Справа № 182/3229/16-а(2-а/0182/123/2016)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 вересня 2016 рокусправа № 182/3229/16-а(2-а/0182/123/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

за участю секретаря судового засідання: Федосєєвій Ю.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Землянухіної Н.С., розглянувши у відкритому судовому засідання в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року по справі № 182/3229/16-а (2-а/0182/123/2016) за позовом ОСОБА_3 до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

15 червня 2016 року ОСОБА_3 через свого представника звернувся із позовом до суду, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області України (на теперішній момент Нікопольське об'єднане УПФУ Дніпропетровської області) щодо відмови йому у поновленні виплати призначеної пенсії та зобов'язати відповідача поновити йому пенсію з 07 жовтня 2009 року, а також виплатити заборгованість, що утворилась з 07 жовтня 2009 року.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року даний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Нікопольського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, що виразилася у не поновленні виплати призначеної ОСОБА_3 пенсії. Зобов'язано Нікопольське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області перерахувати та поновити ОСОБА_3 виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування скарги її заявник вказав, що не припиняв позивачу виплату пенсії та не має у своєму розпорядженні пенсійної справи, а відтак висновки суду про незаконність бездіяльності відповідача з цього приводу є необґрунтованими. Крім того вказав неприпустимість висновків суду в частині зобов'язання відповідача поновити пенсію позивача з 07 жовтня 2009 року (дата набрання законної сили рішення Конституційного суду N25-рп/2009) з огляду на приписи ст..99 КАС України.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив рішення суду залишити в силі.

Представники відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що останню необхідно задовольнити частково з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 отримував пенсію за віком в Нікопольському міському відділі пенсійного забезпечення з 27.06.1992 р., що підтверджено протоколом комісії по призначенню пенсій при Нікопольському виконкомі від 21.08.1992 р. та довідкою Управління праці та соціального захисту населення Нікопольської міськради.

На підставі заяви позивача від 01.03.1996 р. про виїзд на постійне проживання за межі України позивачу було виплачено пенсію за 6 місяців до 20 серпня 1996 року. Виплата такої пенсії за 6 місяців була здійснена, а пенсійна справа знята з обліку.

Як вбачається з листа відповідача від 31 травня 2016 року (а.с. 6), позивач особисто звертався до нього 17 травня 2016 р. із заявою про поновлення виплати пенсії, але відповідач в листі повідомив ОСОБА_3 про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії.

Вказані обставини підтверджені дослідженими по справі доказами.

Крім того, з пояснень представника відповідача судом апеляційної інстанції встановлено, що пенсійна справа позивача зберігається в архіві Управлінні праці та соціального захисту Нікопольської міської ради, яке було платником пенсій на час припинення виплати пенсії позивачу. У зв'язку із зверненнями позивача, відповідач витребував вказану пенсійну справу.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги за період з 07 жовтня 2009 року, суд першої інстанції виходив з протиправності дій Управління щодо відмови позивачам у поновленні раніше призначеної пенсії.

Колегія суддів вважає за доцільне частково погодитись з такими висновками суду з огляду на наступне.

Сторонами у справі не оспорюється, що позивач за діючим пенсійним законодавством має право на пенсійне забезпечення та отримання пенсії за віком.

Фактично, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу наявності у позивача права на отримання пенсії з огляду на те, що він переїхав на постійне місце проживання за межі України і не має паспорта громадянина України та місця реєстрації в Україні.

Згідно п.2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 51 вказаного Закону, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N25-рп/2009 визнано неконституційними положення п.2 ст. 49 та друге речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 07.10.2009р. відсутні норми, які унеможливлювали призначення та виплату пенсії громадянам України, які проживають за кордоном.

При цьому, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

За таких обставин, з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, яким визнано неконституційними положення Закону, на підставі яких позивачу було припинено виплату пенсії, у нього виникло право на відновлення виплати пенсії за віком.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, відмова відповідача в поновленні виплати пенсії позивачу є протиправною, оскільки в наявній у нього особовій справі є всі необхідні документи, що підтверджують наявність права позивача на пенсію та необхідні для поновлення її виплати, зокрема документи про стаж.

Посилання відповідача на те, що відповідач не був раніше платником пенсій позивачу і не має його пенсійної справи, колегія суддів вважає недоречними, оскільки з передачею в Україні функцій виплати пенсії до органів Пенсійного фонду України до останнього перейшли ці обов'язки, зокрема і щодо поновлення виплати пенсій у встановлених законом випадках. При цьому пенсійну справу позивача відповідач витребував і отримав від органу, який до цього здійснював пенсійні виплати.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно зобов'язав відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача, оскільки останній не подавав відповідної заяви та документів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки після припинення позивачу виплати пенсії за віком набув чинності Закон України № 1058, яким визначено новий порядок обрахунку пенсій в Україні, тому всім пенсіонерам в України здійснювався масовий перерахунок пенсій за наявними у пенсійних справах документами, а також за додатковими документами, наданими пенсіонерами. Таким чином, зобов'язавши відповідача перерахувати пенсію позивача, суд першої інстанції передбачив обов'язок відповідача при поновленні пенсії позивачу привести її розмір у відповідність із нині діючим законодавством за наявними у пенсійній справі матеріалами і урахуванням проведених з 1996 року масових перерахунків, а не здійснити індивідуальний перерахунок за заявою пенсіонера.

В той же час, вирішуючи питання про межи судового захисту прав позивача, колегія суддів зазначає, що дійсно з дати прийняття рішення Конституційним Судом України № 25-рп/2009, тобто з 07.10.2009 р., у відповідача виникли підстави для поновлення виплати пенсії позивачу. Такий правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України № 21-180а15 та 21-168а15.

Натомість, у спірних правовідносинах порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, як раз і полягає в тому, що відповідач не відновив з 07.10.2009 р. виплату пенсії, а на звернення позивача в травні 2016 року безпідставно відмовив у її поновленні. Таким чином, порушення прав позивача триває з 07.10.2009 р.

Згідно ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки виплата пенсії носить щомісячний характер, а рішення Конституційного Суду України оприлюднюються в засобам масової інформації і мають загальнодоступний характер, позивач про порушення своїх прав повинен був дізнатися з жовтня 2009 року.

Оскільки до суду позов подано лише 15 червня 2016 року, то в межах встановленого шестимісячного строку захист прав позивача шляхом зобов'язання поновити виплату пенсії можливий з 15 грудня 2015 року.

Згідно ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність доведених позивачем обставин для поновлення строку звернення до суду, частина позовних вимог за період з 07 жовтня 2009 року по 14 грудня 2015 року підлягає залишенню без розгляду. Вказане не суперечить правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду України № 21-180а15 та 21-168а15, оскільки питання застосування строків звернення до суду в них не вирішувалось.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції припустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до частково необґрунтованого задоволення позовних вимог, які за період до 15.12.2015 року підлягають залишенню без розгляду. Отже, постанова суду підлягає частковому скасуванню.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог постанова суду не оскаржувалась.

Оскільки при поданні апеляційної скарги відповідачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, то сума, що підлягала сплаті, підлягає стягненню із відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 99, 100, 195, 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року по справі № 182/3229/16-а (2-а/0182/123/2016) скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії за період з 07 жовтня 2009 року по 14 грудня 2015 року та залишити ці позовні вимоги без розгляду.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2016 року по справі № 182/3229/16-а (2-а/0182/123/2016) в частині задоволення позовних вимог за період з 15 грудня 2015 року залишити без змін.

Стягнути до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 606,32 грн. з Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області за рахунок бюджетних асигнувань.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає, оскільки справа розглядалась в порядку скороченого провадження.

Повний текст судового рішення виготовлено 12 вересня 2016 року.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко