Справа № 822/1503/16
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2016-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1503/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2016 року 10:33м. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіБожук Д.А.
при секретаріГненній Ю.І.
за участі:позивача - ОСОБА_5, представника відповідача - Леус А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Апеляційного суду Хмельницької області про визнання бездіяльності протиправною, визнання незаконним та скасування наказу і стягнення моральної шкоди, -

У судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини постанови згідно ст.160 КАС України.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_5) звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Апеляційного суду Хмельницької області (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати заробітної плати за час щорічної оплачуваної відпустки, допомоги на оздоровлення, згідно з наказом №87/05-04 від 30.06.2016;

- визнати незаконним та скасувати наказ голови Апеляційного суду Хмельницької області №111/05-04 від 01.08.2016 про надання відпустки з 12.09.2016;

- стягнути з Апеляційного суду Хмельницької області на користь позивача 5000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом голови Апеляційного суду Хмельницької області від 30.06.2016 №87/05-04 ОСОБА_5 з 01.08.2016 по 22.08.2016 надано частину щорічної оплаченої відпустки, а за решту невикористаної за цей період відпустки наказано виплатити грошову компенсацію та допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Всупереч вимог ч.1 ст21 Закону України "Про відпустки", за три дні до початку відпустки заробітна плата виплачена не була. Як наслідок, позивач звернувся до голови Апеляційного суду Хмельницької області із заявою з проханням перенести відпустку. Згідно ч.4 ст.80 КЗпП України та ч.4 ст.11 Закону України "Про відпустки", у разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Всупереч зазначеного, 01.08.2016 видано новий наказ №111/05-04/ не про перенесення відпустки, а про надання відпустки з 12.09.2016. Відповідачем ч.1 ст.3 Закону України "Про відпустку", за бажанням працівника у разі його звільнення йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Ця відпустка мала бути надана за період роботи з 02.02.2015 о 01.02.2016, тобто фактично за минулий рік. Наслідком зазначених дій та бездіяльності стало заподіяння моральної шкоди, яка, на переконання позивача, має бути відшкодована в силу ст.237-1 КЗпП України.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтвердив та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні та у наданих письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні адміністративного позову. Зазначив, що несвоєчасна виплата ОСОБА_5 зумовлена одночасним наданням відпусток майже 100 працівникам з 142 працюючих. Як наслідок, на сайті суду розміщено інформацію щодо термінів виплати коштів. Не дочекавшись зазначеної виплати, ОСОБА_5 звернувся з заявою про перенесення відпустки, щоб її початок був не раніше чим за три дня до виплати належних йому коштів. За згодою позивача відпустку перенесено на 12.09.2016 по 03.10.2016 та наказано виплатити грошову компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпустки за період роботи з 02.02.2015 по 01.02.2016, а також виплатити допомогу на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Відповідачем не порушено вимог ч.1 ст.3 Закону України "Про відпустки", оскільки заяви від позивача про надання йому відпустки за період роботи з 02.02.2016 по 01.02.2017 не надходило. Звернув увагу на відсутність доказів завдання моральної шкоди.

Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку і сукупності, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково з підстав наведених нижче.

Суд встановив, що згідно наказу голови Апеляційного суду Хмельницької області від 30.06.2016 №87/05-04/, наказано: надати судді апеляційного суду ОСОБА_5 з 01.08.2016 по 22.08.2016 частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 16 робочих днів (22 календарних дні) за період роботи з 02.02.2015 по 01.02.2016; виплатити грошову компенсацію за частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 12 робочих дні за період роботи з 02.02.2015 по 01.02.2016, 15 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за період роботи з 02.02.2015 по 01.02.2016; виплатити допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Законом, що встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи, є Закон України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон №504/96-ВР)

Згідно ст.2 Закон №504/96-ВР, право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Згідно ст.21 Закону №504/96-ВР, заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

Відповідно до Європейської конвенції про обчислення строків (далі-Конвенція) від 16.05.1972 для цілей цієї Конвенції термін "dies a quo" означає день, з якого починається відлік строку, а термін "dies ad que" означає день, у який цей строк спливає. Відповідно до ст.3 Конвенції строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках, починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem. Проте положення попереднього пункту не заважають тому, щоб та чи інша дія, яка має бути здійснена до спливу встановленого строку, виконувалася у день dies ad quem лише до закінчення нормального робочого часу.

Отже, якщо першим днем відпустки позивача є 01.08.2016, то останнім днем виплати ОСОБА_5 є 28.07.2016. Проте, кошти у встановлений законодавством строк не виплачені, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність Апеляційного суду Хмельницької області щодо не нарахування та не виплати заробітної плати за час щорічної оплачуваної відпустки, допомоги на оздоровлення, згідно з наказом №87/05-04 від 30.06.2016.

У зв'язку з порушенням вимог ст.21 Закону №504/96-ВР, а саме несвоєчасною виплатою позивачу заробітної плати, 29.07.2016 ОСОБА_5 звернувся з заявою про перенесення відпустки з розрахунком, щоб її початок був не раніше як за три дні до виконання зазначених вище вимог.

Згідно наказу голови Апеляційного суду Хмельницької області від 01.08.2016 №111/05-04/, наказано судді апеляційного суду ОСОБА_5 надати з 12.09.2016 по 03.10.2016 частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 16 робочих днів (22 календарних дні) за період роботи з 02.02.2015 по 01.02.2016, виплатити грошову компенсацію за частину щорічної оплачуваної відпустки тривалістю 12 робочих дні за період роботи з 02.02.2015 по 01.02.2016, 15 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за період роботи з 02.02.2015 по 01.02.2016 та виплатити допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Зазначеним наказом скасовано наказ від 30.06.2016 №87/05-04/.

Суд встановив, що підставою для видання наказу голови Апеляційного суду Хмельницької області від 01.08.2016 №111/05-04/ стала заява позивача від 29.07.2016 щодо перенесення відпустки з тим розрахунком, щоб її початок був не раніше як за три дні до виконання позивачем вимог ч.1 ст.21 Закону №504/96-ВР.

Зазначена вимога позивача дотримана відповідачем.

Суд враховує, що в заяві позивача від 29.07.2016, останнім не зазначено бажаної для нього дати початку та закінчення відпустки.

Суд відхиляє як необґрунтоване твердження позивача щодо порушення відповідачем ч.1 ст.3 Закону №504/96-ВР, оскільки судом не встановлено,а сторонами не надано доказів звернення ОСОБА_5 з заявою про надання йому відпустки за період роботи з 02.02.2016 по 01.02.2017.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу голови Апеляційного суду Хмельницької області №111/05-04 від 01.08.2016 про надання відпустки з 12.09.2016 не належать до задоволення, оскільки даний наказ винесено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Згідно ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 23 та 1167 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пп.2 ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що слід надати оцінку тому, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд встановив, що заявляючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивачем не доведено факт заподіяння такої шкоди, спричинення душевних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вжиття додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд прийшов до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 185, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Апеляційного суду Хмельницької області щодо не нарахування та не виплати заробітної плати за час щорічної оплачуваної відпустки, допомоги на оздоровлення, згідно з наказом №87/05-04 від 30.06.2016.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 12 вересня 2016 року

Суддя/підпис/Д.А. Божук
"Згідно з оригіналом" Суддя Д.А. Божук