Справа № 803/484/16
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року Справа № 876/4014/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 05 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області, управління Держгеокадастру у Ковельському районі Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

07 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,85 га поруч з житловим будинком АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства та зобов'язати сільську раду повторно розглянути її заяву в частині передачі їй у власність земельної ділянки зазначеної площі та прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення такої земельної ділянки.

Також позивач просила зобов'язати управління Держгеокадастру у Ковельському районі Волинської області після складання документації із землеустрою провести державну реєстрацію за ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,35 га поруч з житловим будинком АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Постановою від 05 травня 2016 року Волинський окружний адміністративний суд в задоволенні позовних вимог відмовив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не перевірив належним чином голослівні доводи представника сільради про наявність спору щодо користування спірною земельною ділянкою, наявність спадкоємців, які також можуть претендувати на цю ділянку.

Суд також не перевірив належним чином та не дав відповідної оцінки твердженню представника Тойкутської сільської ради про те, що частина площі земельної ділянки розташована за межами населеного пункту.

Помилковим є також висновок суду першої інстанції про те, що рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки площею 0.85 га не приймалось, а тому позивач не позбавлений права повторно звернутися з заявою для вирішення такого питання.

З огляду на викладене позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити її позовні вимоги частково, а саме задовольнити позовні вимоги до Тойкутської сільської ради.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення частково з таких підстав.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання управління Держгеокадастру у Ковельському районі Волинської області провести державну реєстрацію земельної ділянки, позивач в цій частині не оскаржувала рішення суду, а тому в силу приписів ч.1 ст. 195 КАС України, якою визначені межі апеляційного перегляду судового рішення, колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині позовних вимог.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 24.12.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області з письмовою заявою про надання їй власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,35 га та надання дозволу на розробку проекту землеустрою на вказану ділянку, розташовану поруч з житловим будинком АДРЕСА_1. До заяви позивач додала схему розташування цієї земельної ділянки.

29.01.2016 року заява ОСОБА_1 була розглянута на сесії Тойкутської сільської ради в присутності в її присутності. У зв'язку з недостатністю голосів розгляд вказаної заяви перенесено на наступне чергове засідання сесії (а.с.43).

09.02.2016 року Тойкутська сільська рада на черговій сесії прийняла рішення № 5/3.13 ,,Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність", яким надала ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вказаною в заяві адресою площею 0,50 га. (а.с. 35).

Вважаючи такі дії Тойкутської сільської ради протиправними, оскільки на думку позивача, сільська рада допустила порушення процедури та порядку безоплатної передачі земельних ділянок громадянам у власність та безпідставно відмовила їй у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою решти земельної ділянки площею 0,85 га, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що

за наслідками розгляду заяви позивача колегіальним органом прийнято рішення від 09.02.2016 року № 5/3.13, яким позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на 0,50 га земельної ділянки, яка перебувала в користування її батька. Дане рішення ОСОБА_1 у встановленому порядку не оскаржила, а тому на даний час є чинним. Цим рішенням, на думку суду першої інстанції, позивачу не було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку 0,85 га .

Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції також врахував ті обставини, що підставами для прийняття такого рішення сесією сільської ради були наступні мотиви: тривалі земельні спори щодо користування вказаною земельною ділянкою; наявність інших спадкоємців в покійного батька позивача та можливим їх претендуванням на отримання земельної ділянки в межах площ, якими користувався батько; частина площі земельної ділянки, якою користувався батько, розташована за межами населеного пункту; не виготовлення технічної документації позивачем на вже надану земельну ділянку.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є помилковими.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 144 Конституції України передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 59 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Частиною 1 статті 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст. 22 Земельного кодексу (ЗК) України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення; а) особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною 6 статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що орган місцевого самоврядування зобов'язаний розглянути у визначений законодавством місячний строк клопотання про надання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні. Надання дозволу або мотивована відмова у наданні такого дозволу, на думку апеляційного суду, оформляється рішенням, яке в силу підлягає оскарженню.

Такі висновки колегії суддів узгоджуються з приписами ст. 59 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні".

Позивач ОСОБА_1 у відповідності до вимог ч. 6 ст. 118 ЗК України подала до сільської ради заяву, в якій вказала цільове призначення земельної ділянки (ведення особистого селянського господарства) та її орієнтовні розміри - 1,35 га. До заяви додала графічні матеріали - схему, на якій зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідач - Тойкутська сільська рада розглянула клопотання ОСОБА_1 та прийняла рішення за № 5/3.13 від 09.02.2016 року, яким надала ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вказаною в заяві адресою площею 0,50 га.

При цьому у вказаному рішенні сільська рада не зазначила мотивів щодо часткового задоволення заяви, не вказавши чи відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою на решту землі площею 0,85 га та причин відмови.

На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з доводами позивача щодо протиправності дій відповідача, оскільки заява від 24.12.2015 року в частині надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на решту землі площею 0,85 га фактично не розглянута, рішення всупереч приписам ч.7 ст. 118 ЗК України - не прийняте.

За таких обставин апеляційний суд визнає правильним задовольнити позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Тойкутської сільської ради щодо неналежного розгляду заяви позивача від 24.12.2015 року про відведення земельної ділянки площею 0,85 га. Також апеляційний суд визнає правильним зобов'язати сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в частині передачі їй у власність земельної ділянки площею 0,85 га з прийняттям відповідного рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою зазначеної площі або про мотивовану відмову.

При цьому апеляційний суд наголошує, що підставою для відмови можуть бути виключно передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України обставини, перелік яких є вичерпним.

Разом з тим, колегія суддів визнає правильним відмовити в задоволенні позовних в частині зобов'язання сільської ради прийняти рішення про надання дозволу, оскільки такі повноваження належать виключно сесії сільської ради. Суд може лише зобов'язати орган самоврядування розглянути заяву у відповідності до вимог законодавства та прийняти відповідне рішення, зміст якого визначає сесія сільської ради згідно до вимог законодавства.

Суд першої інстанції на вказані обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно визнав правомірними дії сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на 0,50 га, врахувавши такі мотиви: тривалі земельні спори щодо користування вказаною земельною ділянкою; наявність інших спадкоємців в покійного батька та можливим їх претендуванням на отримання земельної ділянки в межах площ, якими користувався батько; частина площі земельної ділянки, якою користувався батько, розташована за межами населеного пункту; не виготовлення технічної документації позивачем на вже надану земельну ділянку, оскільки суд не перевірив чи зазначені обставини дійсно мали місце та якими доказами підтверджуються. Тобто, суд не дослідив чи ті обставини, на які посилався відповідач є належними та допустимими доказами. При цьому суд не перевірив чи передбачені ті обставини ч.7 ст. 118 ЗК України як підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Крім того, суд вказав, що із доданої позивачем до заяви схеми розташування земельної ділянки незрозуміло, де вона розташована по відношенню до інших земельних ділянок.

В свою чергу, колегії суддів незрозуміло чому суд першої інстанції вважає правомірним надання сільською радою дозволу на розроблення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,50 га, яка входить до складу земельної ділянки площею 1,35 га, місце розташування якої зазначене на наданій позивачем схемі. При цьому для суду першої інстанції не зрозуміло де розташована земельна ділянка площею 0,85 га, яка також входить до складу тієї ж земельної ділянки площею 1,35 га.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку щодо надуманості підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки вони не передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п.4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Оскільки суд першої інстанції допустився помилки в частині застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ч.1 ст.41, ч.3 ст. 160, ст. ст.195, 196, п. 3 ч. 1 ст.198, п.4 ч.1 ст. 202 , ст. ст. 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду 05 травня 2016 року у справі № 803/484/16 в частині відмови в задоволенні позовних вимог до Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області - скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області в частині відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,85 га поруч з житловим будинком АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язати Тойкутську сільську раду Ковельського району Волинської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в частині передачі їй у власність земельної ділянки площею 0,85 га поруч з житловим будинком АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог до управління Держгеокадастру у Ковельському районі Волинської області постанову залишити без змін.

Стягнути з Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (прож. в будинку АДРЕСА_1) судовий збір в розмірі 551,20 грн. за подання позову та 606,32 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 1157 (одна тисяча сто п'ятдесят сім) грн. 52 коп..

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Постанова в повному обсязі складена 09 вересня 2016 року.