Справа № 826/6174/16
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 серпня 2016 року № 826/6174/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту внутрішньої безпеки УВБ в Київській області Національної поліції України

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Національної поліції в Київській області

про скасування висновку від 16 листопада 2015 року, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом про скасування висновку Департаменту внутрішньої безпеки УВБ в Київській області Національної поліції України (далі - відповідач) від 16 листопада 2015 року (далі - Висновок, оскаржуване рішення).

Протокольною ухвалою в судовому засіданні від 18 травня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Головне управління Національної поліції в Київській області (далі - третя особа).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення є протиправне, викладені в ньому факти не відповідають дійсності, а тому підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити.

Від відповідача надійшли заперечення на адміністративний позов про скасування висновку, в яких останній заперечує проти задоволення вимог позивача та зазначає, що за результатами перевірки, викладені у зверненні позивача відомості щодо неправомірних дій окремих працівників Головного управління Національної поліції в Київській області, які виявилися, на її думку, у неналежному реагуванні на звернення та неякісному проведенні службової перевірки щодо розгляду її звернень з аналогічних питань, не підтвердилися. Копію висновку від 16.11.2015 було направлено до прокуратури Київської області в порядку прокурорського нагляду.

Також, у своїх запереченнях на адміністративний позов, відповідач звертає увагу на те, що вирішення питань, порушених позивачем, здійснюється виключно в порядку цивільного судочинства, оскільки мають цивільно-правовий характер.

В наданих запереченнях на адміністративний позов, відповідач просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Третя особа своїми правами на подання заперечень проти адміністративного позову, пояснень, передбаченими статтею 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористалася.

В судовому засіданні представник третьої особи проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про розгляд справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

05 жовтня 2015 року позивач з заявою щодо неправомірних дій з боку окремих працівників колишнього ГУ МВС України в Київській області, а тепер ГУ НП в Київській області звернулась в Комітет з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності Верховної Ради України.

Комітет з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності Верховної Ради України вказану заяву позивача надіслав міністру МВС України, який доручив її розглянути Департаменту внутрішньої безпеки УВБ в Київській області Національної поліції України.

Отримавши звернення Голови Комітету з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності Верховної Ради України за заявою гр. ОСОБА_1, начальником відділу УВБ в Київській області ДВБ НП України було проведено службову перевірку.

За наслідками вказаної вище перевірки начальником відділу УВБ в Київській області ДВБ НП України 16.11.2015 було складено Висновок службової перевірки за зверненням гр. ОСОБА_1, який цього ж дня був затверджений начальником УВБ в Київській області ДВБ НП України.

Згідно резолютивної частини вказаного висновку: « 1. Перевірку за зверненням Голови Комітету з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності Верховної Ради України ОСОБА_2 за заявою гр. ОСОБА_1, щодо неправомірних, на її думку, окремих дій з боку колишнього дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів Баришівського РВ майора міліції, а тепер дільничного інспектора поліції ОСОБА_3 та щодо неналежного проведення службової перевірки УВБ в Київській області за її попереднім зверненням з аналогічних питань закінчити. 2. Копію висновку та матеріали перевірки направити до прокуратури Київської області в порядку прокурорського нагляду. 3. Про прийняте рішення поінформувати автора звернення. 4. Копію висновку службової перевірки та відповідь заявнику направити до ДВБ МВС України.».

Листом «Про направлення копії висновку» від 16.11.2015 № 18/9-444нд копію висновку службової перевірки за результатами розгляду звернення Голови Комітету з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності Верховної Ради України ОСОБА_2 за заявою громадянки ОСОБА_1 щодо можливих неправомірних дій з боку окремих працівників ГУ НП в Київській області направлено в порядку прокурорського нагляду заступнику прокурора Київської області.

Листом «Про результати розгляду звернення» від 16.11.2015 № 18/9-444нд позивача повідомлено про результати розгляду її заяви.

16 грудня 2015 року позивач звернулась до начальника УВБ в Київській області ДВБ НП України з заявою, в якій просила дозволу на ознайомлення із справою по її заяві та просила надати їй копію Висновку.

У відповідь на вказану заяву позивача, останній листом «Про результати розгляду заяви» від 28.12.2015 вих. № Л-47/42-09/02-2015 повідомлено, що Закон України «Про звернення громадян» не передбачає надання копії висновку службової перевірки. Крім того, позивачу повідомлено, що вона з висновком службової перевірки та його матеріалами може особисто ознайомитись в зручний для неї час в службовому приміщенні Управління внутрішньої безпеки в Київській області ДВБ НП України за адресою: м. Київ, вул. Воздвиженська, 2.

Незгода позивача з Висновком обумовили позивача звернутися до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Приписами ч.1 ст. 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У той же час відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, задоволеними можуть бути лише ті вимоги, які поновляють права, свободи та інтереси особи, яка звернулася за їх захистом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно - правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно правові акти - рішення, дію яких поширено на невизначене або визначене загальними ознаками коло осіб і які призначені для неодноразового застосування щодо цього кола осіб.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації і які є актом одноразового застосування норм права.

Відтак, акт державного чи іншого уповноваженого органу - це юридична форма рішень цих органів тобто офіційний письмовий документ, який погоджує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У той же час у спірних правовідносинах висновок відповідача, складений за наслідками розгляду звернення позивача є документом, який відображає зміст проведеної перевірки, а сам по собі не є правозастосовчим актом, а відтак, правовим актом індивідуальної дії.

При цьому, як вбачається з самого висновку, всі матеріали підлягають направленню до прокуратури Київської області, якою і має бути прийняте рішення в порядку прокурорського нагляду.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що фактично позивач не погоджується зі змістом вказаного висновку, зокрема, з поясненнями наданими вищевказаним дільничим тощо, через що просить його скасувати.

З огляду на викладене такий висновок скасовано бути не може через те, що він не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а позивачем, на думку суду, обрано неналежний спосіб судового захисту.

При цьому, належним способом судового захисту у спірних правовідносинах буде або визнання протиправними дій/бездіяльності відповідача під час проведення перевірки за зверненням ОСОБА_1, або протиправним та скасування рішення, прийнятого прокуратурою Київської області за наслідками розгляду вищевказаних матеріалів, які у даній справі позивачем не оскаржуються.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, в зв'язку із чим, в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи положення статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 122, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко