Справа № 819/974/16
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2016-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/974/16

02 вересня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Кухар О.Л.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Брика В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання нечинним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (далі - платник податків, підприємець, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - Тернопільська ОДПІ, відповідач), в якому просить визнати нечинним та скасувати наказ начальника Тернопільської ОДПІ № 989 від 16.08.2016 року про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

ОСОБА_3 зареєстрований з 21.02.1994 року як суб'єкт господарювання, перебуває на обліку як платник податків у Тернопільській ОДПІ, основним видом діяльності є виготовлення виробів із бетону для будівництва.

16.08.2016 року начальником Тернопільською ОДПІ прийнято наказ № 989 про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року та з питань дотримання вимог правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року терміном 10 робочих днів з 30.08.2016 року. Позивач вважає, що даний наказ не відповідає вимогам податкового законодавства та підлягає скасуванню з таких підстав.

Податковим органом безпідставно включено підприємця до плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на III квартал 2016 року, оскільки попередня планова документальна перевірка його діяльності проводилася у 2015 році, а враховуючи вимоги Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 року № 524, відповідно до якого ступінь ризику діяльності позивача середній, та вимоги пункту 77.2 статті 77 Податкового кодексу України (далі - ПК України), планова документальна перевірка у позивача має проводитись не частіше одного разу на два роки.

Також проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 як суб'єкта господарювання з обсягом доходу до 20 мільйонів за попередній рік прямо заборонено пунктом 3 розділу II Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року.

Відтак, прийняття податковим органом оскаржуваного наказу суперечить нормам чинного законодавства та порушує права платника податку.

Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та додатково зазначив, що сума загального оподатковуваного доходу позивача, отриманого від провадження господарської діяльності за 2015 рік, становить 2 610 093, 00 грн., витрати за цей період склали 2 536 313,00 грн., тобто доходи перевищують витрати, а тому підприємець не може вважатися суб'єктом господарювання з високим ступенем ризику. Також зауважив, що заяв до Тернопільської ОДПІ щодо проведення перевірки ОСОБА_3 не подавав. Відомості про те, що Кабінет Міністрів України надавав дозвіл Тернопільській ОДПІ на проведення планової виїзної документальної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року та з питань дотримання вимог правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року відсутні.

Представник позивача пояснив, що до проведення перевірки працівники податкового органу недопущені, перевірка не проводиться. Просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з мотивів, викладених у запереченнях проти адміністративного позову (а. с. 40-42). Суду пояснив, що план-графік проведення документальних планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на III квартал 2016 року, до якого включено фізичну особу - підприємця ОСОБА_3, затверджений 30.06.2016 року головою ДФС України Насіровим Р.М. Згідно з поданою позивачем декларацією про майновий стан і доходи за 2015 рік задекларована сума доходу майже дорівнює документально підтвердженим витратам, пов'язаним із господарською діяльністю, що і слугувало одним із основних критеріїв відбору підприємця для включення до плану-графіка перевірок. Отже, будь-які порушення зі сторони податкового органу в частині включення позивача до плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на III квартал 2016 року, на думку представника відповідача, відсутні.

Зазначив, що позивач скористався своїм правом на не допуск представників податкового органу до проведення перевірки, передбаченим податковим законодавством. Таким чином, оскільки перевірка на підставі оскаржуваного наказу не проводилась, акт за її результатами не складався, податкові повідомлення-рішення не приймались, то і висновок про порушення прав та інтересів фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 як платника податків у розумінні статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є передчасним.

Представник відповідача вважає, що Тернопільська ОДПІ діяла в межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом, а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 21.02.1994 року зареєстрований як фізична особа - підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а. с. 12), з 17.03.1994 року перебуває на обліку як платник податків у Тернопільській ОДПІ, основний вид економічної діяльності - виготовлення виробів із бетону для будівництва.

16.08.2016 року начальником Тернопільської ОДПІ прийнято наказ № 989 про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року та з питань дотримання вимог правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року терміном 10 робочих днів з 30.08.2016 року (а. с. 11). Зі змісту наказу вбачається, що він прийнятий на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77 ПК України та плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на III квартал 2016 року. Одночасно 16.08.2016 року на підставі даного наказу оформлено повідомлення № 000771 підприємцю про проведення вищезазначеної перевірки (а. с. 10). Вказані документи надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення платнику податків за 10 днів до проведення перевірки та отримані позивачем 19.08.2016 року відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 46).

До проведення перевірки посадові особи контролюючого органу не були допущені. На час розгляду справи у суді перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 не проведена, податковим органом не реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки, тобто оскаржуваний наказ відповідача є юридично значимим для позивача.

Також судом встановлено, що документальна планова перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 передбачена планом-графіком проведення документальних планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання на III квартал 2016 року, затвердженого 30.06.2016 року головою ДФС України Насіровим Р.М., який сформовано згідно вимог наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків» від 02.06.2015 року № 524 (а. с. 43-44).

Предметом судового розгляду в даній адміністративній справі є позовні вимоги про визнання нечинним та скасування наказу Тернопільської ОДПІ № 989 від 16.08.2016 року про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

Оцінюючи правомірність рішення, дій відповідача як суб'єкта владних повноважень, суд керувався критеріями, закріпленими у частині третій статті 2 КАС України, що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні суб'єкти. Відтак, при розгляді адміністративної справи судом, зокрема, підлягали з'ясуванню питання чи при прийняті оскаржуваного рішення суб'єкт владних повноважень діяв у межах своєї компетенції, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених законами, у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (пункт 75.1 статті 75 ПК України).

Як передбачено підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Порядок проведення документальних планових перевірок визначений у статті 77 ПК України.

У пункті 77.1 статті 77 ПК України закріплено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Згідно з пунктом 77.2 статті 77 ПК України до плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наведеними нормами ПК України встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, документальних планових виїзних. Повне їх дотримання може бути належною підставою для винесення наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Поряд з цим, з метою забезпечення єдиного підходу до формування щоквартального плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків розроблено Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 02.06.2015 року № 524, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.06.2015 року за № 751/27196.

Пунктом 4 розділу V «Порядок відбору до плану-графіка самозайнятих осіб» зазначеного Порядку передбачено критерії відбору самозайнятих осіб:

1) високого ступеня ризику:

перевищення суми доходів, отриманих платником податків за ознаками, визначеними Довідником ознак доходів, 127 (інші доходи) та/або 157 (дохід, виплачений самозайнятій особі), суми доходу від провадження господарської діяльності на 10 відсотків та більше;

перевищення обсягів експортних операцій над задекларованою сумою доходу на 10 відсотків та більше;

заниження податкового зобов'язання в обсязі, що становить 10 відсотків та більше суми задекларованих податкових зобов'язань з податку на додану вартість за календарний рік та/або завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в обсязі, що становить 5 відсотків та більше суми задекларованого податкового кредиту з податку на додану вартість;

декларування сум доходу на рівні або менше рівня витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування;

розмір інших витрат, у тому числі вартість виконаних робіт, наданих послуг становить 30 відсотків або більше задекларованої в податковій звітності вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю платника податків;

наявність розбіжностей між сумою чистого оподатковуваного доходу, відображеною в декларації про майновий стан і доходи, та сумою доходу, зазначеною у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, на 5 відсотків та більше;

нарахування та виплата доходів за ознаками, визначеними Довідником ознак доходів, 101 (заробітна плата, нарахована (виплачена)) та/або 102 (виплати відповідно до умов цивільно-правового договору) без утримання, перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та/або єдиного внеску;

порушення встановлених строків сплати єдиного внеску більше ніж на 365 днів;

невідповідність обсягів імпортних операцій задекларованому доходу або обсягам постачання на 20 відсотків та більше;

наявність інформації, що свідчить про ухилення від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом;

2) середнього ступеня ризику:

кількість найманих працівників менше за кількість зареєстрованих реєстраторів розрахункових операцій (окремо на господарську одиницю);

декларування від'ємного значення з податку на додану вартість при здійсненні імпортних операцій;

декларування податкових зобов'язань з податку на додану вартість на рівні податкового кредиту;

наявність розбіжностей між задекларованою сумою загального оподатковуваного доходу або податкових зобов'язань з податку на додану вартість та сумою розрахункових операцій, проведених із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій (книги обліку розрахункових операцій) в обсязі, що перевищує 10 відсотків;

загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V Кодексу, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) особі, яка не зареєстрована платником податку на додану вартість, протягом останніх 12 календарних місяців, перевищує обсяг, визначений статтею 181 розділу V Кодексу, більше як на 2 відсотки;

невідповідність обсягів імпортних операцій задекларованій сумі загального оподатковуваного доходу або обсягам постачання з податку на додану вартість у розмірі, що перевищує 20 відсотків;

наявність відносин із контрагентами, які знаходяться в розшуку або ліквідовані, або визнані банкрутами, якщо сума операцій досягає понад 10 відсотків загального обсягу постачання;

ввезення на митну територію України підакцизних товарів в обсягах понад 50 відсотків задекларованої суми доходу за рік;

порушення встановлених строків сплати єдиного внеску менше ніж на 365 днів;

3) незначного ступеня ризику:

заниження податкового зобов'язання в обсязі, що становить менше 10 відсотків суми задекларованих податкових зобов'язань з податку на додану вартість за календарний рік та/або завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в обсязі, що становить менше 5 відсотків суми задекларованого податкового кредиту з податку на додану вартість;

обсяг операцій із пов'язаними особами перевищує 20 відсотків задекларованої в податковій звітності вартості документально підтверджених витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування;

декларування сум податку на додану вартість до відшкодування з бюджету.

Позивач вважає, що відповідно до наведених критеріїв він відноситься до самозайнятих осіб з середнім ступенем ризику, оскільки не підпадає під жодну ознаку, що характеризує підприємців високого ступеня ризику. Представник відповідача, відносячи позивача до категорії самозайнятих осіб з високим ступенем ризику вказує на те, що сума доходу платника податків за 2015 рік майже дорівнює витратам за цей період. При цьому відповідач вказує, що під інші критерії, якими характеризується самозайнята особа з високим ступенем ризику, ОСОБА_3 не підпадає.

Суд не погоджується з твердженням представника відповідача про те, що позивач підпадає під категорію самозайнятих осіб з високим ступенем ризику, виходячи з такого. Як вбачається з податкової декларації про майновий стан і доходи фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 за 2015 рік сума отриманого доходу від провадження господарської діяльності за рік склала 2 610 093,00 грн. (рядок 10 декларації), сума документально підтверджених витрат за цей період становить 2 536 313,00 грн., у тому числі 1 905 116,00 грн. - вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, 146 894,00 грн. - витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, 484 303,00 грн. - інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг (рядок 1, графи 5-7 додатку Ф4 до податкової декларації), сума чистого оподатковуваного доходу становить 73 780,00 грн. Наведені обставини підтверджують той факт, що позивач декларує дохід вищий, ніж понесені витрати в межах господарської діяльності. Разом з тим, під категорію самозайнятих осіб з високим ступенем ризику підпадають особи, які декларують суми доходу на рівні або менше рівня витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, тобто позивач не відноситься до категорії осіб з високим ступенем ризику.

Також судом встановлено, що у березні 2015 року Тернопільською ОДПІ проводилась документальна планова виїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, про що складено акт від 30.03.2015 року № 2371/19-18-17-02/НОМЕР_1 (а. с. 13-29).

Суд звертає увагу, що відповідно до акту попередньої документальної планової виїзної перевірки від 30.03.2015 року № 2371/19-18-17-02/НОМЕР_1 фізична особа - підприємець ОСОБА_3 протягом 2012, 2013 та 2014 років також декларував дохід, отриманий від провадження господарської діяльності, вище витрат, пов'язаних з такою діяльністю (сторінка 5 акту, а. с. 17). Таким чином, підстав відносити підприємця до самозайнятих осіб з високим ступенем ризику у податкового органу не було, враховуючи показники діяльності не лише попереднього року - 2015, а й 2012-2014 років.

Оскільки фізична особа - підприємець ОСОБА_3 відноситься до суб'єктів господарювання із середнім ступенем ризику, то відповідно до приписів пункту 77.2 статті 77 ПК України планова документальна перевірка останнього повинна проводитись не частіше ніж раз на два календарних роки. Прийняття рішення про проведення планової перевірки позивача у 2016 році, при тому, що попередня проводила у 2015 році, є порушенням пункту 77.2 статті 77 ПК України.

Крім того, чинне законодавства передбачає і інші обмеження стосовно проведення перевірок суб'єктів господарювання. Так, пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначене обмеження не поширюється: з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - Кодекс), з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Таким чином, обмеження стосовно проведення перевірок (в частині їх проведення виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України) стосуються підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців, з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній рік. Підприємства, установи та організації, фізичні особи - підприємці, у яких обсяг доходів перевищує 20 мільйонів гривень за попередній рік, не підпадають під ці обмеження. Тобто, визначальним у даному випадку є обсяг доходів за попередній рік.

Суд звертає увагу на те, що зазначений пункт не є зміною або доповненням до ПК України, це положення створює цілком самостійну норму, яка поширюється на всі без винятків контролюючі органи. Винятки встановлено лише по відношенню до рівня доходу підприємств, установ та організацій. Тобто без дозволу Кабінету Міністрів України можна перевірити лише тих суб'єктів господарювання, у яких дохід за рік, що передував перевірці, перевищив 20 мільйонів гривень або ті які ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, а також перевірки щодо дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до податкової декларації про майновий стан і доходи, у 2015 році сума загального оподатковуваного доходу позивача, отриманого від провадження господарської діяльності, становить 2 610 093, 00 грн. (а. с. 31-31-33), тобто менше 20 мільйонів гривень.

Як встановлено судом будь-яких заяв до Тернопільської ОДПІ щодо проведення перевірки ОСОБА_3 не подавав.

Також відсутні та відповідачем не надані відомості про те, що Кабінет Міністрів України надавав дозвіл Тернопільській ОДПІ на проведення планової виїзної документальної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року та з питань дотримання вимог правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.

Серед іншого, матеріали справи не містять доказів того, що оскаржуваний наказ прийнятий на підставі рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Іншим критеріям, які зумовлюють відсутність обмежень на проведення перевірки (ввезення на митну територію України та/або вироблення та/або реалізація підакцизних товарів, платник єдиного податку другої і третьої груп та інше) діяльність фізичної особи - підприємця не відповідає.

Також суд зауважує, що з аналізу вищевикладених норм законодавства вбачається, що після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII винесення контролюючим органом наказу на проведення перевірки платників податків, доходи яких за попередній рік не перевищували 20 мільйонів гривень, вимагає від керівника зазначати в наказі, з якого саме питання призначається перевірки - повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску чи відшкодування податку на додану вартість. Зазначене правило встановлює пільговий режим для певної категорії суб'єктів господарювання, а отже захист платників податків від безпідставних та необґрунтованих перевірок, потребує конкретизації дій контролюючих органів, що унеможливлює видання наказів із «загальними» формулюваннями - щодо проведення перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, оскільки таке формулювання необґрунтовано розширює повноваження контролюючих органів, звуження яких як раз і було на меті законодавця.

При цьому проведення перевірки лише з питання повноти нарахування та сплати єдиного соціального внеску суперечить вимогам пункту 77.3 статті 77 ПК України, норми якого забороняють проведення документальної планової перевірки за окремими видами зобов'язань перед бюджетами, крім правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб та зобов'язань за бюджетними позиками і кредитами, що гарантовані бюджетними коштами.

Отже, зважаючи на встановлені обставини справи та наведенні положення законодавства, суд приходить до висновку, що ініціювання податковим органом документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 відповідно до наказу Тернопільської ОДПІ № 989 від 16.08.2016 року вчинено за відсутності визначених на це законом підстав, а тому відповідач при прийнятті спірного наказу діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, позовні вимоги є обгрунтованими.

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не довів правомірність оскаржуваного наказу.

Приймаючи рішення у даній справі, суд виходить із повноважень, визначених частиною другою статті 162 КАС України, де передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про скасування рішення, попередньо визнавши його протиправним.

Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування наказу Тернопільської ОДПІ № 989 від 16.08.2016 року про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачем сплачено судовий збір при поданні позовної заяви до Тернопільського окружного адміністративного суду в розмірі 1 378,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 103 від 23.08.2016 року (а. с. 55), то відповідно до статті 94 КАС України ця сума судового збору підлягає до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської ОДПІ.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області від 16 серпня 2016 року № 989 про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_3.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (, місцезнаходження: вулиця Білецька, будинок 1, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46003) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, місцезнаходження: АДРЕСА_1) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У повному обсязі постанова складена 07 вересня 2016 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.