Справа № 2-а-19/10
Суддя: Адамович Б. М.
Дата ухвалення: 2010-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Червоноградський міський суд Львівської області
Справа № 2а-19/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2010 р. Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Адамович Б.М.

при секретарі Козак І. Я.

з участю прокурора Ковальчука О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Червонограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення про стягнення суми заборгованості по виплаті одноразової грошової допомоги

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд із позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Червоноградської міської ради про стягнення суми заборгованості по виплаті разової грошової допомоги посилаючись на наступні обставини:

Згідно посвідчення серії АБ № 090614, виданим Львівським облвійськкоматом 28 листопада 1996 р. він має статус учасника бойових дій відповідно до ст..5 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року.

Згідно ч.4 ст. 12 ЗУ ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зі змінами від 25.12.1998 року щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п»яти мінімальних пенсій за віком

Отже, розмір виплачуваної йому разової грошової допомоги мав би становити :

У 2005 році - 332 грн. ( мін. пенсія за віком згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2005 р.» х 5 = 1660 грн;

У 2006 році - 359 грн. ( мін. пенсія за віком згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2006 р.» х 5 = 1795 грн;

У 2007 році - 387 грн. ( мін. пенсія за віком згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 р.» х 5 = 1935 грн;

Але, всупереч цьому йому призначена йому грошова допомога за 2005-2007 рр. виплачувалась не в повному обсязі.

Згідно довідки Червоноградського управління праці та соціального захисту населення № 3292/1-10 від 08.06.2007 р. виплата щорічної допомоги у 2005 році йому здійснювалася відповідно до ЗУ на 2005 р. і встановила 250 грн.; в 2006 р. - 2560 грн., і в 2007 р. - 280 грн.

Відповідні зміни щодо розміру разової грошової допомоги згідно вищеназваних законів були внесені і в ЗУ «Про статус ветеранів війни...».

Як вбачається, що грошова допомога була виплачена меншою за одну мінімальну пенсію за віком.

Таким чином, загальна сума недоплат за 2005-2007 рр. склала : ( 1660-250)+ ( 1795-250) + (1935 - 280) = 4610 грн.

Відповідно до ст..17-1 ЗУ «Про статус ветеранів війни...»щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня здійснюють органи управління праці та соціального захисту населення, але таких виплатів не проведено і не було вчинено жодних дій для такої виплати.

В судовому засіданні позивач підтримав позов і просить його задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що згідно із ч.2 ст.95 Конституції України визначено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальні суспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Частиною 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Бюджетного кодексу України та закону про державний бюджет України.

Відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України бюджетні призначення встановлюються Законом про Державний бюджет України.

Згідно ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни в гарантії їх соціального захисту» щорічно, до 5 травня учасникам бойових дій передбачено виплату разової грошової допомоги. Міністерство праці та соціальної політики, як головний розпорядник коштів, керуючись вимогами чинного законодавства, забезпечує через місцеві управління праці та соціального захисту населення виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, визначених Верховною Радою України у законі про Державний бюджет України на відповідний календарний рік. Тому, позивачу ОСОБА_1 разова грошова допомога до 5 травня виплачувалася, а саме: у 2005 р. - 250 грн., що передбачено ст.30 ЗУ «Про державний бюджет України на 2005 р.»; у 2006 р. - 250 грн., що передбачено ст.30 ЗУ «Про державний бюджет України на 2006 р.»; у 2007 р. - 280 грн., що передбачено ст.29 ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 р.».

У 2007 р. зміни до плану асигнувань щодо збільшення коштів для проведення виплати грошової допомоги до 5 травня не вносилися.

Відповідно до ч.3 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком (який визначається в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність) встановлено абзацом першим частини першої цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно із цим Законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп /2007 р. визначено, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) такі положення ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік».

Стаття 29, за якою у 2007 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» здійснюється у таких розмірах : інвалідам 1 групи -450 грн., інвалідам 11 групи -360 грн., інвалідам 111 групи - 360 грн., учасникам бойових дій - 280 грн., і т.д.

Рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності відповідних статтей, якими визначався розмір грошової допомоги до 5 травня Державних бюджетів України на 2005-2006 pp. не виносились, тому підстав для стягнення із управління праці та соціального захисту населення на користь ОСОБА_1 різниці разової грошової допомоги за період 2005-2007 pp. в сумі 4610 грн. немає.

Вислухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані докази суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав:

Судом встановлено, що ст. 29 та п.13 ст.71 Закону України № 487-У втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто з 9 липня 2007 року, а виплата щорічної разової допомоги здійснювалася до 5 травня 2007 року - в період, коли наведені норми Закону були чинними, а їх виконання було обов»язковим для управління.

В даному випадку на період виникнення спірних правовідносин, які є предметом спору, були наявні нормативно- правові акти, які мають однокову юридичну силу, але по різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня інвалідам війни.

Згідно із ст. 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада. Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмету правового регулювання. Відсутній також закон України, який би регулював питання подолання колізії норм законів,що мають однокову юридичну силу.

Конституційний Суд України у пункті з мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 2007 р. № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути врегульована водночас врегульована одно предметними правовими актами однокової сили, які за змістом суперечать один одному. Загальновизнаним є те, шо з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт,який діяв у часті раніше.

Частина 3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного суду України є обов»язковими до виконання на території України.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, тому суд застосовує положення закону з врахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету цієї норми, яка прийнята пізніше.

Позивачу допомога була виплачена до 5 травня 2007 року, відповідач діяв законно. Відповідач не мав повноважень на самостійне визначення розміру грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України відповідач зобов»язаний діяти на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та Законами.

На думку суду позивачем не доведено ті обставини, на яких грунтується його позов. Відповідачем доведена правомірність своїх дій, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Тому суд приходить до висновку, ще позовні вимоги безпідставні, не обґрунтовані і до задоволення не підлягають, в позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 8, 22,152 Конституції України, рішенням Конституційного суду України 36-пр від 09.07.2007 року ст. 75 ст. 150 Конституції України ст.ст. 10, 11, 70, 71, 159, 160, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення про стягнення суми заборгованості та виплаті одноразової грошової допомоги за 2005 - 2007 років відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була подана у законний строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного Адміністративного суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови протягом десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Постанова виготовлена в нарадчій кімнаті.

Суддя