позову у повному обсязі з підстав, наведених у ньому.

Представник відповідача УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала письмові заперечення. Із суті яких вбачається, що при зверненні у листопаді 2015 року у паспорті позивача було зазначено, що він зареєстрований АДРЕСА_1 до 17.02.2006 року. Інші дані про проживання заявника були відсутні. Згідно з п.п. 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» заява про призначення пенсії непрацюючим особам … подається заявником особисто або через представника, якій діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі за місцем проживання (реєстрації). Оскільки при зверненні у листопаді 2015 року позивач не мав жодного підтвердження місця проживання (реєстрації) в Україні, тому не має право на призначення пенсії за віком з 17.11.2015 року.

Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення № 128 від 29.12.2015 року комісії при УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя, розглядаючи заяву від 17.11.2015 року, ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком за відсутності необхідного пакету документів, а саме через відсутність довідки про фактичне місце проживання, або реєстрації. (а.с.9-10).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Більш детально організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина врегульовано Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні»

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, встановлено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Отже, позивач, як громадянин України, незалежно від місця свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод для призначення пенсії відповідач зобов'язаний призначити та здійснювати виплату пенсії позивачу.

Відповідно до п. 1.1 вищевказаного Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Так, 17.11.2015 року на підставі нотаріально посвідченої довіреності представник позивача ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою про призначення позивачу пенсії за віком, до якої додала копію паспорта громадянина України останнього, чим було дотримано вимоги Порядку (а.с. 7-12).

Позивач 17.11.2005 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 до 17.02.2006 року. В подальшому, за цією ж адресою позивач був зареєстрований 23.06.2016 року. Інші відмітки про реєстрацію у паспорті відсутні (а.с. 7-8), а тому рішення відповідача від № 128 від 29.12.2015 року про відмову в призначенні пенсії за віком через відсутність підтвердження місця проживання (реєстрації) позивача, є неправомірним та підлягає скасуванню.

Посилання представника відповідача на те, що відповідно до статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначений обов'язок громадян України зареєструвати місце свого проживання протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації, як на підставу відмови у нарахуванні пенсії, є безпідставними, адже порушення зазначеної норми закону може бути лише підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Щодо зобов'язання відповідача призначити пенсію за віком, то суд вважає, що ця вимога є передчасною і призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача і до порушення ст. 2 КАС України, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ст. 26 цього ж Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Таким чином, право на пенсію викає за умови досягнення пенсійного віку та наявності відповідно страхового стажу.

Разом з тим, зобов'язуючи відповідача призначити позивачу пенсію за віком, необхідно враховувати, що крім досягнення пенсійного віку, необхідною умовою для призначення пенсії є наявність відповідного страхового стажу, який в силу ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Крім того, для призначення пенсії спеціалісти Пенсійного фонду мають визначити заробітну плату (дохід) пенсіонера, зокрема, на підставі довідок про нараховану заробітну плату, що підлягають перевірці первинними документами.

У зв'язку із тим, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії грунтувалося на не підтвердженні місця проживання (реєстрації) позивача, тому, після скасування цього рішення відповідач зобов'язаний повторно розглянути заяву позивача і прийняти рішення з урахуванням наведених вище положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому, у відповідності до ч. 2 ст. 11 та ч. 2 ст. 195 КАС України, з метою повного і всебічного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 17.11.2015 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині даного судового рішення, а в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Аналогічна позиція викладена в рішеннях Вищого адміністративного суду України, а саме: в ухвалі від 03.12.2014 року по справі №106/1253/13-а(2а-106/62/13) та постанові від 06.11.14 року по справі № 316/802/14-а (2а/316/44/14).

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України суд присуджує на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя.

Клопотання відповідача щодо звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 129 Конституції України закріплено одну із засад судочинства, а саме рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади. У зв'язку із цим обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення від такої сплати.

Керуючись ст.ст.11, 94, 158-163, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком та скасувати рішення № 128 від 29.12.2015 року засідання пенсійної комісії при управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 17.11.2015 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати по судовому збору в розмірі 551,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 09.09.2016 року.

Cуддя Ю.І. Ретинська