Справа № 802/1021/16-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 р. м. Вінниця Справа № 802/1021/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйовою Інною Анатоліївною, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до голови Вінницької обласної державної адміністрації ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності посадової особи

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 позивач) з адміністративним позовом до голови Вінницької обласної державної адміністрації ОСОБА_2 (далі голова Вінницької облдержадміністрації, ОСОБА_2, відповідач) про визнання протиправною зумисну бездіяльність, що стосується протиправного, незаконного обєднання виконання двох повноважень заборонених Законом України Про державну службу, починаючи з 1.05.16 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач всупереч ЗУ Про державну службу суміщає дві посади, зокрема, голови Вінницької обласної державної адміністрації та депутата Вінницької обласної ради. У звязку із чим позивач і звернувся із цим позовом до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, подавши через канцелярію суду заяву за вх. №18446 від 05.09.2016р. про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи без його участі (вх.№18450 від 05.09.2016р.). Одночасно надав через канцелярію суду письмові заперечення за вх.№18447 від 05.09.2016р. відповідно до яких просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову, зазначаючи про те, що відповідачем не порушено права, свободи або інтереси позивача. Окрім того, представник, з посиланням на положення Конституції України, Закону України "Про державну службу" та рішення Конституційного Суду України від 9.09.1999 р. (справа № 1-7/99), вказав, що дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Таким чином, на думку представника, положення Закону України "Про державну службу" щодо несумісництва розповсюджуются на правовідносини, які виникли після набраннями ним чинності, тоді як спірні обставини виникли після цього.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи наведену норму, заяви осіб, що беруть участь у справі, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України Про державну службу № 889-VIII від 10 грудня 2015 року, що набрав чинності 1.05.16 р.

Так, відповідно до положень пункту 3 частини третьої статті 10 вказаного закону державний службовець не має права суміщати державну службу із статусом депутата місцевої ради, якщо такий державний службовець займає посаду державної служби категорії "А".

В свою чергу, згідно пункту 1 частини другої статті 6 Закону України Про державну службу, встановлюються такі категорії посад державної служби:

1) категорія "А" (вищий корпус державної служби) - посади:

- Державного секретаря Кабінету Міністрів України та його заступників, державних секретарів міністерств;

- керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Кабінету Міністрів України, та їх заступників;

- керівників апаратів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів та їх заступників;

- голів місцевих державних адміністрацій.

Як встановлено судом, 27 лютого 2015 року Указом Президента України №114/2015 ОСОБА_2 призначено головою Вінницької обласної державної адміністрації. В подальшому, останній обраний депутатом Вінницької обласної ради, що підтверджується протоколом №1 першого пленарного засідання 1 сесії обласної ради 7 скликання від 27.11.2015р.

На час його призначення на посаду та обрання депутатом діяв Закон України Про державну службу № 4050-VI17 від 17 листопада 2011 року, який не містив обмежень зазначених у процитованій вище нормі Закону № 889 - VIII.

Вважаючи, що з 1.05.2016 р. голова Вінницької обласної державної адміністрації ОСОБА_2 порушує вимоги закону щодо сумісництва, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Зміст позову - це вид судового захисту, за яким позивач звертається до суду.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Така вимога повинна мати правовий характер, а також бути підвідомчою суду. Правильне визначення предмету позову має важливе практичне значення. Ним визначається суть вимоги, на яку суд повинен дати відповідь у своєму рішенні, підвідомчість цієї справи, провадиться класифікація на окремі категорії справ. Матеріально-правова вимога позивача повинна опиратися на підставу позову.

Підставою позову - є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою визначені правові наслідки. Підстава позову складається із таких юридичних фактів, які підтверджують наявність спірних взаємовідносин, приналежність сторін до цієї справи та привід по позову.

Право на захист це суб'єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин.

Крім прав є величезна кількість інтересів, як загальних, так і персоніфікованих.

Завдання правосуддя це розгляд та вирішення правового спору, захист порушених субєктивних прав, свобод чи інтересів особи.

Ознакою спору є мета його учасників - доведення правомірності своїх інтересів, їх захист усупереч інтересам протилежної сторони. Особа-позивач очікує на захист своїх субєктивних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Із системного аналізу вищевказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Отже визнання протиправною бездіяльності щодо обєднання двох посад можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією бездіяльністю. Проте позивачем не наведено аргументів та доводів, яким чином порушені його права в частині суміщення відповідачем двох посад.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для визнання протиправною бездіяльності, що стосується обєднання відповідачем двох посад, оскільки це не порушує права, свободи та інтереси позивача, а відтак позов не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що ухвалою від 04.08.2016р. позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до частини другої статті 88 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

З огляду на те, що сплата судових витрат позивачу відстрочена, а в задоволенні позову відмовлено, судові витрати у даній справі необхідно стягнути з останнього.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 70, 71, 79, 86, 88, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (вул Ватутіна 4а, с. Ободівка, Тростянецький район, Вінницька область,24357) на користь держави (отримувач коштів УДКСУ у м. Вінниці, код платежу 22030101, код отримувача (код за , банк отримувача ГУ ДКСУ у Вінницькій області, код банку отримувача (МФО) 802015, рахунок отримувача 4002, код класифікації доходів бюджету 22030101 , призначення платежу "Судовий збір, за позовом ОСОБА_1Є.", Вінницький окружний адміністративний суд) судовий збір в сумі 551,20 (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 копійок).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна