Справа № 712/7032/16-а
Суддя: Марцішевська О. М.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Постанова

Іменем України

Справа № 712/7032/16-а

Провадження № 2-а/712/274/16

05 вересня 2016 року

Соснівський районний суд м.Черкаси в складі :

Головуючого-судді - Марцішевської О.М.

при секретарі - Вдовенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до начальника управління соціального захисту населення Придніпровського району Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, Міського голови м.Черкаси про визнання дій неправомірними, зобов'язання до вчинення дій та відшкодування матеріальної і моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, посилаючись на те, що 24 травня 2016 року звернувся до управління соціального захисту населення Придніпровського району з заявою про надання матеріальної допомоги згідно з Постановою КМУ № 158 від 28.02.2011р. як інвалід І групи, однак у наданні допомоги було незаконно відмовлено в зв'язку з недостатністю фінансування, чим порушені права позивача. Просить визнати дії відповідачів незаконними та зобовязати їх надати матеріальну допомогу згідно постанови КМУ № 158 від 28.02.2011р., відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі матеріальної допомоги та моральну шкоду в сумі 12 000 грн.

В наданій суду заяві позивач просив розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задоволити, у письмових поясненнях зазначав, що підстава відмови першого відповідача у наданні такої допомоги за недостатністю бюджетних асигнувань не передбачена законодавством, другий відповідач не забезпечив необхідне фінансування вказаної допомоги, тому внаслідок незаконних дій з вини відповідачів позивачу завдана матеріальна та моральна шкода, оскліьки є інвалідом І групи і потребує даної допомоги для лікування.

Представники відповідача в судове засідання не зявились, в наданому суду запереченні посилались на те, що у 2015 році позивач була виплачена вказана допомога, 24.05.2016 року на засіданні комісії для розгляду питання надання одноразової матеріальної допомоги інвалідам та непрацюючим малозабезпеченим особам прийнято рішення щодо надання такої допомоги в межах асигнувань на червень 2016 року, в результаті розгляду звернень, що надійшли позивача та інших осіб, з урахуванням майнового стану та стану здоровя заявників. Також вказували, що питання виплати такої допомоги у 2016 році буде розглядатись за відповідними зверненнями до кінця поточного 2016 року.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

У силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обовязок щодо правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім цього, згідно положень ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 158 від 28.02.2011р. «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання одноразової матеріальної допомоги інвалідам та непрацюючим малозабезпеченим особам» допомога надається у разі тривалої хвороби, смерті близьких родичів (одного з подружжя, батьків, дітей), стихійного лиха та інших особливих обставин інвалідам, дітям-інвалідам та непрацюючим малозабезпеченим особам, які отримують пенсію та/або державну соціальну допомогу відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" і "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам", якщо розмір таких виплат у місяці, що передує місяцю звернення, не перевищує двох прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність. Допомога надається регіональними або районними органами соціального захисту населення один раз на рік у розмірі 50 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (на момент звернення). Рішення про надання або відмову у наданні допомоги приймається створеною у відповідному органі соціального захисту населення комісією та оформлюється протоколом за формою, що затверджується Мінсоцполітики.

Таким чином, прийняття рішення з питання надання допомоги входить до повноважень комісії для розгляду питання надання одноразової матеріальної допомоги інвалідам та непрацюючим малозабезпеченим особам в управлінні соціального захисту населення Придніпровського району департаменту соціальної політики Черкаської міської ради.

Згідно з витягом з протоколу № 6 від 24.05.2016р. рішенням комісії за результатами розгляду звернень від 15 осіб, в тому числі позивача (повторного за 2016 рік), про надання допомоги та в межах планого асигнування на червень 2016 році в сумі 2148 грн. вирішено надати матеріальну допомогу по 537 грн. трьом малозабезпеченим особам та одному інваліду, в звязку з тривалим лікуванням та особливими обставинами, решті заявникам, в числі яких позивачу відмовлено у виплаті допомоги у червні 2016 року.

Листом від 25.05.2016р. заступником начальника управління соціального захисту позивач був поінформований про прийняте рішення та мотиви його ухвалення - оскільки сума видатків, передбачених для надання матеріальної допомоги у червні 2016 року, не може задовольнити потребу у матеріальній допомозі усіх малозабезпечених осіб та інвалідів, які звертаються до управління, тому на даний час надання позивачу матеріальної допомоги не вбачається можливим. Аналогічні розяснення надані позивачу 31.05.2016р., 24.06.2016р., 05.07.2016р.

У рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі КйартанАсмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки при вирішенні питання про надання матеріальної допомоги комісія для розгляду питання надання одноразової матеріальної допомоги інвалідам та непрацюючим малозабезпеченим особам в управлінні соціального захисту населення Придніпровського району департаменту соціальної політики Черкаської міської ради діяла у межах наданих їй законом повноважень, оцінивши надані на її розгляд звернення осіб, та додані до них документи щодо майнового стану та стану здоровя заявників, при цьому згідно доводів заперечення було враховано, що в 2015 року матеріальна допомога позивачу в розмірі 474,50 грн. надана згідно з протоколом комісії № 8 від 20.08.2015р., також у 2015 році позивачу було виділено одноразову матеріальну допомогу на лікування у сумі 8800 грн. за рахунок коштів депутатам міських рад.

Крім того, оскільки надання матеріальної допомоги згідно з постановою КМУ № 158 від 28.02.2011р. буде вирішуватись протягом 2016 року, доводи позивача про відмову йому у наданні допомоги до кінця поточного року є передчасними.

Доводи позивача на недостатність фінансування надання вказаної допомоги з боку міського голови м.Черкаси не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки відповідно до п.2 постанови № 158 від 28.02.2011р. розпорядниками бюджетних коштів для виплати матеріальної допомоги є Мінсоцполітики та територіальні структурні підрозділи з питань соціального захисту населення.

Відповідно до п.п. 1-2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивачем не надано суду доказів спричинення відповідачем реальних збитків та моральних страждань внаслідок протиправних дій відповідачів, тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди не підлягають задоволенню. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення адміністративного позову. На підставі ст.ст.19, 124 Конституції України, ст.ст.86, 160-163, 171 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника управління соціального захисту населення Придніпровського району Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, Міського голови м.Черкаси про визнання дій неправомірними, зобов'язання до вчинення дій та відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у звязку з застосуванням ч.3 ст.160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий