Справа № 344/3302/16-а,2-а/344/190/16
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 р. Справа № 876/5830/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.07.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Тихонюка Ігоря Володимировича, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції про визнання дій незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИВ:

17.03.2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Тихонюка І.В. про визнання дій незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що не погоджується з постановою про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення п. 15.10а Правил дорожнього руху України, оскільки при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем порушено вимоги ст. 268 КУпАП, а саме його не було ознайомлено з матеріалами справи, у зв'язку з чим був позбавлений можливості подавати докази, заявляти клопотання та скористатись правовою допомогою. Крім того позивач зазначив, що припаркований автомобіль у м. Івано-Франківськ по вулиці Шпитальна, 5 не перешкоджав руху інших автомобілів.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.07.2016року відмовлено в задоволенні позову.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував вимоги діючого законодавства та порушив конституційні права позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 09.03.2016 року інспектором роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Івано-Франківську Тихонюком І.В. прийнято постанову серії ПС3 № 057827 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Відповідно до вказаної постанови 08.03.2016 року о 13 год. 09 хв. у м. Івано-Франківську по вулиці Шпитальна, 5 ОСОБА_1 здійснив стоянку автомобіля BMW 520, з реєстраційним номером НОМЕР_1, ближче 3 м. до суцільної лінії, а саме: 1,40 м., чим суттєво перешкоджав іншим учасникам дорожнього руху та порушив пункт 15.10а Правил дорожнього руху України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Позивач, не погодившись із правомірністю вказаної постанови, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем п. 15.10 «а» ПДР України знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, а тому позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу. В зв'язку з чим, оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 122 КУпАП, порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно п. 15.1 ПДР України, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Згідно пункту 15.10 а ПДР України, стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Пунктом 15.9 д ПДР України встановлено, що зупинка забороняється у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.

Як зазначено у ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина перша статті 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначає, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частиною третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора.

Колегія суддів зазначає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується наступними доказами, що досліджені судом першої інстанції.

Згідно заказу-наряду № 0000097 від 08 березня 2016 року, вартість за послуги евакуатора становить 840 грн.

ОСОБА_1 здійснив оплату за послуги за зберігання транспортного засобу та за послуги евакуатора.

Позивач має посвідчення водія та є власником транспортного засобу BMW 520, державний номерний знак НОМЕР_1 .

08.03.2016 року о 13 год. 09 хв. складений акт огляду та тимчасового затримання транспортного BMW 520, державний номерний знак НОМЕР_1, на вул. Шпитальна, 5 в м. Івано-Франківську у зв»язку з стоянкою ближче 3 м. до суцільної лінії, а саме 1,40 м.

08.03.2016 року о 13 год 40 хв. складений акт № 114 огляду затриманого транспорту, що передається на тимчасове зберігання з підстав передбачених ст.265-2 КУпАП.

В суді першої інстанції в якості свідка допитано ОСОБА_4, який показав що під час несення служби було виявлено, що водій автомобіля марки BMW 520, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив стоянку транспортного засобу ближче 3 м. до суцільної лінії, а саме: 1,40 м, чим суттєво перешкоджав іншим учасникам дорожнього руху, оскільки власника автомобіля тривалий час не було, тому було прийнято рішення про евакуацію транспортного засобу та здійснено фотозйомки евакуації автомобіля. Даний автомобіль суттєво перешкоджав тим учасникам дорожнього руху, які їхали по тій же смузі, де знаходився автомобіль, оскільки стоянка цього автомобіля примушувало їх обїжджати автомобіль, а у разі руху автомобіля по зустрічній смузі, то вони повинні були зупинятися.

З фотокарток вбачається місце стоянки та обставини вчинення адміністративного правопорушення позивачем, а саме: позивач здійснив стоянку автомобіля BMW 520, державний номерний знак НОМЕР_1, ближче 3 метрів до суцільної лінії, чим суттєво перешкоджав іншим учасникам дорожнього руху.

Позивач будь-яких заперечень з приводу вчинення ним вказаного правопорушення інспекторам поліції при винесенні постанов не надавав.

Також доказів, які б свідчили про його невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, позивач ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного провадження не представив.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

У частині першій статті 277 КУпАП закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 р. у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідачем була винесена на наступний день після вчинення правопорушення, тобто, з дотриманням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення передбаченим ст. 122 КУпАП, що не призвело до порушення вимог ст. 268 КУпАП, зокрема і користуватися кваліфікованою юридичною допомогою при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а тому така постанова прийнята з дотриманням процесуальних вимог, визначених КУпАП.

Згідно положень ст. 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, як суб'єкти владних повноважень на яких покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, довели правомірність винесення оскаржуваних постанов в справі про адміністративні правопорушення.

Натомість позивач, не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги про скасування оскаржуваної постанови та накладення адміністративного стягнення.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини та докази, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість винесених постанов у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку щодо обґрунтованості накладення на позивача адміністративного стягнення на підставі оскаржуваних постанов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд приходить до переконання в тому, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, постанова суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 200 КАС України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.07.2016 року у справі №344/3302/16-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвалив повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 13.09.2016р.