Справа № 813/1606/16
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року № 813/1606/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В.,

за участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Мота Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним звільнення з військової служби, поновлення, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

встановив:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому згідно уточнених позовних вимог просить суд:

- визнати протиправним п. 2 наказу командира військової частини № НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 28.01.2016 № 20 щодо виключення зі списку особового складу частини та всіх видів забезпечення сержанта (мобілізованого) ОСОБА_1 та скасувати його;

- поновити сержанта (мобілізованого) ОСОБА_1 на займаній посаді військової служби радіотелеграфіста відділення зв`язку взводу зв`язку 8 стрілецького батальйону;

- стягнути з відповідача грошове забезпечення за посадою, з якої був незаконно звільнений ОСОБА_1 , за час вимушеного прогулу - з моменту незаконного звільнення з військової служби до поновлення згідно з рішенням суду;

- допустити постанову суду до негайного виконання в частині поновлення на займаній посаді та присудження виплати грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у червні 2015 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу за мобілізацією та прикомандирований до Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України де й проходив військову службу. 15.12.2015 вироком Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/13928/15-к позивача було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, від відбування якого був звільнений з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Не погоджуючись з таким вироком, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Апеляційного суду м. Києва, яку надіслав 11.01.2016, згідно з бланком квитанції про поштове відправлення, що відповідає 30-денному строку на апеляційне оскарження, згідно зі ст. 395 КПК України, з врахуванням правил додержання процесуальних строків за ст. 116 КПК України. Однак, 27.01.2016 заступник начальника відділу кадрів в/ч № 3002 викликав ОСОБА_1 , повідомив про звільнення зі служби за ст. 26 ч. 8 п. 1 п/п «г» Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із надходженням вироку Деснянського районного суду м. Києва, який набрав законної сили та вручив обхідний лист для здачі матеріальних цінностей при звільненні. Хоча про таке звільнення не був попередньо повідомлений та воно не було погоджено з безпосередніми командувачами командиром роти, батальйону та офіцерами штабу. Зазначає, що вирок Деснянського районного суду м. Києва не набрав законної сили, звільнення є безпідставним, а отже, протиправним, оскільки вчинене з порушенням Конституції України та законів України.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові, просив суд адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача подав заперечення, в яких зазначає, що з 05.09.2015 сержанта (мобілізованого) ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків згідно займаної посади в зв`язку із перебуванням під слідством в слідчому ізоляторі м. Києва за підозрою в скоєнні злочину передбаченого ст. 263 Кримінального кодексу України , а саме у придбанні, зберіганні, та носінні бойових припасів без передбаченого законом дозволу. Зазначає, що 15.12.2015 Деснянським районним судом м. Києва було винесено обвинувальний вирок ОСОБА_1 , який набрав законної сили 15.01.2016. Даний вирок надійшов на адресу військової частини НОМЕР_1 НГУ 20.01.2016, що підтверджується супровідним листом вх.40 н/т від 20.01.2016, який підписаний суддею Деснянського районного суду м. Києва Бабайловою Л.М. Сержанта (мобілізованого) ОСОБА_1 радіотелеграфіста відділення зв`язку взводу зв`язку 8 стрілецького батальйону 28.01.2016 виключено із списків військової частини НОМЕР_1 НГУ та знято зі всіх видів забезпечення, звільнено відповідно до підпункту "Г" пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас ЗС України у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання, особову справу направлено для постановки на військовий облік до Сокальського РВК Львівської області.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, викладених у письмових запереченнях та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Судом встановлено, що 09.07.2015 ОСОБА_1 був призваний на військову службу за мобілізацією згідно Указу Президента України «Про проведення часткової мобілізації» від 14.01.2015 №15/2015 та розпорядження т.в.о. командувача Національної гвардії України від 17.06.2015 № 3/5-1487, зарахований в списки особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ та призначений на посаду радіотелеграфіста відділення зв`язку 8 стрілецького батальйону призваного Сокальським ОРВК Львівської області.

15.12.2015 Деснянським районним судом м. Києва у справі № 754/13928/15-к ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.

Супровідним листом від 15.01.2016 на адресу військової частини НОМЕР_1 НГУ (від 20.01.2016 вх.40 н/т) суддею Деснянського районного суду м. Києва скеровано вирок у справі № 754/13928/15-к, із відміткою про те, що вирок суду не оскаржувався та набрав законної сили 15.01.2016.

Командиром військової частини НОМЕР_1 28.01.2016 прийнято наказ № 20, відповідно до якого виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ та знято із всіх видів забезпечення сержанта (мобілізованого) ОСОБА_1 , радіотелеграфіста відділення зв`язку взводу 8 стрілецького батальйону, звільненого відповідно до підпункту "Г" пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас ЗС України у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання, особову справу направлено для постановки на військовий облік до Сокальського РВК Львівської області.

Відповідно до акту від 28.01.2016 № 3, затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 28.01.2016 радіотелеграфісту відділення зв`язку взводу зв`язку 8 стрілецького батальйону сержанта (мобілізованого) ОСОБА_1 доведено, що він 28.01.2016 буде звільнений з лав Національної гвардії України відповідно до підпункту "Г" пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Від підписання акту сержант ОСОБА_1 відмовився.

Відповідно до рапорту від 28.01.2016, ОСОБА_1 звернувся до командира частини з про видачу йому копії вироку Деснянського районного м. Києва для пред`явлення в прокуратуру.

Рапорт ОСОБА_1 задоволено, про що свідчить підпис про отримання.

Позивач вважає таке звільнення протиправним у зв`язку із чим звернувся до суду.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно з ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин, що склалися між сторонами у даній справі, здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232 "Про військовий обов`язок і військову службу", Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення),

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частиною 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці:

1) з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;

з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

Військовослужбовці також можуть бути звільнені з військової служби з підстав, передбачених пунктами "в", "г", "е", "є", "и" частини шостої та пунктами "в", "г", "е", "є" частини сьомої цієї статті.

Судом встановлено, що 05.09.2015 сержанта (мобілізованого) ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків згідно займаної посади в зв`язку із перебуванням під слідством в слідчому ізоляторі м. Києва за підозрою в скоєнні злочину передбаченого ст. 263 Кримінального кодексу України, а саме у придбанні, зберіганні та носінні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

15.12.2015 Деснянським районним судом м. Києва у справі № 754/13928/15-к ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України і призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців. Обвинувальний вирок набрав законної сили 15.01.2016.

Згідно з п. 1143 Положення військовослужбовці, які були незаконно засуджені або незаконно притягнуті до кримінальної відповідальності, в разі скасування вироку суду або винесення судом виправдувального вироку, в разі закриття кримінального провадження направляються до військових частин для дальшого проходження служби, де їх поновлюють у колишніх військових званнях (у разі їх позбавлення) і на посадах або звільняють з військової служби у запас (відставку) з поновленням у колишніх військових званнях (у разі їх позбавлення).

На час розгляду справи відсутній вирок чи ухвала суду про те, що щодо ОСОБА_1 скасовано вирок суду або винесено судом виправдувальний вирок, закрито кримінальне провадження, а тому його поновлення на військовій службі неможливе.

Щодо посилань позивача, що вирок суду від 15.12.2015 винесений Деснянським районним судом м. Києва у справі № 754/13928/15-к, не може бути підставою для звільнення, оскільки такий оскаржено, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до супровідного листа від 15.01.2016 на адресу військової частини НОМЕР_1 НГУ (від 20.01.2016 вх.40 н/т) суддею Деснянського районного суду м. Києва скеровано вирок у справі № 754/13928/15-к, з відміткою про набрання законної сили 15.01.2016.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів надсилання апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва 11.01.2016.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши обставини, визначені ч. 3 ст. 2 КАС України, суд приходить до висновку, що немає правових підстав для скасування п. 2 наказу командира військової частини № НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 28.01.2016 № 20 щодо виключення зі списку особового складу частини та всіх видів забезпечення сержанта (мобілізованого) ОСОБА_1 .

Оскільки під час судового розгляду справи по суті судом не встановлено належних і достатніх підстав для визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача зі служби, то відповідно, позовні вимоги щодо поновлення на посаді та стягнення на його користь грошового забезпечення час вимушеного прогулу також задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

п о с т а н о в и в :
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.