Справа № 335/6497/16-а (2-а/335/197/2016)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2016 рокусправа №335/6497/16-а (2-а/335/197/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді:Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 липня 2016 року у справі №335/6497/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання дій противоправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 07.06.2016 року звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району, в якому просив:

- визнати протиправними дії УПСЗН Запорізької міської ради по Вознесенівському району щодо припинення йому компенсації за спожиті комунальні послуги (газопостачання, електропостачання та інші послуги) комунальним підприємствам м.Запоріжжя, за користування житлом (квартирну плату) та за користування іншими пільгами, передбаченими Законом України «Про жертви нацистських переслідувань»;

- зобов'язати відповідача відновити надання йому пільг та компенсацій (в т.ч. компенсацій за спожиті комунальні послуги комунальним підприємствам м.Запоріжжя, за користування житлом (квартирну плату) та за користування іншими пільгами, передбаченими Законом України «Про жертви нацистських переслідувань» у повному обсязі з 01.07.2015 року;

- зобов'язати відповідача надати йому пільги та компенсації (за спожиті ним комунальні послуги комунальним підприємствам м.Запоріжжя, за користування житлом (квартирну плату) та за користування іншими пільгами, передбаченими Законом України «Про жертви нацистських переслідувань», що не були нараховані з 01.07.2015 року та здійснити компенсацію з 01.07.2015 року за спожиті ним комунальні послуги комунальним підприємствам м.Запоріжжя, за користування житлом (квартирну плату) та за користування іншими пільгами, передбаченими Законом України «Про жертви нацистських переслідувань» у повному обсязі.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 липня 2016 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, має статус колишнього неповнолітньому в'язня, що підтверджується посвідченням, виданим 03.03.1993 року Орджонікідзевським райсобесом м.Запоріжжя (а.с.7). Позивач перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, в Управлінні праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як учасник війни, ветеран праці, пенсіонер за віком, інвалід 2 групи загального захворювання (а.с.33).

До 01.07.2015 року позивач користувався пільгами на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до ст. 6.3. Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району на підставі Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», компенсувало підприємствам м.Запоріжжя за спожиті позивачем послуги (газопостачання, електропостачання та інші послуги) у розмірі 50 % та компенсувало плату за користування житлом (квартирну плату) у розмірі 50 %, а з 01.07.2015 року таке компенсування було припинено.

Позивач 26.08.2015 року звернувся до відповідача з заявою щодо застосування до нього вказаних пільг (а.с.32).

УПСЗН Запорізької міської ради по Вознесенівському району листом №Г-2458 від 23.09.2015 року повідомило позивача про призупинення позивачу з 01.07.2015 року права користування 50% пільгою на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки його середньомісячний сукупний дохід перевищує величину доходу, який дає право на податкову пільгу (а.с. 33).

Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_2 оскаржив їх до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що з огляду на положення Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76 та постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу», УПСЗН Запорізької міської ради по Вознесенівському району встановивши, що середньомісячний сукупний дохід позивача перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, правомірно з 01.07.2015 року призупинив право ОСОБА_2 на користування 50% пільгою на оплату житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 6 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» № 1584-ІІІ від 23.03.200 року встановлені державні гарантії жертвам нацистських переслідувань та їх громадським організаціям.

Відповідно до ч. 1 ст.6 вказаного Закону держава забезпечує соціальний захист жертв нацистських переслідувань та їх громадських організацій шляхом надання пільг колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, створених фашистською Німеччиною та її союзниками в період Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - відповідно до статті 61 цього Закону.

Згідно ст.63 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» колишнім в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання в період Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни; особам, які були насильно вивезені на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих Німеччиною інших держав; дітям партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога, яких у зв'язку з патріотичною діяльністю їх батьків було піддано репресіям, фізичним розправам, гонінням, надаються в тому числі пільги: п.4) 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у жилому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю); п.5) 50-відсоткова знижка плати за користування комунальними послугами (газопостачання, електропостачання та інші послуги) в межах середніх норм споживання.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76 внесено зміни, в тому числі, в п.6.3. Закону України «Про жертви нацистських переслідувань». Зокрема, встановлено, що з 01.07.2015 року пільги, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 17 частини першої цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.1 п.4 ст.169 розділу ІV Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та винагороди), якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень.

Враховуючи, що розмір місячного прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2015 року складає 1218 грн., граничний розмір доходу, до якого застосовується податкова соціальна пільга, впродовж всього 2015 року складатиме: 1218 грн. Ч 1,4 = 1705,20 грн. ? 1710 грн.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу», з 01.07.2015 року деякі пільговики мають право на 50% пільгу на оплату житлово-комунальних послуг, за умови, якщо середньомісячний сукупний дохід не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (у 2015 році - 1710,00грн.).

З матеріалів справи вбачається, та вказану обставину не заперечує апелянт, що згідно даних УПФУ в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя, розмір пенсії ОСОБА_2 на 01.07.2015 року становив 2532 грн. 28 коп., розмір пенсії дружини позивача становив 2379 грн., яка крім того отримує допомогу на догляд за інвалідом у розмірі 791 грн. 58 коп.

Посилання апелянта про неприпустимість звуження змісту і обсягу пільг, компенсацій та гарантій, наданих громадянам України, шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних, є безпідставними, а тому колегыэю суддів до уваги не приймаються.

Відповідно до ст.22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

В рішенні Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, висловлена правова позиція, згідно якої передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього ж суду у справі «Велікода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому визначено про наявність у держави широкої свободи розсуду зрівноважування прав на частку щодо економічної політики.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з урахуванням положення Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76 та постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу» (та вказані нормативні акти не визнавались неконституційними, відповідач, встановивши, що середньомісячний сукупний дохід позивача перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, правомірно з 01.07.2015 року призупинив право ОСОБА_2 на користування 50% пільгою на оплату житлово-комунальних послуг, з чим погоджується колегія суддів.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне щодо частини позовних вимог зазначити наступне.

Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, який становить шість місяців. Цей строк обчислюється, якщо не встановлено інше, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 07.06.2016 року звернувся до суду з вимогами про визнання протиправними дій відповідача та зобов'язання відновити йому пільги з 01.07.2015 року.

Про порушення свого права позивач знав з моменту припинення йому надання пільг, оскільки такі пільги надавались щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною 1 ст. 102 КАС України передбачено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, що бере участь у справі.

ОСОБА_2 в адміністративному позові взагалі не ставить питання про поновлення строку на звернення до суду, та згідно тексту позову та доданих до нього документів, колегія суддів не вбачає поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з вказаним позовом.

Згідно з ч.1 ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до п.9 ст.155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині періоду з 01.07.2015 року по 06.12.2015 року належить залишити без розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 203, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 липня 2016 року у справі №335/6497/16-а задовольнити частково.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 липня 2016 року у справі №335/6497/16-а в частині відмови в задоволенні позовних вимог за період з 01.07.2015 року по 06.12.2015 року скасувати і в цій частині позовні вимоги залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 липня 2016 року у справі №335/6497/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак