Справа № 826/10476/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

13 вересня 2016 року 08:10 справа №826/10476/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Територіального сервісного центру 6841 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області
2. Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України
провизнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, визнання протиправним розпорядження
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Територіального сервісного центру 6841 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (далі по тексту - відповідач 1, Територіальний сервісний центр) та Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту - відповідач 2), в якому, з урахуванням подальшого уточнення, просить: 1) визнати протиправними дії відповідача 1 щодо відмови у реєстрації за позивачем транспортного засобу - мотоциклу марки SHINERAY XY250GY, 2016 року випуску, рама НОМЕР_1; 2) зобов'язати відповідача 1 зареєструвати за ОСОБА_1 транспортний засіб - мотоцикл марки SHINERAY XY250GY, 2016 року випуску, рама НОМЕР_1; 3) визнати протиправним розпорядження відповідача 2 щодо заборони прийняття сертифікатів відповідності на транспортні засоби, видані в державній системі сертифікації (система УкрСЕПРО) після 01 січня 2016 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/10476/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 18 серпня 2016 року представники позивача позовні вимоги підтримали; представник відповідача 1 в судове засідання не прибув, представник відповідача-2 проти задоволення позову заперечив; на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

На підставі договору купівлі-продажу від 03 червня 2016 року №4769-1930 ОСОБА_1 купив у ТОВ "Південна Торгова Компанія" транспортний засіб - мотоцикл марки SHINERAY XY250GY, 2016 року випуску, рама номер - НОМЕР_1, номер двигуна - НОМЕР_2.

Разом з митними документами, договором купівлі-продажу, актом прийому-передачі товару та видатковою накладною продавець надав позивачу Сертифікат відповідності мотоцикла марки SHINERAY XY250GY ВГ вимогам: Правил ЕЭК ООН №10-02, підпункти 6.2,6.3; Правил ЕЭК ООН №40-01; Правил ЕЭК ООН №41-03; Правил ЕЭК ООН №53-01; Правил ЕЭК ООН №78-02, виготовлений на бланку Державної системи сертифікації "УкрСЕПРО", серія ВГ, зареєстровано в реєстрі за № UA1.186.0025713-16. Термін дії даного сертифікату - з 29 квітня 2016 року по 28 квітня 2017 року. В додатку до сертифікату вказано номер рами мотоцикла - НОМЕР_1.

Як вбачається з відповіді Територіального сервісного центру від 16 червня 2016 року та не заперечується сторонами, позивач звернувся до відповідача 1 із заявою для здійснення першої реєстрації нового транспортного засобу, додавши до неї вищевказаний договір купівлі-продажу, акт прийому-передачі товару, видаткову накладну та Сертифікат відповідності.

За результатами розгляду заяви позивача, Територіальний сервісний центр повідомив позивач про відмову в реєстрації дорожнього транспортного засобу - мотоциклу марки SHINERAY XY250GY, 2016 року випуску, рама номер - НОМЕР_1, та зазначив про невідповідність наданого позивачем Сертифікату відповідності вимогам пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів", а також вказав, що проведення першої реєстрації колісних транспортних засобів повинно здійснюватись на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 червня 2011 року №738 "Деякі питання сертифікації транспортних засобів" та наказу Міністерства інфраструктури України від 17 серпня 2012 року №521 "Про затвердження Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання та Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання"

При цьому правомірність придбання позивачем транспортного засобу відповідачем 1 не заперечувалась.

Позивач вважає протиправним дії відповідача щодо відмови у реєстрації придбаного ним транспортного засобу, посилаючись на надання всіх необхідних документів з метою реєстрації транспортного засобу, та зазначає про незаконність розпорядження відповідача 2 щодо заборони прийняття сертифікатів відповідності на транспортні засоби, видані в державній системі сертифікації (система УкрСЕПРО) після 01 січня 2016 року.

Відповідач 1 письмового заперечення проти позову та відповідних доказів до суду не надав.

Відповідач 2 у письмовому запереченні проти позову зазначив про надходження листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 31 березня 2016 року №3431-05/9501-03 щодо сертифікації дорожніх транспортних засобів, у якому повідомлено, що у результаті низки змін до законодавства проведення першої реєстрації ДТЗ сервісними центрами МВС після 01 січня 2016 року повинно здійснюватися на підставі сертифікатів відповідності виданими органами з сертифікації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 червня 2011 року №738 та наказу Мінінфраструктури від 17 серпня 2012 року №521, а не на підставі сертифікатів відповідності, виданих в державній системі сертифікації (система УкрСЕПРО).

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується наступними мотивами.

Згідно зі статтею Закону України "Про дорожній рух" цей Закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об'єднань).

Статтею 30 України "Про дорожній рух" передбачено, що конструкція транспортних засобів повинна відповідати вимогам сучасних правил, нормативів і стандартів, встановленим рівням викидів забруднюючих речовин в атмосферу, а нормативно-технічна документація має бути узгоджена з відповідними уповноваженими державними органами. Перед початком серійного виробництва транспортних засобів або їх складових частин проводяться спеціальні випробування і за їх позитивними наслідками видається сертифікат встановленої форми. Сертифікаційні випробування проводяться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 31 Закону України "Про дорожній рух" транспортні засоби, їх складові частини і комплектуючі вироби, що ввозяться на територію України, підлягають перевірці на відповідність діючим стандартам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ООН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів.

Статтею 34 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 затверджено "Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" (далі по тексту - Порядок), яким встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Згідно з пунктом 6 Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб'єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб'єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби; інші засвідчені та оформлені в установленому порядку документи, що підтверджують набуття, перехід та припинення права власності на транспортний засіб відповідно до закону.

У разі митного оформлення транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, які ввозяться на митну територію України, за електронною митною декларацією така декларація, засвідчена електронним цифровим підписом відповідальної посадової особи митного органу, передається за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем органам МВС.

Згідно з пунктом 10 Порядку державна реєстрація транспортних засобів, що перебували в експлуатації та ввезені на митну територію України, проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану даної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов'язковим вимогам правил, нормативів і стандартів України, що підтверджується сертифікатом відповідності або свідоцтвом про визнання іноземного сертифіката, копію яких власники подають до сервісного центру МВС.

Отже, Порядком не визначено види сертифікатів відповідності та виключних органів, що мають право їх видати.

Відповідно до пункту 15 Порядку під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортні засоби (крім випадків реєстрації нових транспортних засобів, перереєстрації транспортних засобів у зв'язку із зміною найменування та адреси юридичних осіб, прізвища, імені чи по батькові, місця проживання фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, вибракування їх у цілому) підлягають огляду фахівцями експертної служби МВС з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами, зазначеними в поданих власником для реєстрації документах. За результатами огляду в документах, які подаються для державної реєстрації, робиться відповідна відмітка або складається акт огляду. Експертне дослідження транспортного засобу і реєстраційних документів на транспортний засіб (інших документів, які є підставою для реєстрації транспортного засобу) проводиться за заявою власника з метою визначення справжності ідентифікаційних номерів транспортного засобу і реєстраційних документів. Експертне дослідження проводиться фахівцями експертної служби МВС або судовими експертами державних спеціалізованих установ, які мають присвоєну в установленому Законом України "Про судову експертизу" порядку кваліфікацію судового експерта з правом проведення досліджень за відповідними експертними спеціальностями. За результатами дослідження складається висновок експертного дослідження, який додається до документів, що подаються для державної реєстрації. Установлення відповідності конструкції, перевірка за Єдиним державним реєстром МВС та автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби проводяться уповноваженими особами сервісного центру МВС.

Відповідно до пункту 16 Порядку на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки, що відповідають державному стандарту України: два номерні знаки - на автотранспорт, один - на мототранспорт, мопед, причіп та напівпричіп, дозволи на встановлення на транспортних засобах спеціальних світлових і (або) звукових сигнальних пристроїв. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу ідентифікаційний номер двигуна не зазначається.

Згідно з пунктами 28, 29 Порядку ввезені в Україну транспортні засоби підлягають державній реєстрації на підставі заяв власників і митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронних митних декларацій або виданих митними органами посвідчень про їх реєстрацію в сервісних центрах МВС.

Таким чином, реєстрація (перереєстрація) транспортного засобу може бути здійснена тільки після подання відповідних документів, що підтверджують правомірність придбання такого транспортного засобу або володіння ним.

Статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 10 травня 1993 року №46-93 "Про стандартизацію і сертифікацію" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що сертифікація продукції в державній системі сертифікації поділяється на обов'язкову та добровільну. Сертифікація продукції в державній системі сертифікації здійснюється призначеними на те органами з сертифікації - підприємствами, установами і організаціями з метою: запобігання реалізації продукції, небезпечної для життя, здоров'я та майна громадян і навколишнього природного середовища; сприяння споживачеві в компетентному виборі продукції; створення умов для участі суб'єктів підприємницької діяльності в міжнародному економічному, науково-технічному співробітництві та міжнародній торгівлі.

Згідно зі статтею 15 зазначеного Декрету обов'язкова сертифікація на відповідність вимогам нормативних документів проводиться органами з сертифікації незалежно від форми власності виключно в державній системі сертифікації. Обов'язкова сертифікація в усіх випадках повинна включати перевірку та випробування продукції для визначення її характеристик і подальший державний технічний нагляд за сертифікованою продукцією.

Відповідно до статті 16 Декрету під час проведення сертифікації та у разі позитивного рішення органу з сертифікації заявникові видається сертифікат та право маркувати продукцію спеціальним знаком відповідності.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 09 червня 2011 року №738 "Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання", установлено, що пропуск колісного транспортного засобу, який підлягає державній реєстрації в Державній автомобільній інспекції (далі - транспортний засіб), предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені на транспортному засобі та/або використані для його оснащення (далі - обладнання), на митну територію України з метою вільного обігу, а також перша державна реєстрація транспортного засобу, введення в обіг обладнання здійснюється за наявності сертифіката відповідності, виданого згідно з порядком затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання.

Пунктом 3 вказаної Постанови визначено, що сертифікат відповідності видається:

- виробником або його уповноваженим представником - резидентом України (далі - виробник) на кожний транспортний засіб або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання;

- уповноваженими органами або органами із сертифікації, акредитованими відповідно до законодавства, призначеними Міністерством інфраструктури, на кожний новий транспортний засіб або партію обладнання, які відповідають вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу яких не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, а також на ті, що були у користуванні.

В даному випадку, як встановлено вище, позивач разом із заявою для здійснення першої реєстрації нового транспортного засобу подав до Територіального сервісного центру наступні документи: договір купівлі-продажу № 4769-1930 транспортного засобу - мотоцикл марки SHINERAY XY250GY, 2016 року випуску, рама номер - НОМЕР_1, номер двигуна - НОМЕР_2; митні документи; акт прийому-передачі товару; видаткову накладну; Сертифікат відповідності мотоцикла марки SHINERAY XY250GY ВГ вимогам: Правил ЕЭК ООН №10-02, пунктам 6.2,6.3; Правил ЕЭК ООН №40-01; Правил ЕЭК ООН №41-03; Правил ЕЭК ООН №53-01; Правил ЕЭК ООН №78-02, виготовлений на бланку Державної системи сертифікації "УкрСЕПРО", серія ВГ, зареєстровано в реєстрі за №UA1.186.0025713-16. Термін дії даного сертифікату - з 29 квітня 2016 року по 28 квітня 2017 року.

Таким чином, позивачем при поданні заяви про первинну реєстрацію транспортного засобу подано всі передбачені чинним законодавством документи, а тому посилання відповідачів на будь-які листи, що не є нормативно-правовими актами і носять суто рекомендаційний характер, є безпідставним.

Крім того, суд звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено норми, якою б було визнано недійсними або скасовано чинність сертифікатів, виданих в системі "УкрСЕПРО" з 01 січня 2016 року.

До того ж, згідно з пунктом 2 постанови Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 09 червня 2011 року №738 "Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин та обладнання" Міністерству інфраструктури за погодженням з Міністерством фінансів, Міністерством внутрішніх справ належить затвердити у шестимісячний строк порядок затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання і порядок ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання.

Однак, відповідачами не надано суду доказів, які б вказували на розроблення та затвердження нового порядку ведення реєстру сертифікатів.

Суд вважає за необхідне також вказати, що сервісні центри МВС є органами державної реєстрації транспортних засобів, які зобов'язані перевіряти наявність документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, перелік яких визначений Порядком, однак, згадані органи не наділені повноваженнями встановлювати дійсність або недійсність даних документів, в тому числі сертифікатів на транспортні засоби.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про протиправність дій Територіального сервісного центру щодо відмови у реєстрації за ОСОБА_1 транспортного засобу - мотоциклу марки SHINERAY XY250GY, 2016 року випуску, рама № НОМЕР_1 та необхідність провести таку реєстрацію, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Однак, що стосується позовних вимог про визнання протиправним розпорядження відповідача 2 щодо заборони прийняття сертифікатів відповідності на транспортні засоби, видані в державній системі сертифікації (система УкрСЕПРО) після 01 січня 2016 року, суд зазначає, що доказів прийняття відповідачем 2 саме розпорядження з наведеного питання матеріали справи не містять, а наявна у справі службова телеграма в.о. директора ГСЦ МВС не є рішенням (актом державного чи іншого органу) у розумінні пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не породжує жодних правових наслідків, що спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, і не має обов'язкового характеру, не є правовим актом індивідуальної дії, відповідно, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем 1 не доведено правомірність відмови у реєстрації транспортного засобу з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України; у свою чергу позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги до відповідача 2, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Окремо суд вважає за необхідне зупинитись на суб'єктному складі відповідачів у даній справі.

До суду надійшло клопотання Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області про заміну неналежного відповідача 1 - Територіального сервісного центру, на належного - Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, виходячи з того, що саме останнє є юридичною особою та суб'єктом владних повноважень, а Територіальний сервісний центр входить до його складу.

Разом з тим, на думку суду, заявлене клопотання не підлягає задоволенню, тому що у межах спірних правовідносин належним відповідачем є Територіальний сервісний центр, оскільки відповідно до розділу ІІ Положення про територіальний сервісний центр МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 грудня 2015 року №1646, саме Територіальний сервісний центр МВС відповідно до чинного законодавства здійснює комплекс заходів, пов'язаних з проведенням державної реєстрації (перереєстрації) та зняттям з обліку призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортних засобів усіх типів.

Суд враховує, що Територіальний сервісний центр входить до складу Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області та не є окремою юридичною особою, однак, звертає увагу на те, що за визначенням пункту 7 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, суб'єктом владних повноважень може бути будь-який суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, незалежно від набуття ним статусу юридичної особи.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Територіального сервісного центру 6841 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області щодо відмови у реєстрації за ОСОБА_1 транспортного засобу - мотоциклу марки SHINERAY XY250GY, 2016 року випуску, рама № НОМЕР_1.

3. Зобов'язати Територіальний сервісний центр 6841 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області зареєструвати за ОСОБА_1 транспортний засіб - мотоцикл марки SHINERAY XY250GY, 2016 року випуску, рама № НОМЕР_1.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

5. Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 102,42 грн. (одна тисяча сто дві гривні сорок дві копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Територіального сервісного центру 6841 Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко