Справа № 826/794/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

06 вересня 2016 року № 826/794/16
Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України про визнання дій протиправними.

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі також позивач) з позовом до Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України (надалі також відповідач), в якому просив:

- визнати дії (бездіяльність) Головного КЕУ ЗС України при перевірці рішення житлової комісії Тернопільського ОВК від 25.11.2015 року та документів, передбачених пунктом 11 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого Постановою № 728, щодо особи позивача підполковника запасу ОСОБА_1 , протиправними.

- стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди.

15.02.2016 позивачем через канцелярію суду було подано заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої позивач зменшує позовні вимоги та просить викласти їх у наступній редакції:

- визнати дії (бездіяльність) Головного КЕУ ЗС України при перевірці рішення житлової комісії Тернопільського ОВК від 25.11.2015 року та документів, передбачених пунктом 11 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого Постановою № 728, щодо особи позивача підполковника запасу ОСОБА_1 , протиправними.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що протиправними діями відповідача порушено законне право на отримання грошової компенсації за належне позивачу та членам його сім`ї жиле приміщення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України вид 02.09.2015 року №728.

Відповідач проти задоволення позову заперечував та зазначав, що Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України діяло в порядку та відповідно до положень нормативно-правових актів, якими останнє регулюється у своїй діяльності.

В судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду про наступне.

Фактичні обставини справи свідчать, що за результатом розгляду протоколу №65 засідання житлової комісії Тернопільського гарнізону про розподіл коштів серед військовослужбовців Тернопільського гарнізону та рапортів (заяв), що надійшли на адресу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , від осіб звільнених з військової служби, про бажання (не бажання) отримати компенсацію за належне їм для отримання жиле приміщення, було прийнято рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 оформленого у формі протоколу від 25.11.2015 року про розподіл визначеного ліміту коштів для ІНФОРМАЦІЯ_1 між підполковником ОСОБА_1 та майором запасу ОСОБА_2 .

Зазначене рішення разом з документами передбаченими пунктом 11 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення (далі - Порядок № 728), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 728 щодо підполковника запасу ОСОБА_1 було передано для подальшого розгляду Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних сил України.

16.12.2015 року позивач звернувся з офіційним запитом до Головного квартирно-експлуатаційного управління про надання інформації щодо розгляду його заяви про отримання грошової компенсації за належне йому та членам його сім`ї жиле приміщення.

Листом від 21.12.2015 року № 303/4/15/1430 позивача повідомлено, що рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо надання ОСОБА_1 грошової компенсації за належне жиле приміщення Головним управлінням не скасовано, а на підставі пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 728 не затверджено.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду для захисту своїх законних прав та інтересів.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав та свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на житло, передбачають за змістом статті 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша), 47 Основного Закону України.

Право на житло є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно зі статтею 47 Конституції України, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 39 Житлового кодексу України громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов, зокрема: за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 43 Житлового кодексу України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Кабінет Міністрів України на виконання статті 12 Закону України № 2011-XII, затвердив Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями відповідною постановою від 03.08.2006 № 1081 (далі - Порядок).

Пунктом 32 Порядку передбачено, що черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Згідно пункту 26 Порядку, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховується на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2013 року №17 змінено дату зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік в Тернопільському гарнізоні з 30.07.1993 на 05.05.1992 року, що не заперечується сторонами у справі.

Однак, з письмових заперечень наданих відповідачем та документів доданих до заперечень вбачається, що відповідач, під час перевірки рішення житлової комісії Тернопільського ОВК від 25.11.2015 року та особової справи підполковника запасу ОСОБА_1 , в частині дати зарахування позивача на квартирний облік, помилково зазначає, про неправомірність зміни дати зарахування позивача на квартирний облік з 30.07.1993 на 05.05.1992 року, вказуючи, що дана обставина суперечить вимогам «Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», затвердженого наказом МО України № 220 від 23 грудня 1992 року.

Таким чином, відповідач, при перевірці рішення житлової комісії Тернопільського ОВК від 25.11.2015 року та документів, передбачених пунктом 11 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого Постановою № 728, щодо особи позивача підполковника запасу ОСОБА_1 , виходив лише з вимог передбачених «Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», затвердженого наказом МО України № 220 від 23 грудня 1992 року.

Однак, як вбачається з норм чинного законодавства, порядок зарахування військовослужбовців на квартирний облік у період з 1992 регулювався «Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України № 220 від 23 грудня 1992 року та наказом Міністра оборони України від 03.02.95 року № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України».

При цьому, наказом Міністра оборони України від 03.02.95 року № 20 було визначено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше, ніж з дня набрання чинності даного наказу, тобто з 03.03.1995 року.

На думку суду п.2 наказу Міністра оборони України від 03.02.1995 року за № 20 всупереч вимогам ст.ст.43,44 ЖК України черговість надання жилих приміщень для військовослужбовців фактично визначається не за часом взяття їх на квартирний облік, а за часом набрання чинності цим наказом.

Таке обмеження, на думку суду, порушує право позивача на житло передбачене ст..47 Конституції України, житловим кодексом України, ст. 16 Закону України «Про збройні сили», ст..12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно пункту 17 «Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», затвердженого наказом МО України № 220 від 23 грудня 1992 року, військовослужбовцям, які перебувають на квартирному обліку, житлові приміщення надаються згідно з чергою, при цьому черговість падання житлових приміщень визначається по часу прийняття на облік, що узгоджується із статтею 43 ЖК.

При цьому, згідно з ч.ч. 4, 5 п.11 «Положення» - за військовослужбовцями та членами їх сімей, які перебувають на квартирному обліку при переміщенні по службі, зокрема, за підставами, передбаченими підпунктами «а», «б», «д» пункту 36 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, пов`язаному з переїздом до іншого гарнізону, приймаються на квартирний облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей без збереження попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень.

Суд приходить до висновку, що встановлені п.2 наказу Міністра оборони України від 03.02.1995 року № 20 обмеження порівняно з іншими військовослужбовцями, які не зазнавали такого переміщення і яким зараховується попередній стаж перебування на квартирному обліку до видання цього наказу без будь-яких винятків, є обмеженням прав таких військовослужбовців за ознакою місця проживання, оскільки для цієї категорії військовослужбовців часом зарахування на облік вважається штучно визначена дата - тобто дата набрання чинності наказу, що є порушенням принципу рівності громадян, відповідно до ст. 24 Конституції України.

Крім того, на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081 видано наказ Міністра оборони України від 06.10.2006 року № 577 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень» . При цьому наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 року № 20 визнано таким, що втратив чинність.

Пунктом 26 Постанови та пунктом 3.7 Інструкції передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, у разі переміщення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового отримання житла.

Відповідно до ст. статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» нормативно-правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права та пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними.

З урахуванням вищевикладеного посилання відповідача на наказ Міністра оборони України №220 діючий з 23.12.1992 у якому відсутні правова норма щодо збереження попереднього часу зарахування на квартирний облік при переміщенні військовослужбовців до іншого гарнізону, є обмеженням права та пільг позивача, що відповідно до згадуваної статті Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» є неприпустимим.

Права і свободи людини закріплюються і в міжнародних актах, які є частиною національного законодавства України, у разі надання Верховною Радою України згоди на їх обов`язковість ( частина перша статті 9 Конституції України). Загальна декларація прав людини 1948 року передбачає право кожної людини на такий життєвий рівень, який є необхідним для підтримання здоров`я і добробуту її самої та її сім`ї. У Декларації зазначено, що необхідний життєвий рівень забезпечує, зокрема, житло (пункт 1 статті 25). Аналогічне положення міститься в пункту 1 статті 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, ратифікованого Указом ПВР УРСР від 19 жовтня 1973 року, в якому, крім вказаного, закріплено обов`язок держав-учасників Пакту вживати необхідних заходів для забезпечення здійснення такого права.

Право людини на житло є загальновизнаним. Згідно Конституції України це право, як і інші конституційні права, є невідчужуваним, непорушним, рівним для всіх без будь-яких обмежень в тому числі за місцем проживання відповідно до статті 24 Конституції України. Воно не може бути скасоване та обмежено, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина друга статті 22, частина перша статті 64 Основного Закону України).

Оцінюючи надані суду докази, суд вважає, що відповідачем неправомірно застосовано норми «Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», затвердженого наказом МО України № 220 від 23 грудня 1992 року при перевірці рішення житлової комісії Тернопільського ОВК від 25.11.2015 року та документів, передбачених пунктом 11 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого Постановою № 728, щодо особи позивача підполковника запасу ОСОБА_1 , що призвело до звуження обсягу його прав у сфері проходження військової служби, що за своїм змістом є порушенням статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців ".

Чинний на даний час Порядок № 728 установлює механізм визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей, що перебувають разом з ними на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який ведеться у військових частинах, органах, підрозділах, загонах, військових навчальних закладах, установах (далі - військові частини), а у разі їх розформування - у військових комісаріатах та квартирно-експлуатаційних установах (організаціях), за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення (далі - компенсація).

Згідно з пунктом 5 Порядку № 728 черговість надання компенсації визначається за часом взяття військовослужбовця та членів його сім`ї на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та/або включення до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень.

Підставою для відмови у наданні військовослужбовцю та членам його сім`ї компенсації є їх зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або виключення із списків громадян, що мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень (пункт 6 Порядку № 728).

Пунктами 7 та 8 Порядку № 728 визначено порядок визначення розміру згаданої компенсації.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 728 житлові комісії військових частин, військових комісаріатів та квартирно-експлуатаційних установ (організацій) (далі - житлові комісії) письмово інформують військовослужбовців та членів їх сімей, у яких настала черга на отримання жилих приміщень у поточному році, про їх право на отримання компенсації та про її орієнтовний розмір.

Пунктом 11 Порядку № 728 визначено перелік документів, необхідних для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру, які подаються житловій комісії.

- довідка про отримання (неотримання) житла військовослужбовцем з колишнього місця перебування його на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов;

- документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належне військовослужбовцю та членам його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нерухоме майно;

- дозвіл органу опіки і піклування на отримання неповнолітнім членом сім`ї компенсації у випадках, визначених законодавством.

Житлові комісії розглядають рапорти військовослужбовців (заяви, зазначені в пункті 11 цього Порядку) щодо надання компенсації та приймають рішення про її надання або відмову в наданні (пункт 12 Порядку № 728).

Рішення житлової комісії затверджується відповідно командирами військових частин, військовими комісарами та начальниками житлово-експлуатаційних установ (організацій), після чого в порядку, визначеному Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, Адміністрацією Держприкордонслужби, СБУ, ДСНС, Службою зовнішньої розвідки, Національною гвардією, Управлінням державної охорони, ДКА, Адміністрацією Держспецзв`язку, списки осіб, щодо яких прийнято рішення про надання компенсації, подаються на затвердження відповідно Міністрові оборони, Міністрові внутрішніх справ, Міністрові інфраструктури, Голові Держприкордонслужби, Голові ДСНС, Голові СБУ, Голові Служби зовнішньої розвідки, начальнику Управління державної охорони, командувачу Національної гвардії, Голові ДКА, Голові Держспецзв`язку.

З аналізу викладених положень Порядку № 728 вбачається, що грошова компенсація за належне до отримання жиле приміщення виплачується військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби та членам їх сімей відповідно до черговості взяття на облік такої особи, як такого, що потребує поліпшення житлових умов, або часу включення такої особи до списків осіб, що мають право на позачергове одержання жилих приміщень, у разі якщо надійшла черга військовослужбовця на отримання житла і він виявив бажання отримати грошову компенсацію замість цього житла.

А тому, проаналізувавши норми чинного законодавства та дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив, що дії Головного КЕУ ЗС України при перевірці рішення житлової комісії Тернопільського ОВК від 25.11.2015 року та документів, передбачених пунктом 11 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого Постановою № 728, щодо особи позивача підполковника запасу ОСОБА_1 є протиправним та такими, що порушують норми чинного законодавства.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:
Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного КЕУ ЗС України при перевірці рішення житлової комісії Тернопільського ОВК від 25.11.2015 року та документів, передбачених пунктом 11 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого Постановою № 728, щодо особи позивача підполковника запасу ОСОБА_1 .

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,21 грн.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур