Справа № 804/5793/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

12 вересня 2016 р. Справа № 804/5793/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турова О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якій позивач просить: зобов'язати відповідача повідомити позивачу дату і місце отримання останнім грошей за банківським вкладом у сумі 176030,00грн.

Перевіривши матеріали вказаного позову та відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» було укладено договори вкладу на загальну суму 176030,00грн.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 р. №1213, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ».

У зв'язку з прийняттям виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення від 12 липня 2016 р. № 1213, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та делегування повноважень ліквідатора банку», Фонд з 15 липня 2016 року розпочав виплати коштів вкладникам зазначеного банку.

З огляду на означене позивач та його адвокат зверталися до відповідача з письмовою заявою та адвокатським запитом щодо виплати коштів у сумі 176030,00грн., проте станом на час звернення позивача до суду означені кошти так і не були виплачені відповідачем.

Станом на час розгляду справи ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» перебуває у процедурі ліквідації.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палатою в господарських справах Верховного Суду України на спільному засіданні вже вирішувала питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у спорі цієї ж категорії і у постанові від 16 лютого 2016 року (справа № 21-4846а15) вказала, що виходячи із системного аналізу частини третьої статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року №2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статті 1 Закону України від 7 грудня 2000 року №2121-ІІІ «Про банки та банківську діяльність», пункту шостого статті 2 Закону №4452-VI та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При цьому абзацом другим частини другої статті 215 ЦК передбачено, що у випадках, встановлених ЦК, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Зважаючи на те, що банк знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним, на думку суду, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Аналогічна позиція також була висловлена Верховним Судом України у постанові від 15.06.2016р.

При цьому відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Наведена норма також кореспондується з приписами ч.2 ст.161 КАС України, якою передбачено, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 109 КАС України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, зокрема, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що даний спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства, суд приходить до висновку про відмову у відкриті провадження.

З огляду на наведене та керуючись ст. ст. 107, 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу, що з означеними позовними вимогами він може звернутися в порядку господарського судочинства.

Повторне звернення цієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, згідно ч.5 ст.109 КАС України, не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та у строки, визначені ст. 186 КАС України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Суддя О.М. Турова