Справа № 401/468/13-а (2а/401/45/13)
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року м. Київ К/800/11919/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 червня 2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2014 року

у справі № 401/468/13-а (2а/401/45/13)

за позовом ОСОБА_2

до виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області,

третя особа: Спільне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут»,

про визнання незаконними рішень, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Світловодської міської ради Кіровоградської області (далі - Виконком), в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив:

- визнати незаконним рішення Виконкому «Про внесення змін до пункту 3 рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради № 742 від 15.08.2012 р. «Про визначення виконавця житлово-комунальної послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання» № 1137 від 05 грудня 2012 року;

- визнати незаконним рішення Виконкому «Про визначення виконавця житлово-комунальної послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання» № 742 від 15 серпня 2012 року;

- зобов'язати відповідача після набрання постановою суду у цій справі законної сили опублікувати у газеті «Вечірній Світловодськ» інформацію про визнання незаконними рішень відповідача.

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що в резолютивній частині рішення суду першої інстанції відсутні висновки щодо вирішення позовної вимоги про скасування рішення відповідача № 742 від 15 серпня 2012 року. Також вказує на порушення судами норм процесуального права в частині розгляду справи без його участі. Крім того, вказує, що приймаючи спірні рішення, відповідачем порушено вимоги Закону України «Про засади державної регуляторної політики в сфері господарської діяльності».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, зокрема, що Виконкомом прийнято рішення «Про визначення виконавця житлово-комунальної послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання» № 742 від 15 серпня 2012 року, яким зокрема, визначено виконавця послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання Спільне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут»; скасовано рішення Виконкому № 732 від 15 березня 2007 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг».

Також Виконкомом прийнято рішення «Про внесення змін до пункту 3 рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради № 742 від 15.08.2012 р. «Про визначення виконавця житлово-комунальної послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання» № 1137 від 05 грудня 2012 року, згідно з яким п. 3 рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради «Про визначення виконавця житлово-комунальної послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання» № 742 від 15 серпня 2012 року викладено в наступній редакції: «З моменту прийняття даного рішення втрачає чинність рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради від 15 березня 2007 року № 732 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг».

Позивач, вважаючи вказані рішення незаконними, звернувся до суду з даним про визнання їх такими та зобов'язання вчинити дії.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив, зокрема, з того, що спірні рішення відповідача не порушують прав, свобод та інтересів позивача.

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів та зазначає наступне.

Ч. 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС України, також вбачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

ОСОБА_2 оспорив рішення Виконкому, які є правовими актами індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов'язки тільки для тих суб'єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), яким їх адресовано.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім осіб, яким адресовано спірні рішення), в тому числі і позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваними рішеннями не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом, наслідком чого є відмова в задоволенні позову.

Доводи позивача, що в резолютивній частині рішення суду першої інстанції відсутні висновки щодо вирішення позовної вимоги про скасування рішення відповідача № 742 від 15 серпня 2012 року не ґрунтуються на нормах процесуального закону, тому не можуть бути взяті судом до уваги.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Судами ухвалено законні та обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої і апеляційної інстанцій та встановлених обставин справи, тому відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно до ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 червня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: