Справа № 760/3416/16-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 760/3416/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Лазаренко В.В. Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А
08 вересня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,
суддів: Мамчура Я.С.,
Шостака О.О.,
при секретарі: Вітковській К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м.Києва від 12 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м.Києва з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо непризначення одноразової грошової допомоги у розмірі 27-місячного грошового забезпечення та зобов`язати призначити і виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 27-місячного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на день встановлення інвалідності.
Постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 12 квітня 2016 року позов задоволено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається, серед іншого, на те, що при зверненні позивача із завою про призначення одноразової грошової допомоги останнім на порушення вимог п.3 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, не було надано копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.
Сторони в судове засідання не з`явилися. Враховуючи, що справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач був звільнений з військової служби 31 липня 1993 році, що підтверджується довідкою Дніпровського районного у місті Києві військового комісаріату від 21 січня 2014 року №10 та архівною довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 10 січня 2014 року №9497.
17 Грудня 2013 року позивач отримав ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії АВ №0071687 від 17 грудня 2013 року.
Таким чином, 17 грудня 2013 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі(смерті), поранення(контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28 травня 2008 року №499 у розмірі 27-місячного грошового забезпечення за останньою посадою на день встановлення інвалідності.
В зв`язку з чим, позивач надав відповідачу через Київський міський військовий комісаріат необхідні документи для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у разі інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби.
Однак, відповідач не прийняв рішення про призначення та виплату спірної соціальної виплати, чим на, переконання позивача, допустив протиправну бездіяльність, з огляду на що він був змушений звернутися до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що на відповідача повинен бути покладений обов`язок саме нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 27-місячного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за вирахуванням проведеної виплати, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону останній поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМ України від 28 травня 2008 року № 499 було затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.
Абз. 8 пп. 2 п. 2 Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що одноразова грошова допомога військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, зокрема інвалідам ІІІ групи, виплачується у розмірі 27-місячного грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (в редакції, чинній на час встановлення інвалідності) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 18.11.2014 по справі №21-446а14, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Як вбачається з матеріалів справи, інвалідність позивачу була встановлена 17 грудня 2013 року, а отже відповідач при вирішенні питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги повинен був керуватися п. 2 Порядку в редакції, чинній після внесення змін постановою КМУ від 25 липня 2011 року № 815.
Тобто, одноразова грошова допомога позивачу повинна була бути призначена та виплачена у розмірі 27-місячного грошового забезпечення за останньою посадою на день встановлення інвалідності.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність дій відповідача щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 27-місячного грошового забезпечення та обґрунтованість позовних вимог.
Стосовно посилань апелянта на те, що при зверненні позивача із завою про призначення одноразової грошової допомоги останнім на порушення вимог п.3 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, не було надано копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Жодного рішення відповідачем за фактом звернення позивача із відповідною заявою про відмову позивачу у нарахуванні та виплаті одноразової допомоги Міністерством оборони України не приймалось, натомість відповідачем була допущена протиправна бездіяльність щодо невиконання покладеного на нього обов`язку нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 27-місячного грошового забезпечення.
Зазначені вище мотиви та підстави такої бездіяльності як причини для невиплати позивачу одноразової грошової допомоги були наведені Міністерством оборони України лише в суді апеляційної інстанції.
Водночас, на вимогу суду позивачем долучено до матеріалів справи копії відповідних довідок, які підтверджують отримання ним травм 07.08.1992 саме в ході несення служби у складі 240 ОСБ миротворчих сил ООН в Югославії.
При цьому, у випадку, якщо відповідач вважав, що позивачем надано неповний пакет документів для призначення відповідної одноразової грошової допомоги, він мав повідомити про це заявника, проте жодних відомостей з цього приводу позивачу не повідомлялось.
Вказані вище обставини апелянтом не спростовані, так само як і не доведено факт того, що поранення ОСОБА_1 пов`язане з вчиненням ним злочину чи адміністративного правопорушення або є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.
Щодо тверджень апелянта про те, що даний спір належить до підсудності до окружного адміністративного суду, а тому оскаржуване рішення є таким, що розглянуто неповноважним судом, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки одноразова грошова допомога військовослужбовців є однією з форм соціального захисту військовослужбовців, а відтак на спірні правовідносини поширюються положення п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не виявлено, а тому підстав для скасування оскаржуваної постанови суду немає.
Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Солом`янського районного суду м.Києва від 12 квітня 2016 року, без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 13 вересня 2016 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Шостак О.О.

Мамчур Я.С