Справа № 815/3787/16
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3787/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РІВ.А.ХОЛДІНГ» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.07.2016 р.

В обґрунтування адміністративного позову позивач (далі - Товариство) зазначив, що висновки в акті перевірки від 24.06.2016 року № 178/15-32-14-01, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, містять відомості щодо виявлених порушень, факт існування яких не підтверджений належними засобами доказування та допустими доказами, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено всупереч законодавству, що регулює спірні правовідносини. Зокрема, перевіряючими встановлено порушення позивачем податкового законодавства, що призвело до заниження задекларованого податку на прибуток підприємств на суму 142601,22 грн. Позивач зазначає, що формування витрат операційної діяльності та податкового кредиту здійснювалося за наявності усіх визначальних факторів, що є підставою для зменшення об'єкту оподаткування. Висновки про неправомірність включення до валових витрат та податкового кредиту ПДВ коштів, сплачених за взаємовідносинами із контрагентом не підтверджені жодним документом бухгалтерського та податкового обліку, або іншими доказами, які є допустимими у розумінні чинного податкового законодавства та, відповідно, є незаконним. Отже покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення висновки за актом перевірки є необґрунтованими, у зв'язку із чим зазначене податкове повідомлення-рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги із викладених вище підстав підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято в межах правового поля та за наявності порушень позивачем вимог податкового законодавства.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78 ПК України та на підставі ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 21.04.2016 р. у справі № 759/5801/16-к співробітником ГУ ДФС в Одеській області проведена позапланова виїзна документально перевірка дотримання вимог податкового законодавства України ТОВ «РІВ.А.ХОЛДІНГ» за період з 01.04.2014 р. по 31.12.2014 р. по проведеним фінансово-господарським операціям з ТОВ «Темп», за результатами якої складений акт від 24.06.2016 р. № 178/15-32-14-01.

Перевіркою встановлено порушення п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України (в редакції Податкового кодексу, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), в результаті чого занижено задекларований податок на прибуток підприємства в 2014 р. на суму 142601,22 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 13.07.2016 р., яким ТОВ «РІВ.А.ХОЛДІНГ» збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств в сумі 142601 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 71301 грн.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене податкове повідомлення-рішення обґрунтованим, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що за період з 01.04.2014 р. по 31.12.2014 р. ТОВ «РІВ.А.ХОЛДІНГ» здійснювало оптову торгівлю сільськогосподарської продукції; виконання транспортно-експедиційних послуг для іноземних та вітчизняних покупців; виконання послуг по агентуванню іноземного флоту в порту Ізмаїл; здійснення брокерських послуг; надання послу по зберіганню зерна та ін.

Зокрема, між ТОВ «РІВ.А.ХОЛДІНГ» та ТОВ «Темп» укладені договори поставки від 21.03.2014 р. № 042/КП (а.с. 23), від 07.093.2014 р. № 032/КП (а.с. 24), від 06.03.2014 р. № 031/КП (а.с. 25), від 05.03.2016 р. № 027/КП (а.с. 26), від 04.03.2014 р. № 024/КП (а.с. 27), від 28.04.2014 р. № 022/КП (а.с. 28).

Згідно п.1.1 вищеозначених договорів поставки Постачальник передає у власність Покупця, покупець приймає та оплачує товар, вид, кількість, якість, ціна та вартість якого визначається відповідно до умов цих договорів.

Відповідно до розділів ІІ, ІІІ та IV договорів, товар - ячмінь у відповідній кількості за ціною, що визначена в третьому розділі, постачається на умовах FCA - склад постачальника (відповідно до Інкотермс - 2010) автомобільним транспортом - засобами та за рахунок постачальника.

На виконання вищевказаних договорів ТОВ «Темп» виписано видаткові та податкові накладні, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.29-35), згідно яких Продавець поставив товар (ячмінь) в кількості 441,72 тон на загальну суму 791787,28 грн.

Розрахунки між підприємствами проведені у безготівковій формі згідно виписок по рахунку 6313 і платіжних доручень, копії яких долучені до матеріалів справи (37-56). В бухгалтерському обліку зазначені операції відображено проводками Дт6313 Кт311 Дт 28 Кт6313.

За висновками акту перевірки від 24.06.2016 року № 178/15-32-14-01: ТОВ «Темп» не отримувало товар у ПП «Ексешн груп» і в подальшому не реалізовувало на користь ТОВ «РІВ.А.ХОЛДІНГ». Отже враховуючи відсутність факту реальності здійснення господарських операцій, в порушення вимог пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, ТОВ «РІВ.А.ХОЛДІНГ» завищено показник витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на загальну суму 792229 грн.

Предметом доказування у цій справі, який пов'язаний із формуванням сум задекларованого податку на прибуток підприємств, становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення понесених витрат на придбання товарів у ТОВ «Темп».

На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 1 вересня 2009 року, реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 4970766), докази, на які посилається позивач у справі (податкові накладні, акти виконаних робіт), є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справах цієї категорії становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення відповідних фінансових показників.

У постанові від 8 вересня 2009 року (додаток до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 22.04.2010 N 568/11/13-10) Верховний Суд України зазначив, що надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

В основу вищезазначених висновків за актом перевірки від 24.06.2016 року № 178/15-32-14-01 покладена податкова інформація, яка в силу пп.83.1.2 п.83.1 ст.83 ПК України, є підставою для висновків під час проведення перевірок.

З огляду на матеріали справи, відповідно до акту ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС в м. Києві від 10.04.2015 р. № 183/26-57-22-04-10/21551974 встановлено, що між ТОВ «Темп» та його постачальниками операції не мають реального характеру. Так, в ході перевірки встановлено відсутність реальної можливості надання товару суб'єкту господарювання ТОВ «Темп» від ТОВ «Агрогруп-Плюс», ТОВ «Агрокапіталтрейд», ПП «Аліса-Тойз», ПП «Ексешн груп», ТОВ «Істер Агро», ТОВ «Ленд Транс», ТОВ «НікАгроТрейд», ТОВ «Ноілім», ТОВ «Форева», а саме відсутність майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, виробничих активів, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій у зазначених обсягах, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності.

В ході виконання доручення СУ РФ ДПІ у Святошинському районі м. Києва від 02.04.2015 р. № 1281/7/26-57-09-02 щодо встановлення та допиту службових осіб суб'єктів господарської діяльності, які мали фінансово-господарські відносини із ТОВ «Темп», співробітниками ОУ ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві встановлено та допитано в якості свідків керівників та засновників ТОВ «Агрокапиталтрейд», ТОВ «Ленд Транс», ПП «Ексеншн Груп», які під час допиту повідомили про свою непричетність до реєстрації та здійснення фінансово-господарської діяльності вказаних підприємств. Також останні повідомили про непричетність до укладення договорів із ТОВ «Темп».

Крім того, ТОВ «Темп» не надано договори на складські приміщення, на транспортні перевезення зернових, на зберігання, на експертизу, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, що підтверджують оплату транспортних послуг, акти виконаних робіт, що підтверджують факт надання транспортних послуг, журнал реєстрації доручень на отримання ТМЦ; копій сертифікатів якості зернових, копії свідоцтва спецрежиму та відповідних пояснень.

Повертаючись до обставин справи, суд зазначає, що в даному випадку видаткові накладні, згідно яких ТОВ «Темп» придбало товар, який в подальшому реалізовано на користь ТОВ «РІВ.А.ХОЛДІНГ», характеризуються дефектністю, оскільки підписані особами які фактично заперечують дані обставини.

Складання неправдивих документів - це повне виготовлення документа, який містить інформацію, що не відповідає дійсності. При цьому форма та реквізити документа відповідають необхідним вимогам. Видача неправдивих документів означає надання фізичним або юридичним особам такого документа, зміст якого повністю або частково не відповідає дійсності та який був складений або службовою особою, яка його видала, або іншою службовою особою.

Згідно узагальнення Верховного Суду України «Практика розгляду кримінальних справ про злочини, склад яких передбачено ст. 366 Кримінального кодексу України (службове підроблення)» пояснення особи під час перевірки заяви про вчинення злочину слід вважати офіційним документом, тому що зафіксовані у ньому відомості можуть засвідчувати факти, які в подальшому можуть мати юридичне значення.

Вирішуючи спір, суд враховує висновок Верховного Суду України у постанові від 05.03.2012 року (доступ - http://reyestr.court.gov.ua/Review/24068085) про те, що виписані податкові накладні, акти виконаних робіт та інші первинні документи, які створені від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності підприємства, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту та віднесення до валових витрат є безпідставним.

У постанові Верховного Суду України від 21.01.2011 № 40/11 Судом зазначено, що належним чином оформлена (підписана невідомою особою) податкова накладна не може бути підставою для нарахування податкового кредиту за наявності фактів, що ставлять під сумнів реальність наданої послуги.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Виходячи з правових позицій ЄСПЛ, відповідальність за неналежне складення податкової накладної повинен нести саме той платник податків, який допустив відповідне порушення, якщо податковим органом не доведена причетність іншого платника податків до протиправної діяльності недобросовісної особи. При цьому визначальним критерієм для підтвердження права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування є реальність господарської операції.

Отже з урахуванням заперечень керівників контрагентів ТОВ «Темп» щодо здійснення ними поставок товару, операції між ними не мають реального характеру (факту поставок товару постачальником для замовника) відповідно при подальшій реалізації товару від ТОВ «Темп» замовнику ТОВ «РІВ.А.ХОЛДІНГ», що обумовлює висновок про дефект змісту та походження документів, які, в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44 ПК України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили та є неналежні та недопустимі для встановлення реальності вчинення господарських операцій.

Вирішуючи спір, суд враховує, що презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширеною на реальність господарських операцій. До загальновизнаних у світі дієвих механізмів, завдяки яким здійснюється аналіз господарських угод, виявлення та класифікація протиправних схем та методик незаконного ухилення від сплати податків, відносяться спеціальні судові доктрини.

В листі № 1112/11/13-10 від 20.07.2010 року ВАС України зазначив, що з урахуванням вимог статей 219, 228 Цивільного кодексу України суд повинен виходити з того, що договір, який суперечить публічному порядку, є нікчемним, а отже, не породжує передбачених ним правових наслідків. Визнання такого договору недійсним у суді не вимагається. Тому за наявності відповідних обставин суди повинні в мотивувальній частині судового рішення вказувати на нікчемність відповідних договорів і розглядати податкові наслідки вчинення відповідних дій без урахування наявності цивільно-правового договору. При цьому наявність належним чином оформлених податкових накладних є необхідною, але не безумовною підставою для отримання платником податку права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість.

Статтею 9 цього Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, які зазначені в цій статті, та в яких, крім іншого, повинно бути зазначено зміст та обсяг господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарських операцій і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Такі ж вимоги до первинних документів визначені у п.2.4 Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

В п.2.15 і п.2.16 Положення № 88 зазначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Згідно з абз.«а» п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Цей пункт випливає із принципу підтвердження всіх витрат документально і означає, що витрати, які не були підтверджені відповідними первинними документами (розрахунковими, платіжними та ін.), обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не враховуються у складі витрат платника даного звітного періоду.

Отже позивачем не надано первинних документів у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, на підтвердження фактичного отримання товару від контрагента.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Однак позивачем документально не доведено дотримання вимог, встановлених ч.1, ч. 2, ст. 3 Господарського кодексу України в частині реалізації господарської діяльності, ч.1 ст. 55 Господарського кодексу України, в частині участі в господарських відносинах, реалізуючи господарську компетенцію.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Вирішуючи спір, суд враховує, що приймати на підтвердження даних податкового обліку можливо лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Таким чином, суд погоджується із викладеними в акті перевірки від 24.06.2016 року № 178/15-32-14-01 висновками про те, що у перевіреному періоді ТОВ «РІВ.А.ХОЛДІНГ» порушено п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, в результаті чого занижено задекларований податок на прибуток підприємства в 2014 р. на суму 142601,22 грн. Також суд враховує, що надані представником позивача складські квитанції на зерно на підтвердження постачання товарів по договорам із контрагентом жодним чином не підтверджують факту їх виконання ТОВ «Темп».

Суд також враховує, що під час здійснення документування операцій, позивач міг дізнатися про стан ТОВ «Темп», на якому працювала одна особа згідно штатного розкладу від 09.07.2013 р., від 03.11.2014 р., відсутні основні засоби, а статутний фонд складає 250 грн. Позивач, працюючи на даному сегменті ринку, також повинен був бути обізнаним щодо учасників цього ринку і налагоджених стабільних зв'язків. У зв'язку із цим суд критично оцінює доводи представника позивача про належність та достатність складених між учасниками правочинів первинних документів, як єдиної підстави для формування податкової звітності позивача, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові № 21-1850во07 від 12.02.2008 р.

При цьому суд приймає до уваги, що позивачем задокументовано придбання у ТОВ «Темп» товару, який останній, в свою чергу, придбав у ПП «Ексешн груп», діяльність якого має ознаки нелегальної внаслідок непричетності директора до реєстрації та здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Зазначені обставини, з огляду на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 12.01.2016 р., від 01.12.2015 р. та від 02.12.2015 р., свідчать на користь того, що господарські операції такого підприємства не можуть бути легалізовані навіть за умови формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Таким чином, враховуючи, що єдиним постачальником реалізованого позивачу товару у ТОВ «Темп» було ПП «Ексешн груп», суд приходить до висновку, що в ході офіційного з'ясування обставин справи знайшли своє підтвердження доводи податкового органу про наявність лише документування операцій з ТОВ «Темп», а не про їх реальність.

Вирішуючи спір, суд зважає, що в силу вимог ч.2 ст.49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на запроваджений ст.8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає абсолютний і безумовний обов'язок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оцінка поданих особами, які беруть участь в адміністративній справі та самостійно зібраних судом в порядку ст.11 КАС України доказів в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, здійснюється судом за правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку, що встановлений ст.86 цього кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість викладених в акті перевірки від 24.06.2016 року № 178/15-32-14-01 висновків про те, що наявні у позивача первинні документи, які не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у своїй сукупності не підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем і його контрагентом - ТОВ «Темп», а тому формування фінансових показників, зокрема по податку на прибуток приватних підприємств, за рахунок видаткових накладних та податкових накладних, отриманих від зазначеного суб'єкта господарювання, є неправомірним.

При таких обставинах суд вважає, що позивач не довів необґрунтованості висновків акту перевірки та протиправності прийнятого на його підставі податкового повідомлення-рішення.

На підставі встановлених в судовому засіданні фактів, суд приходить до висновку про те, що при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно, своєчасно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними доказів, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв'язку із чим в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «РІВ.А.ХОЛДІНГ» до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2016 року.

Суддя _______________ І.В. Завальнюк