Справа № 0308/11384/12,2-а/161/879/13
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2016 року Справа № 876/5667/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Затолочного В.С.,

суддів Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.12.2013 року у справі за позовом Департаменту соціальної політики Луцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2012 року Департамент соціальної політики Луцькької міської ради (далі - Департамент соцполітики, Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, Відповідач) про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім'ї в розмірі 6186,58 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Відповідач подала неповну інформацію про доходи свого чоловіка . Вказана обставина, на думку Позивача, є підставою припинення виплати соціальної допомоги та стягнення надміру виплачених коштів.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.12.2013 року позов задоволено.

Постанову суду першої інстанції оскаржила Відповідач, подавши на неї апеляційну скаргу. ОСОБА_1 зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що постанова підлягає скасуванню із винесенням нової постанови про відмову в позові. Як обґрунтування апеляційної скарги посилається на відсутність в її чоловіка доходів, а також неналежне повідомлення її про слухання справи, що позбавило Відповідача можливості надати докази на спростування позовних вимог.

Справа розглядалася в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково та провадження у справі закрити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 згідно її заяв, відповідно до Рішення Департаменту соцполітики від 01.06.2007 року призначено державну соціальну допомогу по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, а рішеннями Департаменту соцполітики від 29.11.2007 року, 01.02.2007 року, 12.06.2008 року - державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім'ї.

Позивач за наслідками проведеної перевірки встановив, що ОСОБА_1 при наданні відповідних документів для призначення вказаних державних соціальних виплат не надала інформацію щодо доходів свого чоловіка за період з квітня по червень 2007 року, з липня по вересень 2007 року, з жовтня по грудень 2007 року, тобто подала недостовірні відомості про дохід сім'ї.

Рішенням Позивача від 02.04.2012 року визначено обсяг надміру виплачених Відповідачу коштів в розмірі 6911,39 грн., з яких: 6186,58 грн. - надміру виплачена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям, 724,8 грн. - надміру виплачена державна соціальна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

В добровільному порядку ОСОБА_1 вказану суму грошових коштів не повернула.

На думку колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду при вирішенні справи судом першої інстанції було порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частини 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси порушено, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини 4 ст. 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

На підставі аналізу пунктів 1-4 частини 4 ст. 50 КАС України, колегія суддів приходить до переконання, що громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 22.09.2015р. у справі № 811/3781/14, яка з врахуванням вимог ст.. 244-2 КАС України є обов'язковою для врахування судами при розгляді справ у подібних правовідносинах.

При цьому, у вказаному рішенні колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України зазначено: «Логічний спосіб тлумачення частини четвертої статті 50 КАС дозволяє колегії суддів дійти висновку, що і пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки».

Водночас, відповідно до ст. 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Аналіз норм чинного законодавства та матеріалів справи дає можливість колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду прийти до переконання, що у випадку, що розглядається, позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю ОСОБА_1, а тому такий спір є не публічно-правовим, а приватно-правовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Згідно пункту 1 частини 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Спір у справі, що розглядається, не є адміністративним, оскільки вимоги позивача не підпадають під дію частини 4 ст. 50 КАС України, що є наслідком скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Колегія суддів в силу приписів частини 2 ст. 157 КАС України роз'яснює Позивачу, що даний спір належить вирішувати в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 41, 157, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.12.2013 року у справі № 0308/11384/12 скасувати та провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів з моменту направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С. Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська