Справа № 826/784/16
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 вересня 2016 року № 826/784/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 03.07.2014р. та від 07.05.2015р.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 03.07.2014р. №18045-15 та від 07.05.2015р. №7603-17.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваних рішень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечив, посилаючись на те, що оскаржувані рішення прийняті правомірно.

В судовому засіданні на підставі п. 4 ст. 122 КАС України суд перейшов по справі в письмове провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

З наявних матеріалів справи (а саме: копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу частин цілісного майнового комплексу від 26.09.2002р., реєстраційний № 5091 та Реєстраційного посвідчення Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" від 15.04.2003р. № 006561), ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) є власником об'єктів нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а саме: 1) окремої стоячої будівлі - тимчасового складу (транспортної дільниці) під літ. "М", загальною площею 573,30 м2, що складає 4/100 частини від відокремленої частини ЦМК загальною площею 14158,10 м2 і нежилі приміщення № 1, № 2 (складу ПММ і хімікатів під літерою "Н")); 2) нежилих приміщень № 1 і № 2 - складу ПММ та хімікатів під літ. "Н", загальною площею 95,2 м2, що складає 7/1000 частин від відокремленої частини ЦМК загальною площею 14158,10 м2, тобто всього загальною площею 668,5 м2.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) зареєстрована як фізична особа-підприємець 17 липня 2002 року, про що відповідним органом державної реєстрації внесений запис № 2 004408), та перебуває на податковому обліку в ДПІ у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_3 від 12.01.2012р., виданого суб'єкту підприємницької діяльності-фізичній особі ОСОБА_1, ДПІ у Шевченківському районі м. Києва ДПС, позивач був зареєстрований як платник єдиного податку з періоду 01 січня 2012 року за наступними видами діяльності: 51.53 Оптова торгівля деревиною, будівельними товарами та санітарно-технічним обладнанням; 70.20.0 Здавання в оренду власного нерухомого майна; 51.90.0 Інші види оптової торгівлі; 52.63.0 Роздрібна торгівля поза магазинами, н.в.і.у.; 51.19.0 Інші види оптової торгівлі, місцем здійснення господарської діяльності вказана адреса: АДРЕСА_1.

Крім того, за даними Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відносно ОСОБА_1 станом на 16 листопада 2012 року, до основних видів господарської діяльності позивача за КВЕД відноситься, зокрема, 52.10 Складське господарство; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього.

Згідно усних пояснень представника позивача станом на день нарахування спірної суми земельного податку вказане Свідоцтва платника єдиного податку позивача було чинним.

Відповідно до пояснень позивача, належні ОСОБА_1 на праві приватної власності об'єкти нерухомості (стояча будівля та нежилі приміщення), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, - використовувалися нею для здійснення вказаних вище видів підприємницької діяльності (а саме: частково в якості складських приміщень для зберігання власних товарів і товарів контрагентів за договорами відповідального зберігання), що підтверджується наступними наявними в матеріалах справи копіями документів: договорів про відповідальне зберігання; актів про надання послуг зі збереження товарів за певні періоди 2013 року; рахунків на оплату послуг по збереженню товарів, видаткових накладних на видачу позивачем (як Постачальником) покупцям товарів зі складу за адресою: АДРЕСА_1; прибуткових касових ордерів та виписок по розрахунковому рахунку позивача у банку з відомостями про суми отриманих коштів від контрагентів-покупців/замовників послуг.

Додатково на обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав суду копії податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за І квартал 2015 року, І півріччя, 9 місяців 2015 року, 2014 рік за результатами здійснення вказаної підприємницької діяльності.

При цьому відповідачем не заперечується як факти здійснення позивачем підприємницької діяльності з використанням нежилих приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, - так і факти сплати нею відповідних сум єдиного податку до відповідного бюджету протягом 2014 та 2015 років.

03 липня 2014 року ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено нарахування ОСОБА_1 земельного податку на 2014 рік у розмірі 33 051,55грн. та відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 і п. 286.5 ст. 286 ПК України прийнято податкове повідомлення-рішення №18045-15 (форма "Ф") по платежу "земельний податок з фізичних осіб" (код бюджетної класифікації ) на суму грошового зобов'язання в розмірі 33 051,55грн.

07 травня 2015 року ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено нарахування ОСОБА_1 земельного податку на 2015 рік у розмірі 50436,91грн. та відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 і п. 286.5 ст. 286 ПК України прийнято податкове повідомлення-рішення №7603-17 (форма "Ф") по платежу "земельний податок з фізичних осіб" (код бюджетної класифікації ) на суму грошового зобов'язання в розмірі 50436,91грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 03.07.2014р. та від 07.05.2015р. протиправними, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною першою ст. 377 Цивільного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У пункті 287.6 ст. 286 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

За змістом викладених норм, земельний податок за земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території, сплачується власниками останніх на загальних підставах.

Згідно п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 289 цього Кодексу встановлено, що для визначення розміру податку використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік (п. 285.1 ст. 285 зазначеного Кодексу).

Пунктом 286.5 вказаної статті ПК України визначено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У відповідності до п. 286.6 ст. 286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Пунктом 287.5 ст. 287 цього Кодексу передбачено, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим, нормами ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону (пп. 14.1.42. п. 14.1 цієї статті);

- "земельний податок" - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу) (пп. 14.1.72. п. 14.1 цієї статті);

- "землекористувачі" - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (пп. 14.1.73. п. 14.1 цієї статті).

Згідно зі ст. 269 цього Кодексу платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України).

З вищенаведеного, та з урахуванням положень п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу та ст.ст. 2 і 3 Земельного кодексу України, слідує, що для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку встановленому Земельним кодексом України.

В силу норм ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою (ст. 126 Земельного кодексу України). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Також суд зважає на положення норм гл. 1 розд. XIV "Спеціальні податкові режими" Податкового кодексу України, якими починаючи з 1 січня 2012 року регулюються правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку.

Зокрема, у п. 291.2 ст. 291 ПК України під "спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності" розуміється особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно п. 291.3 ст. 291 вказаного Кодексу юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб'єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву (пп. 298.1.1 п. 298.1 ст. 298 ПК України).

У відповідності до п. 299.1 і 299.5 ст. 299 цього Кодексу Свідоцтво платника єдиного податку видається безоплатно суб'єкту господарювання, який подав до контролюючого органу заяву щодо обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, протягом 10 календарних днів з дня подання суб'єктом господарювання заяви.

Платникам єдиного податку першої і другої груп, які провадять кілька видів господарської діяльності, на які встановлено різні ставки єдиного податку, видається одне свідоцтво платника єдиного податку (п. 299.4 ст. 299 ПК України).

При цьому у відповідності до п. 299.11 ст. 299 ПК України у свідоцтві платника єдиного податку зазначаються такі відомості: 1) найменування суб'єкта господарювання, код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків); 2) дані документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичної особи або фізичної особи - підприємця відповідно до закону; 3) податкова адреса суб'єкта господарювання; 4) місце провадження господарської діяльності; 5) обрані фізичною особою - підприємцем першої та другої груп види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010; 6) дата (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування; 7) ставка єдиного податку (3 або 5 відсотків); 8) дата виписки свідоцтва.

Пунктом 297.1 ст. 297 ПК України чітко встановлено, що платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: 1) податку на прибуток підприємств; 2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об'єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності фізичної особи та оподатковані згідно з цією главою; 3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 підпункту 293.3.1 пункту 293.3 або підпунктом 1 підпункту 293.3.2 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу; 4) земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності; 5) збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності; 6) збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства.

В силу норми ч. 1 ст. 325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. При цьому в даній нормі законодавець безпосередньо не виділяє окремого статусу фізичної особи - як громадянина та фізичної особи-підприємця, що з урахуванням принципу, закріпленого в ч. 1 ст. 19 Конституції України, на думку суду, нормативно спростовує висновки перевіряючих.

Відповідно до ст. 320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідач, обґрунтовуючи правомірність прийнятих рішень посилався в своїх запереченнях на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постановах від 07.07.2015р., 26.11.2015р., 02.12.2015р., відповідно до яких обов'язок зі сплати земельного податку виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно та з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку оплати земельного податку.

У відповідності до частини першої статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд зазначає, що відповідні посилання відповідача на вказані правові позиції при вирішені даної справи не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту судових рішень Верховного Суду України від 07.07.2015р., 26.11.2015р., 02.12.2015р. вони стосуються виключно фізичних осіб, які є власниками нежилих приміщень у багатоквартирному будинку та мають сплачувати податок за площі під такими будинками, а не цілісного майнового комплексу в цілому чи його частин, як у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 10.04.1992, № 2269-XII "Про оренду державного та комунального майна" цілісним майновим комплексом є господарський об'єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс.

Отже, виходячи з законодавчого визначення цілісного майнового комплексу, суд вважає, що при його використанні в господарській діяльності задіюються усі його складові частини, в тому числі і земельна ділянка на якій розташовані його елементи, а відтак у спірних правовідносинах на позивача має поширюватися дія п. 297.1 статті 297 ПК України.

Окрім цього, у постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2015року встановлено: «...обов'язок зі сплати земельного податку для фізичної особи - власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правоможностей, як-от набуття нею статусу суб'єкта господарювання, діяльність якого пов'язана з використанням земельної ділянки або без такого»; «платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для цього платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права».

У справі, яку розглядав ВСУ, платник податків отримав у встановленому порядку право користування земельною ділянкою, на якій розташоване його приміщення, що підтверджувалось витягом з технічної документації, черговим кадастровим планом-реєстром земельних ділянок та витягом з бази даних міського земельного кадастру.

Суд зазначає, що СПД ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку не було оформлено право власності чи користування земельною ділянкою, в тому числі в результаті переходу до неї такого права власності чи користування, тому вказана правова позиція ВСУ не може бути застосована до спірних правовідносин.

Позивач, як вже зазначалось, є власником об'єктів нерухомого майна, а саме: частини цілісного майнового комплексу, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а саме: 1) окремої стоячої будівлі - тимчасового складу (транспортної дільниці) під літ. "М", загальною площею 573,30 м2, що складає 4/100 частини від відокремленої частини ЦМК загальною площею 14158,10 м2 і нежилі приміщення № 1, № 2 (складу ПММ і хімікатів під літерою "Н")); 2) нежилих приміщень № 1 і № 2 - складу ПММ та хімікатів під літ. "Н", загальною площею 95,2 м2, що складає 7/1000 частин від відокремленої частини ЦМК загальною площею 14158,10 м2, тобто всього загальною площею 668,5 м2.

У той же час, відповідно до статті 120 Земельного кодексу України (в редакції станом на 26.09.2002р. - дату укладення позивачем договору купіль - продажу частини цілісного майнового комплексу) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

Отже, діючим на момент укладання ОСОБА_1 договору купівлі-продажу частини цілісного майнового комплексу Земельним кодексом України не було передбачено «автоматичного» переходу права власності або права користування земельною ділянкою у разі відчуження будівлі або споруди, що розташована на такій земельній ділянці.

Як вбачається з листа Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради від 06.11.2012 року № 07-387/35006, копія якого наявна в матеріалах справи, станом на 29.10.2012 року в автоматизованій системі ПК «Кадастр» земельна ділянка на АДРЕСА_1 (код ділянки НОМЕР_4) зареєстрована за суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 та ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Форум» (спільне користування) на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування. Земельна ділянка на АДРЕСА_1 (код ділянки НОМЕР_5) зареєстрована за суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1, ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Форум» та ТОВ «Центр спільного торговельного співробітництва» (спільне користування) на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування. Документи, що посвідчують право власності чи право користування (оренди) земельними ділянками, визначені чинним законодавством, в Головному управлінні земельних ресурсів не зареєстровані.

Отже, листом Головного управління земельних ресурсів від 06.11.2012 року №07-387/35006 підтверджено, що ОСОБА_1 не має оформленого у встановленому законом порядку права користування (оренди) та/або права власності на земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1.

Наявність же в системі ПК «Кадастр» даних щодо технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування свідчить лише про вчинення дій спрямованих на оформлення права на земельну ділянку під належним позивачу об'єктом нерухомості.

Таким чином, дані доводи податкового органу на обґрунтованість правомірності прийняття ним оскаржуваних податкових повідомлень - рішень судом до уваги прийняті бути не можуть.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Під час розгляду даної справи судом відповідачем не було надано будь-яких документальних доказів на підтвердження того, що позивач набув статус власника або землекористувача щодо частини земельної ділянки, де знаходяться належні йому нежилі приміщення, доказів належності йому вказаної земельної ділянки на праві власності чи праві користування або виділення її в якості прибудинкової території, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про протиправність донарахування позивачу земельного податку податковими повідомленнями-рішеннями.

За таких обставин, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 03.07.2014р. №18045-15 та від 07.05.2015р. №7603-17.

З урахуванням ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 834,90грн. з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 03.07.2014р. №18045-15 та від 07.05.2015р. №7603-17.

Присудити з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 834,90грн.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко