Справа № 826/2190/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 вересня 2016 року письмове провадження № 826/2190/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції у місті Києві,

Заступника голови Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_2,

Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві № 5

про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просить:

скасувати рішення атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м.Києві від 09.12.2015 р. про те, що слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність;

скасувати наказ № 47 о/с заступника голови Національної поліції України - начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві полковника поліції ОСОБА_2 від 25.01.2016 р. в частині звільнення із служби в поліції згідно п 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1.

змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві із «через службову невідповідність» на «за власним бажанням».

зобов язати Головне управління Національної поліції у Києві внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1, вказавши, що «Запис за №4 є недійсним, звільнений зі служби в Національній поліції України за власним бажанням, (п.7 ч 1 ст 77 ЗУ «Про Національну поліцію») з 25 січня 2016 року».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.11.2015 був прийнятий на службу до Національної поліції України. Наказом начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві №47 о/с від 25.01.2016 звільнений відповідно до ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію", на підставі рішення апеляційної атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві від 12.01.2016. Вважає своє звільнення за п.5 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" незаконним, безпідставним та таким, що здійснено з порушенням вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, суду додатково пояснили, що при створенні атестаційних комісій Головним управлінням Національної поліції в м. Києві порушено вимоги: ч. 5 ст. 11 Закону України «Про професійний розвиток працівників» від 12.01.2012 p.; п. 3 розділу І , п.п. 2 п. 2, п. 4 розділу II «Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1465 від 17.11.2015 р.

Членами атестаційної комісії № 5 Головного управління Національної поліції в м. Києві порушено вимоги: ч. 1 ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію» ч. З ст. 13 Закону України «Про професійний розвиток працівників» від 12.01.2012 p.; п. 4 розділу III, п. 10, 15, 16 розділу IV «Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1465 від 17.11.2015 р».

Окрім того, під час співбесіди в порушення ч. 3 ст. 13 Закону України професійний розвиток працівників» від 12.01.2012 р. членами атестаційної комісії не розглядалося питання щодо його переведення на іншу посаду чи роботу, що відповідає його кваліфікаційному рівню, направлення на навчання з подальшою повторною атестацією.

Також, позивач не погоджується з формулюванням підстави його звільнення, яка зазначена в наказі № 47 о/с від 25.01.2016 р.

Так, зокрема, позивач зазначив про те, що ним було подано до Головного управління Національної поліції у місті Києві рапорт про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням.

Представник відповідачів 1,2 в судовому засіданні проти позову заперечила, з підстав викладених у письмових запереченнях. Зокрема, зазначила, що атестування ОСОБА_1 проведено у межах наданих повноважень атестаційним комісіям та у спосіб, який передбачений Законом України "Про Національну поліцію" та наказом МВС України від 17.11.2015 №1465.

Повідомила, що за наслідками проведеної співбесіди та дослідженням поданих матеріалів комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність".

Також пояснила, що рапорт про звільнення згідно п. 7 (за власним бажанням) ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поданий Позивачем 26.12.2015 року, після підписання атестаційною листа з висновками, визначеними пп.4 п. 15 розділу Інструкції ІУ. У зв'язку з чим обов'язок щодо виконання висновку атестаційних комісій виник раніше і підлягав виконанню.

З таких підстав, просила в задоволенні позову відмовити.

Представники відповідачів у судове засідання 04.07.2016 року не з?явилися, суд відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, пояснень позивача, представників відповідачів, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:

Позивач проходив службу в органах МВС України та поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві № 10 о/с від 07.11.2015 старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" призначено на посаду слідчого Дніпровського управління поліції.

Наказом Головного управління національної поліції у м. Києві від 01.12.2015 № 7 «Про створення атестаційних комісій Головного управління Національної поліції у місті Києві» відповідно до ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17 листопада 2015 року № 1465, з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей та рівня підготовленості поліцейських Головного управління Національної поліції у місті Києві створено атестаційні комісії Головного управління Національної поліції у місті Києві та затверджено їх персональний склад.

Разом з тим, всупереч вимогам п.п.2 п. 2 розділу ІІ Інструкції № 1465, доказів затвердження персонального складу атестаційних комісій Головного управління Національної поліції у місті Києві із Національною поліцією України відповідачами суду не надано.

Згідно з атестаційним листом, за висновком прямого керівника від 08 грудня 2015 року, ОСОБА_1 займаній посаді відповідає.

09.12.2015 рішенням Атестаційної комісії №5 Головного управління Національної поліції в м. Києві оформлене протоколом б/н за результатами проведеної співбесіди та обговорення атестаційною комісією одноголосно прийнято рішення, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві №47 о/с від 25.01.2016 старшого лейтенанта поліції, слідчого Дніпровського управління поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію". Підставою слугував висновок апеляційної атестаційної комісії Головного управління Національної поліції у м. Києві від 12.01.2016.

Не погоджуючись з висновками Атестаційної комісії щодо службової невідповідності та наказом про його звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

02.07.2015 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності 07.11.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 вказаного Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Статтею 47 Закону встановлено, що призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України. У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.

Пунктом 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Згідно пункту 10 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Таким чином, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою або шляхом проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Судом встановлено, що на підставі особистої заяви ОСОБА_1 наказом ГУ НП у м. Києві від 07.11.2015 року № 10 о/с позивача без проведення конкурсу призначено на посаду слідчого Дніпровського управління поліції.

Отже, позивач прийнятий на службу до поліції на умовах, визначених пунктом 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону шляхом видання наказу про призначення за його згодою.

Статтею 58 Закону передбачено, що призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Відомостей щодо застереження про тимчасовість призначення ОСОБА_1 на посаду, відповідачем 1 суду не надано.

Таким чином, на думку суду, відповідно до пункту 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону видання наказу про призначення є самостійною і достатньою підставою для призначення колишніх працівників міліції на посади, створені в структурі Національної поліції України.

Вказаний пункт Закону не передбачає процедури переатестування колишніх працівників міліції на предмет відповідності посаді як під час прийняття, так і після такого прийняття під час подальшого проходження служби в поліції.

Натомість мету та підстави атестування поліцейських визначено у ст. 57 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Частиною 2 ст. 57 Закону встановлено, що атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Наведені у ч. 2 ст. 57 Закону підстави для проведення атестування є вичерпними. Метою проведення атестування із будь-яких зазначених вище підстав є вирішення можливості в той чи інший спосіб залишення особи на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв'язку зі службовою невідповідністю виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Кожна з зазначених трьох підстав для проведення атестування повинна бути зв'язана з певними передумовами, зокрема, атестування яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність повинне бути зумовлене існуванням реальних підстав до звільнення, як то неналежне виконання службових обов'язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби тощо.

Частиною 4 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію" визначено особу, яка за наявності законодавчо визначених підстав уповноважена видати розпорядчий документ про проведення атестування.

За змістом наказу ГУ НП у м. Києві від 01.12.2015 № 7 «Про створення атестаційних комісій Головного управління Національної поліції у місті Києві» судом встановлено, що цей наказ не містить посилань на підстави для атестування поліцейських, передбачені ч. 2 ст. 57 Закону.

Також судом встановлено, що підставою проведення атестування ОСОБА_1 не було призначення його на вищу посаду чи переміщення на нижчу посаду, не було обставин, які б свідчили про невідповідність позивача займаній посаді, зокрема, в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо.

Іншого наказу начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві, який би передбачав, що позивач підлягає атестуванню із зазначенням підстав, передбачених ч. 2 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію", для проведення атестування щодо позивача відповідачами не надано.

З матеріалів справи та пояснень відповідача встановлено, що атестування ОСОБА_1 було проведено у порядку атестації усіх поліцейських ГУ НП у м. Києві з метою оцінки їх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри, відповідно до статті 57 Закону.

Однак, Закон не передбачає проведення атестування без настання обставин, визначених частиною 2 статті 57 Закону.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про те, що атестацію позивача проведено безпідставно та протиправно.

Відповідно до Розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських від 17.11.2015 № 1465, організаційні заходи з підготовки та проведення атестування оголошуються наказами відповідних керівників і передбачають:

1) створення атестаційних комісій;

2) складання списків поліцейських, які підлягають атестуванню;

3) визначення дати, часу і місця проведення засідання комісії;

4) розміщення на офіційному веб-сайті МВС, Національної поліції України чи відповідних органів поліції оголошень про набір до атестаційної комісії;

5) доведення до поліцейських інформації про проведення атестування, у тому числі шляхом розміщення на офіційному веб-сайті МВС, Національної поліції України чи відповідного органу поліції інформації про час та місце проведення атестування.

Відповідачем копій відповідних наказів та списків суду не надано.

Як зазначалося, наказом Головного управління національної поліції у м. Києві від 01.12.2015 № 7 «Про створення атестаційних комісій Головного управління Національної поліції у місті Києві» створено атестаційні комісії, визначено їх склад.

Натомість, згідно відмітки на копії відомості про проведення результатів тестування, останнє відбулося в Навчально - науковому інституті підготовки фахівців для експертно-криміналістичних підрозділів 24.11.2015 року.

Отже, атестацію позивача частково проведено невідомими особами до створення атестаційних комісій.

З матеріалів справи вбачається, що результати саме цього тестування позивача дослідувалися атестаційною комісією на засіданні 09.12.2015 року та стали підставою для висновку про те, що позивач займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Суд також враховує, що поряд із Законом України «Про Національну поліцію» правові, організаційні та фінансові засади функціонування системи професійного розвитку працівників визначаються також положеннями Закону України «Про професійний розвиток працівників».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників» атестації не підлягають працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Спеціальною нормою Закону України «Про Національну поліцію» загальний порядок призначення та проведення атестування не змінювався. Таким чином атестацію працівників поліції проведено в порушення річного строку, визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України «Про професійний розвиток працівників».

Надаючи правову оцінку рішенню Атестаційної комісії №5, оформленому протоколом б/н від 09.12.2015 року, про невідповідність позивача займаній посаді, суд зазначає наступне.

Порядок атестування поліцейських, яке проводиться в апараті Національної поліції України, територіальних (міжрегіональних) органах (закладах, установах) Національної поліції України (далі органи поліції) визначений Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 17.11.2015 № 1465, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.11.2015 за № 1445/27890 (далі Інструкція № 1465).

Інструкція № 1465 розроблена відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», визначає порядок атестування поліцейських, яке проводиться в апараті Національної поліції України, територіальних (міжрегіональних) органах (закладах, установах) Національної поліції України (далі органи поліції) з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар?єри.

Пунктом 2 розділу І Інструкції № 1465 встановлено, що керівники всіх рівнів зобов'язані забезпечити атестування на високому організаційному та правовому рівні з додержанням принципу відкритості (крім випадків, установлених законом) та об'єктивності в оцінці службової діяльності поліцейських, які атестуються.

Розділом ІV Інструкції № 1465 визначений порядок організації, підготовки, проведення атестування.

Згідно з п. 11 розділу IV Інструкції № 1465 атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.

Відповідно до п. 3 розділу IV Інструкції № 1465 атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники.

За змістом пп. 7-9 Розділу ІV Інструкції № 1465 керівники, які складають атестаційний лист, зобов'язані: 1) ознайомитися з вимогами цієї Інструкції; 2) проаналізувати проходження служби, професійну та спеціальну підготовку, а також конкретні показники служби поліцейського; 3) вивчити матеріали (характеристики) на осіб, які відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції; 4) на підставі всебічного вивчення особистих, професійних та ділових якостей поліцейського, який атестується, заповнити атестаційний лист за формою, визначеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

В атестаційному листі зазначаються такі відомості про поліцейського, який атестується: 1) результати службової діяльності згідно з функціональними обов'язками; 2) дисциплінованість, принциповість у вирішенні службових питань, уміння будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, здатність працювати над усуненням особистих недоліків, авторитет у колективі та серед населення; 3) прагнення до вдосконалення службової діяльності, почуття особистої відповідальності, стійкість моральних принципів, сміливість, рішучість, організованість, здатність контролювати власні емоції, поведінка поза службою; 4) володіння іноземними мовами; 5) культура в службі та ставлення до підвищення свого освітнього та культурного рівнів; 6) стан здоров'я та фізична підготовленість, уміння володіти табельною вогнепальною зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони, здатність переносити психофізичні навантаження та труднощі служби; 7) основні найбільш характерні та істотні недоліки в службовій діяльності та особистій поведінці; 8) інші дані, які, на думку керівника, заслуговують на увагу для більш повної характеристики підлеглого; 9) результати проходження підвищення кваліфікації.

Прямі керівники зобов'язані всебічно розглянути зміст атестаційного листа, з'ясувати відповідність викладених у ньому даних дійсному стану справ у службовій діяльності поліцейського, який атестується, та внести до відповідного розділу атестаційного листа один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестаційний лист після розгляду прямими керівниками передається на розгляд до атестаційної комісії.

Відповідно до п. 10 Розділу ІV Інструкції № 1465 з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест), та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийнятті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

Згідно з п. 11 Розділу ІV Інструкції № 1465 атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.

Пунктом 12 Розділу ІV Інструкції № 1465 встановлено, що за рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

Атестаційна комісія за підписом голови має право робити відповідно до законодавства запити про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності поліцейського, який атестується.

Атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків:

1) займаній посаді відповідає;

2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду;

3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність;

4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність ( п. 15 Розділу ІV Інструкції № 1465).

При цьому, відповідно до п. 16 Розділу ІV Інструкції № 1465 атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії:

1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій);

2) показники службової діяльності;

3) рівень теоретичних знань та професійних якостей;

4) оцінки з професійної і фізичної підготовки;

5) наявність заохочень;

6) наявність дисциплінарних стягнень;

7) результати тестування;

8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Отже, враховуючи зміст вказаних положень Інструкції № 1465, суд дійшов висновку про те, що атестування поліцейських фактично включає два етапи: тестування та співбесіду.

Тестування передбачає професійний тест (тест на знання законодавчої бази) та тест на загальні здібності та навички.

Відповідно до п.п. 8,9 Розділу V Інструкції № 1465, тестові завдання розробляються МВС, Національною поліцією України, їх територіальними органами (закладами, установами), навчальними закладами, міжнародними організаціями та представниками проектів міжнародної технічної допомоги.

Групи поліцейських для проходження тестування формуються робочою групою та завчасно інформуються про дату, час та місце проведення тестування особисто чи за допомогою засобів зв'язку (електронної пошти, телефону або оголошенням на веб-сайті МВС, Національної поліції України чи відповідного органу Національної поліції).

Суд звертає увагу на те, що Інструкція № 1465 не містить конкретного порядку проведення співбесіди, у той же час, виходячи з її змісту та мети атестування можна стверджувати, що під час співбесіди Атестаційна комісія повинна розглянути атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського; оцінити ділові, професійні, особисті якості поліцейського, його освітній та кваліфікаційний рівень, а також зясувати відповідність особи поліцейського критеріям, визначеним пунктом 16 Розділу ІV Інструкції № 1465, для чого поліцейському, який проходить атестування, можуть ставитись питання.

Згідно з пп. 20-23 Інструкції усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення. У протоколі за результатами атестування серед іншого зазначається один із висновків, зазначених у пункті 15 цього розділу. Протоколи засідань атестаційної комісії підписуються головою, секретарем, присутніми на її засіданні членами комісії.

Як вбачається зі змісту спірного протоколу, членами атестаційної комісії № 5 ГУ НП у м. Києві під час проведення атестування ОСОБА_1 було досліджено наступні документи:

- атестаційний лист;

- декларацію про доходи;

- послужний список (форма 1);

- інформаційну довідку;

- висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади»;

- інформацію з відкритих джерел.

Відповідно до вказаного протоколу членами атестаційної комісії були поставлення позивачу питання, які стосуються професійній діяльності поліцейського та мотивації особи щодо подальшого проходження служби.

Протокол засідання атестаційної комісії не містить переліку запитань і відповідей на них.

Не вівся аудіо чи відеозапис проведення співбесіди, що не заборонено Інструкцією.

Розглянувши вищевказані матеріали, Атестаційна комісія № 5 прийняла рішення, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що вказаний протокол Атестаційної комісії № 5 не містить мотивів, якими комісія керувалась під час прийняття такого рішення, зокрема, посилань на обставини, що свідчать про недостатній рівень теоретичних знань та професійних якостей позивача, чи інші дані, які б свідчили про його низький професійний потенціал; невідповідність позивача оновленим вимогам суспільства до професії поліцейського, інших обставин, що свідчать про несумісність особи позивача посаді, яку він займає.

Натомість з атестаційного листа та інших матеріалів, які були предметом дослідження атестаційної комісії слідує, що позивач характеризується позитивно, безпосередній начальник позивача вважає його таким, що відповідає займаній посаді.

Суд звертає увагу, що атестаційний лист не містить негативної інформації стосовно позивача, оскільки безпосередній керівник позивача характеризує його виключно позитивно.

У інформаційній довідці зазначалось, що у продовж служби в органах внутрішніх справ позивач заохочувався 1 раз, до дисциплінарної відповідальності притягався 1 раз у 2011 році - усне зауваження.

Згідно оцінки за результами тестування на поліграфі позивача рекомендовано до проходження в службі в органах поліції.

Як зазначалося, висновок атестаційної комісії про відповідність чи не відповідність поліцейського займаній посаді приймається за результатами розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, у тому числі: результати тестування за професійним тестом та тестом на загальні здібності та навички; атестаційний лист; матеріали співбесіди; документи, що надійшли на запити атестаційної комісії, результати тестування на поліграфі та матеріали особової справи поліцейського, з яких можна встановити повноту виконання функціональних обов'язків, показники службової діяльності, наявність заохочень та дисциплінарних стягнень.

Суд звертає увагу на те, що зміст протоколу б/н від 09 грудня 2015 року не дає підстав вважати, що атестаційною комісією рішення про службову невідповідність ОСОБА_1 приймалось на підставі повного та всебічного розгляду та дослідження всіх матеріалів, що були надані, і що за результатами розгляду цих матеріалів були встановлені обставини, що свідчать про невідповідність особи позивача критеріям, визначеним пунктом 16 Розділу ІV Інструкції № 1465.

Так, зокрема, в матеріалах справи відсутні докази, які б спростували наведені у атестаційному листі ОСОБА_1 факти про його достатню кваліфікацію і професійні навики.

Щодо посилань відповідача 1 на незадовільні результати тестування, як на обставину, що свідчить про службову невідповідність позивача, суд зазначає наступне.

Як встановлено, атестаційною комісією відповідно до наказу відповідача від 01.12.2015 року № 7, атестація позивача відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» не проводилася, комісією досліджено вищевказані результати тестування позивача від 24.11.2015 року, складені невідомими особами.

Як вбачається з атестаційного листа позивача, (розділи ІІІ та ІV) за результатами тестування: застосування загальних навичок останній набрав 41 бал із 60; професійне тестування 39 балів із 60. Всього за результатами тестування ОСОБА_1 набрав 80 балів.

Однак, суд звертає увагу на те, що згідно положень Інструкції № 1465 результати тестування обов?язково враховуються Атестаційною комісією, однак вони не мають вирішального значення та мають оцінюватись разом з іншими матеріалами, що були подані до атестування.

Під час розгляду справи відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які підтверджують те, що вказана кількість балів, свідчить професійну невідповідність позивача, доказів наявності недоліків в роботі позивача.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідачем під час розгляду справи, результатів тестування ОСОБА_1 суду не надано, як і доказів складання позивачем відповідних тестових завдань, доказів ознайомлення позивача із результатом складання тестів, відповідно до п. п. 4 п. 14, п. 17 Розділу VІнструкції №1465, доказів проведення з позивачем співбесіди.

Оскільки негативне рішення атестаційної комісії тягне за собою правові наслідки у вигляді звільнення особи зі служби через службову невідповідність, таке рішення, незалежно від форми його оформлення (протокол, окремий акт), повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Проте з матеріалів справи, всебічно та повно досліджених судом, неможливо встановити, яким саме критеріям не відповідав позивач, що в сукупності призвело до прийняття рішення про службову невідповідність. До неповноти дослідження всіх обставин призвело також і те, що серед документів, що розглядала атестаційна комісія були відсутні затверджені службові обов'язнки позивача, а комісія могла керуватися лише обов'язками слідчого, що визначені у КПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення (висновок) Атестаційної комісії №5 ГУ Національній поліції у м. Києві щодо невідповідності позивача займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність, оформлене протоколом від 09 грудня 2015 року, не ґрунтується на вимогах Закону України «Про національну поліцію» та Інструкції № 1465, прийняте атестаційною комісією без урахування усіх обставин, що мали значення для його прийняття, що на думку суду, свідчить про протиправність вказаного рішення.

З урахуванням вищенаведеного, спірне рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві № 47 о/с від 25.01.2016 р. в частині звільнення позивача зі служби в національній поліції на підставі п.5 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» через службову невідповідність, суд зазначає наступне.

Звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність на підставі пункту 5 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" можливо лише в крайньому випадку та за умови дотримання порядку накладення дисциплінарного стягнення.

Відповідачами не доведено неможливості залишення позивача на службі в поліції, необхідності застосування крайнього ступеню дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення; суд звертає увагу на ненадання відповідачами доказів, які б вказували на невідповідність позивача займаній посаді - зокрема: документи, що характеризують позивача з негативної сторони або вказують на низький професійний рівень.

Таким чином, враховуючи те, що єдиною підставою прийняття оспорюваного наказу є рішення Атестаційної комісії № 5 Головного управління Національної поліції у м. Києві, оформлене протоколом б/н від 09.12.2015 року, яке, як встановлено вище, прийнято протиправно, та апеляційної атестаційної комісії від 12.01.2016 про залишення без задоволення скарги, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві № 47 о/с від 25.01.2016 р. в частині звільнення позивача зі служби в національній поліції за статтею 77 ч. 1 п.5 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).

Судом встановлено, а представником відповідача не заперечувався факт подання позивачем 26.12.2016 року рапорту про звільнення із служби в поліції з 31.12.2015 року на підставі п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час прийняття наказу № 47 о/с від 25.01.2016 р. не було обєктивно враховано всі обставини, які мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), зокрема, обґрунтоване бажання позивача бути звільненим за власним бажанням.

Представник відповідача під час розгляду справи пояснив, що, рапорт ОСОБА_1. було подано вже після прийняття рішення атестаційною комісією № 5 Головного управління Національної поліції у м. Києві від 09.12.2015 р. про те, що слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність, що підлягало виконанню відповідачем в силу вимог п. 29 Інструкції.

На вищевказані доводи представника відповідача суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про Національну поліцію» призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Так, відповідно до ст. 47 Закону, призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення на відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.

Таким чином, Закон України «Про Національну поліцію» відносить саме до компетенції керівника установи поліції питання призначення та звільнення працівників поліції.

Пунктом 24 Розділу ІV Інструкції № 1465 встановлено, що за результатами атестування висновки, зазначені в протоколі атестаційної комісії, заносяться до атестаційного листа, який підписується головою та секретарем комісії та в місячний строк направляється до керівника, якому надано право на призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції.

Відповідно до п. 28 Розділу ІV Інструкції № 1465 керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобовязані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

Як зазначалося, питання про звільнення працівника поліції, за наявності встановленої законом підстави, під час розгляду висновків атестаційної комісії відповідно до Закону вирішує керівник установи, на власний розсуд.

Закон України «Про Національну поліцію» не допускає можливості обмеження підзаконними актами права керівника поліції призначати на посаду, звільняти працівника поліції, тим більше обов'язку звільнення на підставі висновків комісії та атестаційного листа.

Згідно ч.3 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", із змінами та доповненнями, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Отже, у разі виникнення спору, зміна формулювання причини звільнення здійснюється не роботодавцем, а органом, який такий спір розглядає, у даному випадку судом.

Таким чином, керуючись ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України повноваженнями, суд вважає за необхідне, з метою повного захисту порушених трудових прав позивача, виходячи з принципу правової визначеності в спірних правовідносинах, та бажання позивача припинити службку в органах поліції змінити формулювання звільнення, яке зазначено в наказі Головного управління Національної поліції у м. Києві, зазначивши підставою звільнення ОСОБА_1 «за статтею 77, п.7, ч.1 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням)» із внесенням відповідних змін до трудової книжки позивача.

Відповідно до ст.48 КЗпП, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Згідно із п.п. 2.3, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 17.08.1993р. за №110, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п.2.10 Інструкції, у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за № таким-то є недійсним, звільнений ..." і зазначається нове формулювання.

З огляду на покладений судом на відповідача обов'язок внести зміни до наказу шляхом зміни формулювання причин звільнення позивача, наявні підстави для покладення на відповідача також і обов'язку внести до трудової книжки позивача записи, які відповідають вимогам законодавства, тобто указати належну підставу звільнення, якою є п.7, ч.1 статті 77, Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням)».

Отже, позовні вимоги у вказаній частині також підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.6 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені 'її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням адміністративного судочинства є захист саме порушених прав, свобод та інтересів фізичної особи.

Частиною 1 ст.11 КАС України, визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Позивача.

Керуючись положеннями ст.2, ст.17, ст.71, ст.86, ст. 128, 158-ст. 163 ст 167 ст 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Атестаційної комісії № 5 Головного управління Національної поліції у м. Києві, оформлене протоколом від 09.12.2015, про визнання ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві № 47 о/с від 25.01.2016 в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 слідчого Дніпровського управління поліції зі служби в поліції згідно п.5 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» через службову невідповідність.

Змінити формулювання звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції з «за статтею 77, п. 1, п.п. 5 (через службову невідповідність) на «за статтею 77, п.7, ч.1 (за власним бажанням)».

Зобов'язати Головне управління Національної поліції у Києві внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій