Справа № 813/4158/15
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року Справа № 876/3693/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Керод Х.І.,

та за участі осіб:

від позивача - Карпія Р.М.,

від відповідача - Сенюк В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Відпочинково-оздоровчий комплекс «Вернигора» до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Відпочинково-оздоровчий комплекс «Вернигора» звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.05.2015 № та № .

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 08.05.2015 № та № .

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим просить таку скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам податкового органу про нереальність здійснення господарської операції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, що взяли участь у справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області проведено позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Відпочинково-оздоровчий комплекс «Вернигора» з питань дотримання вимог податкового законодавства по придбанню товарів (робіт, послуг) в ТОВ «Нові технології ТПВ» за період: з 01.03.12 по 30.04.12; в ТзОВ «Проф Діджитал» за період з 01.10.14 по 31.10.14 та подальшого їх використання в господарській діяльності..

За результатами проведеної перевірки складено акт від 12.03.15 №151/22-01/36918291, згідно якого встановлено порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України завищено податковий кредит на 90855 грн., у т.ч. за березень 2012 року на 13333 грн., за квітень 2012 року на 69500 грн., за жовтень 2014 року на 8022 грн., що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 90855 грн., в т.ч. за березень 2013 року на 82833 грн., за жовтень 2014 року на 8022 грн та пп.138.1.1 п.138.1 п.138.2 п.138.8 пп.138.10.3 п.138.10 ст.138 пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п. 150.1 ст.150 Податкового кодексу України завищено витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування за 2014 рік на 40109 грн., що призвело до завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування за 2014 рік на 40109 грн.

На підставі вказаного акту перевірки Дрогобицькою ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області 08.05.2015 винесено податкові повідомлення-рішення: № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем - податок на додану вартість на загальну суму 113 569,00 грн. (за основним платежем - 90 855,00 грн. та за штрафними санкціями - 22 174,00 грн.) та № , яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 40 109,00 грн.

Із матеріалів справи видно, що ТзОВ «Нові технології ТПВ» (Постачальник) та ТзОВ ВОК Вернигора (Покупець) уклали Договір № 01/03-05 від 01.03.2012 року про те, що постачальник приймає на себе зобов'язання постачати товар, перелік якого вказується у накладних. Товар постачається в кількості, за ціною та на умовах, визначених Договором і додатками до нього. Вихідним документом, що визначає потреби покупця по кількості та асортименту товару, є заявка покупця, яка в свою чергу є орієнтовним документом для постачальника і не накладає на нього обов'язки по її точному виконанню.

Додатковою угодою № 1 про зміну Договору поставки № 01/03-05 від 01.03.2012 року від 05.03.2012 року, вищевказаний договір доповнено наступними пунктами: п. 4.4. відповідно до якого поставка товару покупцю відбувається силами Постачальника або залученими ним третіми особами, за рахунок Постачальника. Вартість поставки до пункту вигрузки включена у вартість товару; п. 4.5 відповідно до якого пункт вигризки товару склад Покупця за адресою Львівська область, Дрогобицький район, с. Модричі, вул. Курортна, 3.

На підтвердження реальності господарських операцій із ТзОВ «Нові технології ТПВ» позивачем до матеріалів справи також долучено: податкові накладні, виписані на підставі Договору поставки № 01/03-05 від 01.03.2012 року за травень 2012 року; видаткові накладні за травень 2012 року; копію банківської виписки за травень 2012 року.

Також, між ТзОВ «ВОК «Вернигора» та ТзОВ «ПРОФ ДІДЖИТЕЛ» 23.06.2014 року було укладено Договір про надання рекламних послуг № 23/06/2014/1. Відповідно до предмету цього Договору про надання рекламних послуг ТзОВ «ПРОФ ДІДЖИТЕЛ» (виконавець, згідно умов договору) зобов'язується надати рекламні послуги шляхом розміщення рекламних матеріалів ТзОВ «ВОК «Вернигора» (замовник, згідно умов договору) на інформаційних ресурсах, найменування яких визначається у додаткових угодах до цього договору, на Інтернет - ресурсах, які використовуються виконавцем, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги (п.1.1. цього договору). За жовтень 2014 року Виконавцем, у порядку визначеному Договором, надано послуг з розміщення реклами в мережі інтернет на загальну суму 48 131,02 грн., в т.ч. ПДВ 40 109,30 грн. Наведене підтверджується актами виконаних робіт б/н від 30.10.2014 р., від 31.10.2014 року, податковими накладними та виписками з банківського рахунку ТзОВ «ВОК «Вернигора».

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва-підприємцями.

Господарською діяльністю в розумінні п. 14.1.36. ст. 14 ПК України є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 138.4. ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.п. 138.2. ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

За приписами п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 розділу V Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому відповідно до п. 201.4 ст. 201 розділу V Кодексу податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначено п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, та зазначено, що первинні документі - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Для встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість слід з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Щодо взаємовідносин між ТзОВ «ВОК «Вернигора» та ТзОВ «Нові технології ТПВ» то контрагенти ТзОВ «Нові технології ТПВ» (Постачальник) та ТзОВ «ВОК «Вернигора» (Покупець) уклали Договір № 01/03-05 від 01.03.2012 року про те, що постачальник приймає на себе зобов'язання постачати товар, перелік якого вказується у накладних. Факт виконання цього договору підтверджується видатковими накладними, податковими накладними та платіжними дорученнями на оплату товару, описаними вище та долученими до матеріалів справи.

Орган державної податкової служби в акті перевірки твердження про порушення норм податкового законодавства позивачем обґрунтовує тим, що господарські операції, які проводились позивачем з його контрагентами є безтоварними, оскільки відсутні товарно - транспортні накладні, які - б підтверджували факт поставки товаро-матеріальних цінностей.

Проте такі висновки є необґрунтованими та такими, які суперечать вимогам чинного законодавства України, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту від 14 жовтня 1997 року за № 363 з наступними змінами і доповненнями ці Правила визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників.

Ці Правила встановлюють, що товарно - транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Крім цього, оформлення товарно - транспортної накладної є обов'язковим для учасників транспортного процесу (власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників).

Позивач не є учасником транспортного процесу по доставці товару, придбаного за умовами цього договору, не укладав жодних договорів про перевезення вантажу, згідно погоджених сторонами умов поставки. Угода поставки товару не є договором про перевезення вантажу, а тому її реальне виконання не повинно підтверджуватись товарно-транспортними накладними.

Відповідно до п. 4.1. умов Договору від 01.03.2012 року № 01/03-05 (із внесеними змінами від 05.03.2012 року № 1) кількість, асортимент і ціна товару вказується постачальником в рахунку, який надається Постачальником (ТзОВ «Нові технології ТПВ») на підставі отриманої заявки від Покупця (Позивач). При цьому у даному Договорі не вказано про те, що така заявка має бути обов'язково у письмовій формі. У даному випадку, заявки на постачання товару здійснювались в усній формі, що не суперечить умовам укладеного Договору від 01.03.2012 року № 01/03-05 (із внесеними змінами від 05.03.2012 р. № 1), а відсутність виписаних ТзОВ «Нові технології ТПВ» рахунків позивачу в жодному разі не є підтвердженням чи спростуванням реальності господарських операцій між сторонами Договору.

Факт використання вищевказаних будівельних матеріалів підтверджується наступними письмовими доказами: звіти підприємства про виконання договору про передачу функції замовника-забудовника щодо реалізації проекту № 11/10 від 11.10.2011 року; акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) складені між ТзОВ «ВОК «Вернигора» та ПП «ЖБК «Ріел»; оборотно-сальдові відомості по рахунку № 205 за квітень 2012 року; акти приймання-передачі будівельних матеріалів складені між ТзОВ «ВОК «Вернигора» та ПП «ЖБК «Ріел» за 02-04.2014 року; довідки про вартість виконаних будівельних робіт за квітень 2012 року; акт приймання виконаних будівельних робіт (Підприємство - ТзОВ «Спецпідряд Сервіс»; Замовник - ПП «ЖБК «Ріел»; Підрядник - ТзОВ «Спецпідряд Сервіс»; найменування будівництва - Будівництво комплексу обслуговування ТзОВ «ВОК «Вернигора» на підставі Договору № 2112 від 21.12.2011 року) за 28.04.2012 року; відомості витрачених ресурсів витрат замовника за квітень 2012 року; розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису № 3-1-1 на загально - будівельні роботи; копії видаткових накладних на товар від постачальників за період 03.-04.2012 року.

Щодо посилання відповідача в акті перевірки на відсутність у позивача сертифікатів якості товару, то суд зазначає, що відповідно до Переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Держкомітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 р. № 28, ті ТМЦ, товар (щебінь, пісок, гравій, поребрик та інш.), який позивач отримав від контрагента ТзОВ «Нові технології ТПВ» обов'язковій сертифікації не підлягає.

Спростовуючи доводи позивача, відповідач покликається на акт ДПІ у Печерському районі у м. Києві від 12.08.2013 р. № 771/26-55-22-2/35921869 «Про неможливість проведення зустрічної перевірки ТзОВ «Нові технології ТПВ» щодо підтвердження господарських відносин за січень - квітень, серпень, вересень 2012 р.

Стосовно даних доводів податкового органу суд зазначає, що чинне податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту та валових витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податків до бюджету. Питання податкової дисципліни поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб. Беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, у разі порушення контрагентами платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цих осіб, у зв'язку з чим право платника податків, тобто позивача, на кредит та витрати не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Твердження про відсутність необхідних ресурсів для здійснення будь-якої фінансово- господарської діяльності в контрагента позивача суд першої інстанції підставно не взяв до уваги, оскільки відсутність у підприємства контрагента умов необхідних для здійснення господарської діяльності саме по собі не свідчить про фіктивність господарської операції, адже підприємство - постачальник може здійснювати реальні торговельні операції та не обов'язково має бути виробником товару.

Крім того, питання реальності господарських операцій між ТзОВ «ВОК «Вернигора» та ТзОВ «Нові технології ТПВ» по Договору № 01/03-05 від 01.03.2012 р. (із внесеними змінами від 05.03.2012 року) було предметом розгляду по справі № 876/15499/13 за позовом ТзОВ «ВОК «Вернигора» до Дрогобицької ОДПІ про скасування податкових повідомлень - рішень. Львівський апеляційний адміністративний суд у постанові від 18.12.2014 року по справі № 876/15499/13, яка набрала законної сили, підтвердив реальність вищевказаних господарських операцій, які мали місце між контрагентами по вищевказаному Договору № 01/03-05 від 01.03.2012 р. (із внесеними змінами від 05.03.2012 року.

Щодо взаємовідносин між ТзОВ «ВОК «Вернигора»» та ТзОВ «Проф Діджитал», то між ТзОВ «ВОК «Вернигора» та ТзОВ «ПРОФ ДІДЖИТЕЛ» 23.06.2014 року було укладено Договір про надання рекламних послуг № 23/06/2014/1. Відповідно до предмету цього Договору про надання рекламних послуг ТзОВ «ПРОФ ДІДЖИТЕЛ» (виконавець, згідно умов договору) зобов'язується надати рекламні послуги шляхом розміщення рекламних матеріалів ТзОВ «ВОК «Вернигора» (замовник, згідно умов договору) на інформаційних ресурсах, найменування якихвизначається у додаткових угодах до цього договору, на Інтернет - ресурсах, які використовуються виконавцем, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги (п. 1.1. цього договору).

За жовтень 2014 року Виконавцем, у порядку визначеному Договором, надано послуг з розміщення реклами в мережі Інтернет на загальну суму 48 131,02 грн., в т.ч. ПДВ 8 021,86 грн., згідно Додаткової угоди № 6 від 30.09.2014 р. та Додаткової угоди № 7 від 01.10.2014 р. до Договору про надання рекламних послуг № 23/06/2014/1 від 23.06.2014 року. Даний факт підтверджується актами виконаних робіт б/н від 30.10.2014 р., від 31.10.2014 року, податковими накладними, рахунками - фактурами та виписками з банківського рахунку ТзОВ «ВОК «Вернигора».

В акті перевірки, як на підставу нереальності господарських операцій позивача з ТзОВ «Проф Діджитал», податковий орган посилається на те, що у підписаних сторонами Актами надання послуг від 31.10.2014 року «не ідентифіковано особу, яка підписала дані Акти».

Разом з тим, з даних актів чітко видно, що у них вказано посадових осіб, які зі сторони «Замовника» - ТзОВ «ВОК»Вернигора» підписали дані акти - фінансовий директор ОСОБА_4 та маркетолог - ОСОБА_5

На спростування твердження відповідача щодо відсутності інформації, що рекламувалась в матеріалах справи міститься додаток від 01.10.2014 року до Додаткової угоди № 7 від 01.10.2014 р. до Договору про надання рекламних послуг № 23/06/2014/1 від 23.06.2014 року та копії контекстної та банерної реклами в пошуку «Гугл», з якої вбачається, що рекламувався саме відпочинково-оздоровчий комплекс «Вернигора».

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між позивачем та зазначеними у акті перевірки контрагентами, виникли господарські зобов'язання, факт виконання яких підтверджується належними та допустимими доказами, всі податкові накладні отримані позивачем від контрагента, оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем неправомірно, заявлені позовні вимоги належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2015 року у справі № 813/4158/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська

повний текст ухвали виготовлений 09.09.16