Справа № 826/7654/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 вересня 2016 року № 826/7654/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕСИС» до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника (ВП №37441781), -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕСИС» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві (далі - відповідач) та просить суд: скасувати постанову про арешт коштів боржника від 15.04.2016 винесену у виконавчому провадженні ВП №37441781 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві Полінським Б.А.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним частково виконано грошові зобов'язання за виконавчими документами, що увійшли до зведеного виконавчого провадження.

Крім того, товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕСИС» вказує, що відповідач в рамках виконавчого провадження ВП №37441781 вже вчетверте накладає арешт на кошти позивача, що на думку останнього, виходить за межі наданих відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві повноважень, що в свою чергу, свідчить про порушення суб'єктом владних повноважень ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач в судове засідання 07.07.2016 не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відношення до позову не висловив.

Разом з цим, представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про продовження розгляду справи без участі відповідача. Представник позивача заперечень щодо зазначеного не висловив.

Таким чином, з огляду на не явку відповідача, судом відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

15.04.2016 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції в м. Києві Полінським Б.А. прийнято постанову про арешт коштів боржника ВП №37441781 (далі - оскаржувана та/або спірна постанова).

Зі змісту вказаної постанови слідує, що у відповідача на виконанні перебуває зведене виконавче провадження, до складу якого входить 7 виконавчих проваджень з примусового виконання:

- виконавчого листа №2-1187/12 від 05.03.2013, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчук;

- виконавчого листа №910/7469/14 від 22.08.2014, виданого Господарським судом м. Києва;

- вимоги №0183 від 09.01.2013, виданої УПФУ в Подільському районі м. Києва;

- виконавчого листа №758/11656/14-ц від 26.08.2015, виданого Подільським районним судом м. Києва;

- виконавчого листа №758/13336/14-ц від 18.03.2015, виданого Подільським районним судом м. Києва;

- наказу №910/1882/14 від 28.11.2014, виданого Господарським судом м. Києва;

- виконавчого листа №758/13336/14-ц від 29.04.2015, виданого Подільським районним судом м. Києва.

Оскаржуваною постановою накладено арешт на кошти боржника в розмірі боргу на загальну суму 1 017 468, 13 грн. з урахуванням стягнення з боржника виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій по виконавчим провадженням.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕСИС» не погоджується зі спірною постановою, вважає її такою, що підлягає скасуванню, з огляду на що звернулося до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує п. 3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», відповідно до якого судам необхідно враховувати, що всі справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) з метою виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі провадження щодо виконання рішень судів різних юрисдикцій та/чи рішень інших органів (посадових осіб), належать до юрисдикції адміністративних судів, навіть у разі, коли у зведеному виконавчому проваджені відсутнє виконавче провадження з примусового виконання рішення адміністративного суду.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV, у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

В силу приписів ч. 1 ст. 6 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону №606-XIV).

Державний виконавець, серед іншого, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч. 2 ст. 11 Закону №606-XIV).

Пунктом 5 ч. 3 ст. 11 Закону №606-XIV визначено, зокрема, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Судом, в ході розгляду справи встановлено, що спірна постанова прийнята в рамках зведеного виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону №606-XIV у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч. 1 ст. 57 Закону №606-XIV).

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону №606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

При цьому, постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження (ч. 3 ст. 57 Закону №606-XIV).

В той же час, наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція №512/5).

Пунктом 1.1. розділу I передбачено, що інструкція розроблена відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 3.8. розділу III Інструкції №512/5 у разі якщо в органі ДВС відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження.

Виконання зведеного виконавчого провадження розпочинається постановою про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження. Про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виноситься постанова, копія якої зберігається у зведеному виконавчому провадженні. Виконавчі провадження щодо одного боржника об'єднуються у зведене виконавче провадження або приєднуються до зведеного виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку, наданого боржнику для самостійного виконання (пп. 3.8.1. п. 3.8. розділу III Інструкції №512/5).

За зведеним виконавчим провадженням арешт на майно боржника накладається у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Виконавчий збір за зведеним виконавчим провадженням стягується окремо за кожним виконавчим провадженням, об'єднаним у зведене, у розмірі 10 відсотків суми, виплаченої стягувачу за таким окремим виконавчим провадженням (пп. 3.8.2. п. 3.8. розділу III Інструкції №512/5).

Аналізуючи положення Закону №606-XIV та Інструкції №512/5 суд дійшов до висновку, що арешт на майно боржника накладається у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Тобто, доводи позивача, що арешт на кошти накладається виключно в сумі стягнення, що підлягає виконанню на момент винесення відповідної постанови є необґрунтованими, оскільки, ані Закон №606-XIV, ані Інструкція №512/5 не містить в собі таких обставин.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно накладено арешт саме на суму зведеного виконавчого провадження.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.08.2016 К/800/36437/14.

Разом з цим, слід закцентувати увагу на тому, що товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕСИС» до суду не надано жодних належних та допустимих доказів, що підтверджує факт перевищення саме загальної суми стягнення, яка зазначена у оскаржуваній постанові у відповідності до сум грошових зобов'язань, які визначені виконавчими документами, що підлягають виконанню за зведеним виконавчим провадження.

Що ж стосується тверджень позивача про відкликання вимоги №0183 від 09.01.2013 виданої Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва, з огляду на її погашення, судом відхиляються з огляду на наступне.

Згідно пп. 3.8.8. п. 3.8. розділу III Інструкції №512/5 за наявності підстав для завершення виконавчого провадження виконавчий документ виводиться із зведеного виконавчого провадження за постановою державного виконавця про виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження.

Слід зауважити, що в матеріалах справи міститься заява позивача адресована відповідачу про закінчення виконавчого провадження в частині боргу перед Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва в рамках примусового виконання вимоги №0183 від 09.01.2013, проте докази щодо його завершення відсутні.

Крім цього, судом не оцінюється наявність чи відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження з примусового виконання вимоги №0183 від 09.01.2013, оскільки бездіяльність щодо вказаних обставин товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕСИС» в рамках даної адміністративної справи не оскаржується.

Водночас, доводи позивача про порушення його права, з огляду на винесення відповідачем вже четвертої постанови про арешт коштів судом відхиляються, оскільки Законом №606-XIV надано право державному виконавцю накладати арешт на кошти.

При цьому, Закон №606-XIV не містить в собі імперативної норми щодо заборони державному виконавцю виносити постанови про накладення арешту на кошти боржника більше ніж один раз.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Суд зазначає, що позивачем в порядку ч. 1 ст. 71 КАС України не доведено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні суд дійшов до висновку про відповідність оскаржуваної постанови критеріям, які встановлені ч. 3 ст. 2 КАС України.

Вказане, в свою чергу, обумовлює відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Оскільки адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 71, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕСИС» відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов