Справа № 816/730/16
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 р. Справа № 816/730/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

представника позивача Кабальського Р.О.

представника відповідача Леонової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2016р. по справі № 816/730/16

за позовом Східного державного регіонального геологічного підприємства

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Східне державне регіональне геологічне підприємство (далі за текстом - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (далі за текстом - ДПІ у м. Полтаві, відповідач), в якому просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.05.2015р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 616667 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 154166,75 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2016 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області щодо проведення камеральної перевірки даних, задекларованих в декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року Східного державного регіонального геологічного підприємства щодо виявлених помилок (порушень).

Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області від 06.05.2015р. №, яким Східному державному регіональному геологічному підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 616667 грн. (шістсот шістнадцять тисяч шістсот шістдесят сім гривень), за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 154166,75 грн. (сто п'ятдесят чотири тисячі сто шістдесят шість гривень сімдесят п'ять копійок).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме вимог пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, ст. 76, п. 198.2, п. 198.6 ст.198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що зазначена апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.03.2015р. посадовою особою ДПІ у м. Полтаві проведено камеральну перевірку даних, задекларованих в декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року Східного державного регіонального геологічного підприємства щодо виявлених помилок (порушень), за результатами якої складено акт від 25.03.2015 № 4944/10/16-01-15-01/25361584 (а.с. 8-11).

На підставі акта від 25.03.2015р. № 4944/10/16-01-15-01/25361584 ДПІ у м. Полтаві прийнято податкове повідомлення-рішення від 06.05.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 616667 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 154166,75 грн.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та дійшов висновку про протиправність дій відповідача при проведенні камеральної перевірки підприємства, а також про неправомірність та необґрунтованість податкового повідомлення-рішення від 06.05.2015р. №.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Колегія суддів перевіряючи дії ДПІ у м. Полтаві при проведенні камеральної перевірки Східного державного регіонального геологічного підприємства на відповідність наведеним вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, приходить до висновку, що вони є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.03.2015р. контролюючим органом проведено камеральну перевірку даних, задекларованих в декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року Східного державного регіонального геологічного підприємства щодо виявлених помилок (порушень), за результатами якої складено акт № 4944/10/16-01-15-01/25361584.

Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20. 1 ст. 20 та п.п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надано право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Згідно абз. 1-3 п. 76.1 ст. 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Аналіз викладених положень дає підстави для висновку, що у контролюючого органу є обов'язок провести камеральну перевірку даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на проведення таких перевірок.

Статтею 200 Податкового кодексу України передбачено порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

У відповідності до п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Таким чином, положеннями п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України встановлено спеціальний строк проведення камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість, що обчислюється, починаючи від граничного терміну отримання податкової декларації.

Згідно з пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Таким чином, граничним терміном подання платником податку (отримання контролюючим органом) податкової декларації за грудень 2014 року є 20.01.2015р.

Разом з тим, без фактичного отримання органом державної податкової служби у встановлений законом строк податкової декларації з податку на додану вартість неможливо провести камеральну перевірку. Подання платником податку вказаної податкової декларації з порушенням встановленого законом строку та відповідно отримання органом державної податкової служби такої декларації з порушенням встановленого законом строку виключає можливість проведення камеральної перевірки у передбачений п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України строк. При цьому обов'язок у органу державної податкової служби провести камеральну перевірку не припиняється.

Колегією суддів встановлено, що податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2014 позивачем подано 27.01.2014, тобто з пропуском встановленого п.п. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України строку.

Враховуючи наведене, відповідач не міг застосувати строк проведення камеральної перевірки, встановлений п. 200.10 Податкового кодексу України, між тим обов'язок провести камеральну перевірку поданої позивачем поза межами строків подання податкової звітності у ДПІ у м. Полтаві існував. У зв'язку з цим, колегія суддів відхиляє доводи позивача про порушення контролюючим органом порядку та строку проведення спірної перевірки.

Таким чином, дії відповідача щодо проведення камеральної перевірки податкової декларації з податку на додану вартість Східного державного регіонального геологічного підприємства за грудень 2014 року є правомірними.

Отже, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо порушення відповідачем вимог Податкового кодексу України при проведенні камеральної перевірки Східного державного регіонального геологічного підприємства, а тому в зазначеній частині постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2016 року підлягає скасуванню з прийняттям нової - про відмову в задоволенні позову Східного державного регіонального геологічного підприємства про визнання протиправними дій ДПІ у м. Полтаві щодо проведення камеральної перевірки даних, задекларованих в декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року.

Також колегія суддів не погоджується з висновками Полтавського окружного адміністративного суду щодо наявності підстав для скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтаві від 06.05.2015 №, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.01.2015р. позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний податковий період грудень 2014 року, згідно якої до складу податкового кредиту включено податкову накладну №2 від 30.06.2014 р. по взаєморозрахунках з ТОВ "ЛугБур" на суму ПДВ 616666,67 грн. В той же час зазначена податкова накладна не була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

До вказаної податкової декларації позивачем подано додаток №8 "Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)".

Східним державним регіональним геологічним підприємством до додатку №8 до податкового кредиту за грудень 2014 року включено податкову накладну №2 від 30.06.2014 по на суму ПДВ 616666,67 грн. та відображено у додатку №5 до податкової декларації з податку на додану вартість.

В обґрунтування своїх доводів контролюючий орган зазначає про порушення позивачем вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що полягало у ненаданні до контролюючого органу копій підтверджуючих документів по операціях з придбання товарів (послуг) у ТОВ "ЛугБур" за червень 2014 року. Також в додатку №5 "Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" до податкової декларації за грудень 2014 року підприємством зазначено суму ПДВ 616666,67 грн. по взаємовідносинам з ТОВ "ЛугБур" із датою виписки податкової накладної грудень 2014 року, а не червень 2014 року.

Колегія суддів зазначає, що до матеріалів справи позивач надав договір про надання послуг № 03-03 від 03.03.14 р., предметом якого є пошуково-оцінювальні роботи з метою виявлення перспективних ділянок придатних для будівництва нетипових шахт малої потужності в Луганській області на загальну суму 3700000,0 грн. На підтвердження наданих виконавцем послуг позивач надав Звіт про геологічне вивчення надр зі списком виконавців, в якому зазначено, що Звіт складений у м. Брянка. Крім того, наданий рахунок-фактура № АУ-02 від 30.06.14 р. та акт здачі-прийняття робіт.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця, та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно абз. 1 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відповідно до абз. 2 п. 201.10 ст. 201 Кодексу податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період (абз. 14 п. 201.10 ст. 201 Кодексу).

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг (абз. 16 п. 201.10 ст. 201 Кодексу).

Між тим, в силу наведених вимог закону обов'язковою умовою виникнення у платника податку - покупця права на податковий кредит є власне факт реєстрації платником податку - продавцем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, незалежно від перевірки покупцем цієї обставини.

У той же час згідно з пунктом 13 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 N 1246, з метою отримання інформації, що міститься у Реєстрі, платник податку складає запит за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення в електронному вигляді у форматі (відповідно до стандарту), затвердженому в установленому порядку, та надсилає його засобами телекомунікаційного зв'язку ДФС.

На запит платника податку щодо надання інформації, яка міститься у Реєстрі, безоплатно видається, зокрема, про податкову накладну та/або розрахунок коригування, - витяг з Реєстру.

Отже, чинним законодавством передбачена можливість перевірки платником податків - покупцем наявності реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Між тим, позивач не скористався своїм правом перевірити відповідні відомості, тим самим взявши на себе ризик негативних наслідків своєї бездіяльності, зокрема, таких як неможливість документально підтвердити право на податковий кредит.

Доказом в даному випадку може бути тільки корінець повідомлення, який підтверджує реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а у випадку його відсутності - належним чином подана скарга на продавця, до якої додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та які є підставою для віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Колегія суддів зазначає, що в порушення вищевказаних норм чинного законодавства, позивачем не надано до декларації з податку на додану вартість за звітний податковий період грудень 2014 року та додатку №8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних)», копії підтверджуючих документів за господарськими операціями з придбання товарів (послуг) у ТОВ "ЛугБур" за червень 2014 року. Доказів щодо спростування вказаних обставин, позивачем до матеріалів справи не надано.

Таким чином, позивачем не підтверджено правомірність віднесення до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 616667 грн. в результаті господарських відносин з ТОВ "ЛугБур".

Отже, суд першої інстанції не врахував вищезазначених приписів матеріального права, фактичних обставин справи та дійшов помилкового висновку про незаконність податкового повідомлення-рішення від 06.05.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 616667 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 154166,75 грн.

За викладених обставин, переглянувши постанову суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова у зв'язку з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2016р. по справі № 816/730/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Східного державного регіонального геологічного підприємства до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення - рішення та визнання протиправними дій - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Шевцова Н.В.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Мінаєва О.М.
Повний текст постанови виготовлений 05.09.2016 р.