Справа № 826/6780/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 вересня 2016 року 16:55 №826/6780/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві
про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.03.2016 №.

Позовні вимоги мотивовано тим, що податкове повідомлення-рішення від 15.03.2016 № є протиправним та винесене контролюючим органом із порушенням приписів чинного законодавства.

Відповідач проти позову заперечив та зазначив, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виконало обов'язок визначений підпунктом 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164, пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України щодо повідомлення ОСОБА_1 про анулювання боргу шляхом укладення договору про припинення зобов'язань за кредитним договором, та включило суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, проте, позивачка самостійно не сплатила податок з доходу отриманого як додаткове благо.

В судовому засіданні сторони подали клопотання про розгляд справи без їхньої участі, а тому суд, керуючись частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Посадовою особою Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, пунктів 79.1 та 79.2 статті 79 Податкового кодексу України та на підставі наказу від 05.02.2016 №61 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

Перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1 підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164, пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України, а саме - не задекларовано дохід у вигляді додаткового блага, який підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України та не сплачено податок на суму 597 873,28 грн.

За наслідками перевірки Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у місті Києві складено акт від 25.02.2016 №463/26-56-12-01-05/НОМЕР_1 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.03.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб у розмірі 747 341,60 грн., у тому числі: 597 873,28 грн. - основний платіж, 149 468,32 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 15.03.2016 № протиправним та таким, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом, 01.10.2008 між позивачем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №6, за умовами якого ОСОБА_1 отримала у кредит грошові кошти в сумі 36 300,00 доларів США.

14.10.2010 між сторонами була підписана додаткова угода №96-05/13/1147 до кредитного договору від 01.10.2008 №6.

За умовами зазначеної додаткової угоди сторони домовились, що позичальник (позивач) до 01.09.2017 зобов'язується погасити боргові зобов'язання.

19.11.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений договір про припинення зобов'язань за кредитним договором від 01.10.2008 №6.

Згідно пункту 1 договору від 19.11.2014 про припинення зобов'язань за кредитним договором від 01.10.2008 №6, сторони визнають і підтверджують, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на день укладення цього договору становить 230 556,56 доларів США, що складає еквівалент 3 518 334,60 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору, у тому числі:

- основна сума боргу у розмірі 17 855,75 доларів США, що складає еквівалент 272 481,96 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору;

- проценти, нараховані за користування кредитом у розмірі 15 793,31 доларів США, що складає еквівалент 241 008,75 грн. по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору;

- розрахована пеня за порушення за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 004 843,89 грн.

Пунктом 2 договору від 19.11.2014 визначено, що у зв'язку із виконанням позичальником умов кредитора, сторони домовились, що з дати укладення цього договору боргові зобов'язання за кредитним договором припиняються внаслідок звільнення кредитором позичальника від сплати боргових зобов'язань (прощення боргу), а кредитний договір вважається розірваним.

Відповідно до пункту 5 договору від 19.11.2014 з підписанням цього договору позичальник вважається повідомленим, відповідно до підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України про анулювання (прощення) боргових зобов'язань та про те, що сума анульованих (прощених) боргових зобов'язань буде включена кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому боргові зобов'язання було анульовано (прощено).

Позичальнику повідомлено, що про анулювання (прощення) його боргу кредитором буде повідомлено органам Міністерства доходів і зборів шляхом включення суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь позичальника, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено).

При цьому на позичальника відповідно до Податкового кодексу України покладається обов'язок сплати податку на доходи фізичних осіб з суми анульованих (прощених) боргових зобов'язань та відображення суми отриманого доходу у вигляді анульованих (прощених) боргових зобов'язань у річній податковій декларації.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України у редакції (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) базою оподаткування податком з доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування резидента є, серед іншого, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Підпунктом 14.1.56 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України закріплено, що доходи - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

В свою чергу, згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

При цьому вказане положення містить застереження, згідно з яким якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З аналізу наведених законодавчих положень у їх системному зв'язку, суд приходить до висновку про те, що обов'язок щодо самостійної сплати податку на доходи фізичних осіб внаслідок анулювання кредитором суми боргу виникає у платника податку за наявності таких умов:

- отримання платником податку доходу у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням;

- надіслання (вручення) платнику податку кредитором повідомлення про анулювання боргу або укладення з платником відповідного договору;

- включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

Додатково суд вважає за необхідне зазначити, що наведене у підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України правило, цілком відповідає економічній сутності доходу, оскільки при списанні заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов'язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

При цьому відповідно до змісту розглядуваного законодавчого припису сума анульованого податкового боргу включає як основну суму кредиту, так і нараховані відсотки, штрафні санкції, що підлягають обов'язковій сплаті боржником відповідно до умов кредитного договору. Адже в аналізованій нормі йдеться про борг в цілому, тобто про загальну суму фінансових зобов'язань, що підлягають погашенню боржником, незалежно від підстави їх виникнення.

Суд відхиляє посилання позивача на постанову Верховного суду України від 16.09.2015 №21-1364а15, оскільки обов'язок сплати податку у ОСОБА_1 виник з моменту підписання договору про припинення зобов'язань за кредитним договором від 01.10.2008 №6, а саме, з 19.11.2014, в той час як зміни до Податкового кодексу України були внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71- VIII.

Оскільки зміст аналізованої норми не допускає іншого тлумачення, то подальша зміна її редакції згідно із Законом України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», відповідно до якої до складу оподатковуваного доходу платника включається лише основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором, не може розцінюватися як законодавче уточнення, а є, по суті, зміною правового регулювання розглядуваних правовідносин.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 06.04.2016 у справі №815/963/15.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 15.03.2016 № є правомірним, а тому скасуванню не підлягає.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1.

Судові витрати присудженню не підлягають.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський