Справа № 2а-437/11/1370
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2011-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2011 р. Справа № 50298/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Святецького В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Румянцевої О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2011 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області до комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» про стягнення активів у рахунок погашення податкового боргу,

встановив:

У січні 2011 року позивач ОСОБА_1 податкова інспекція у Сокальському районі Львівської області звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача КП «Сокальжитлокомунсервіс», в якому просив прийняти рішення про примусове стягнення активів КП «Сокальжитлокомунсервіс» в сумі 409037, 00 грн. в рахунок погашення податкового боргу на користь бюджету в особі ДПІ в Сокальському районі.

Свої позовні вимоги позивав обґрунтовував тим, що згідно карток особових рахунків, які ведуться податковою інспекцією, заборгованість відповідача по сплаті податків, зборів, обовязкових платежів до бюджету станом на 03.12.2010 року становить 3100165 грн.. З цієї суми заборгованість по узгоджених податкових зобовязаннях з податку на додану вартість, згідно податкових декларацій за травень-жовтень 2010 року становить 409037 грн., а саме: декларація по ПДВ від 18.06.2010 р. на суму 57862 грн., декларація по ПДВ від 20.07.2010 р. на суму 63868 грн., декларація по ПДВ від 18.08.2010 р. на суму 95285 грн., декларація по ПДВ від 14.09.2010 р. на суму 68225 грн., декларація по ПДВ від 19.10.2010 р. на суму 54462 грн., декларація по ПДВ від 19.11.2010 р. на суму 69335 грн.. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податковим органом до відповідача приймались заходи, спрямовані на погашення податкового боргу, а саме: надіслано податкові вимоги № 1/42 від 21.01.2003 року та № 2/173 від 22.02.2003 року, внесено запис до Держаного реєстру обмежень рухомого та нерухомого майна, проведено опис активів відповідача та інші. Однак, відповідачем по справі дана заборгованість не погашена, а тому згідно із ст. 3 цього Закону, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в судовому порядку. Також, позивач посилався на те, що суми коштів сплачені відповідачем на погашення податкового боргу згідно платіжних доручень № 1024 від 23.06.2010 р., № 996 від 23.06.2010 р., № 1026 від 24.06.2010 р., № 1033 від 25.06.2010 р., № 1190 від 28.07.2010 р., № 1231 від 26.08.2010 р., № 1310 від 22.09.2010 р., № 1346 від 27.09.2010 р., № 1353 від 29.09.2010 р., № 1463 від 21.10.2010 р., № 1537 від 29.10.2010 р., № 1586 від 11.11.2010 р., виписки з банку від 21.10.2010 р. та від 29.11.2010 р., були зараховані ДПІ в Сокальському районі у порядку визначеному чинним законодавством України, а саме зменшено суму боргу відповідача минулих років, що підтверджує витяг з облікової картки платника податку.

Відповідач КП «Сокальжитлокомунсервіс» позову не визнав і подав заперечення, в якому посилається на те, що підприємством частково сплачено податкові зобовязання по деклараціях за травень жовтень 2010 року. У позивача не було правових підстав міняти цільове призначення платежів, які були призначені для погашення податкових зобовязань по деклараціях за травень-жовтень 2010 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.05.2011 року адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто активи КП «Сокальжитлокомунсервіс» в сумі 409037 грн. в рахунок погашення податкового боргу на користь Державного бюджету України.

Не погоджуючись з даною постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржена постанова суду прийнята з неповним зясуванням усіх обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги того, що значна частина податкового боргу по ПДВ перед бюджетом, а саме в розмірі 158419, 73 грн., погашена. Податковий орган безпідставно змінював цільове призначення платежів спрямованих на погашення податкових зобовязань, що виникли за період травня-жовтня 2010 року, для погашення податкового боргу інших періодів, оскільки чинне законодавство України не надає право податковому органу змінювати цільове призначення платежів, призначення якого визначив платник податку.

За наслідками апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.05.2011 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь в справі і зявились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід задоволити частково, виходячи з наведених нижче підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що КП «Сокальжитлокомунсервіс» 14.03.2003 року зареєстроване державним реєстратором Сокальської РДА як юридична особа, організаційно-правова форма якого комунальне підприємство. 12.01.2005 року відомості про підприємство включено до ЄДРЮОФОП (а.с. 5, 31-32).

Протягом періоду травня жовтня 2010 року відповідачем подавалися податкові декларації, відповідно до яких загальна сума узгодженого податкового зобовязання з ПДВ за відповідний період становить 409307 грн., з яких по деклараціях : за травень від 18.06.2010 р. 57862 грн., за червень від 20.07.2010 р. 63868 грн., за липень від 18.08.2010 р. 95285 грн., за серпень від 14.09.2010 р. 68225 грн., за вересень від 19.10.2010 р. 54462 грн., за жовтень від 19.11.2010 р. 69335 грн. (а.с. 10-18, 33-36, 46-49, 53-56, 61-64, 71-74, 78-81).

З довідки виданої ДПІ в Сокальському районі Львівської області № 18457/10/24-0 від 13.12.2010 року (а.с. 7) видно, що згідно карток особових рахунків, які ведуться в інспекції, заборгованість КП «Сокальжитлокомунсервіс» по сплаті податків, зборів, обовязкових платежів до бюджету станом на 03.12.2010 року становить 3100135,00 грн., з них заборгованість по узгоджених податкових зобовязаннях з ПДВ згідно поданих декларацій за серпень-жовтень 2010 року становить 192022,00 грн..

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги позивача, виходив з того, що оскільки сума податкового зобовязання відповідача по платежу ПДВ є узгодженою та не сплаченою, то відповідно підлягає стягненню з відповідача до Державного бюджету України. Також, суд першої інстанції зазначив, що проведені відповідачем платежі правомірно зараховані позивачем у порядку зменшення боргу минулих років.

Суд апеляційної інстанції, з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року N 2181-III (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації. Зазначене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок.

Згідно із підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 цього Закону, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Підпунктом 5.4.1 пункту 5.4 цієї ж статті визначено, що узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

З наведених вище норм вбачається, що податкове зобовязання самостійно визначене платником податку у податковій декларації вважається узгодженим, з моменту подання платником податкової декларації, яка у разі несплати платником податків у визначені Законом строки, визнається сумою його податкового боргу.

Відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

Пунктом 11 статті 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» визначено, що до функцій державної податкової служби віднесено подання до судів позовів до підприємств, установ, організацій та громадян про стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна.

Суд апеляційної інстанції із матеріалів справи вбачає, що відповідачем до ДПІ у Сокальському районі подавалися податкові декларації з ПДВ за травень жовтень 2010 року на загальну суму 409037 грн., які набували статусу узгоджених з моменту подання відповідної декларації та статусу податкового боргу, через десять календарних днів наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації.

При цьому, із долучених позивачем до матеріалів справи копій платіжних доручень, а саме № 1024 від 23.06.2010 р., № 996 від 23.06.2010 р., № 1026 від 24.06.2010 р., № 1033 від 25.06.2010 р., № 1190 від 28.07.2010 р., № 1231 від 26.08.2010 р., № 1310 від 22.09.2010 р., № 1346 від 27.09.2010 р., № 1353 від 29.09.2010 р., № 1463 від 21.10.2010 р., № 1537 від 29.10.2010 р., № 1586 від 11.11.2010 р., виписки з банку від 21.10.2010 року та від 29.11.2010 року, суд вбачає, що відповідачем податкові зобовязання, які ним самостійно визначено у податкових деклараціях за травень-жовтень 2010 року частково погашено у сумі 158419,73 грн. (а.с. 40-43, 50, 59, 66, 68, 69, 76, 77, 82, 85).

Сплата відповідачем протягом періоду червня-листопада 2010 року частини узгодженого податкового зобовязання з ПДВ по деклараціях за травень-жовтень 2010 року в сумі 158419,73 грн. підтверджується також звірками розрахунку сплати таких зобовязань № 472 від 28.03.2011 р. (а.с. 29, 30).

Частиною 1 статті 71 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Таким чином, відповідач довів те, що податкові зобовязання, які виникли в нього на підставі податкових декларацій за травень жовтень 2010 року на загальну суму 409037 грн., частково погашені, а саме в сумі 158419,73 грн., а тому немає підстав для стягнення із відповідача повної суми, заявленої позивачем у позові.

Оскільки, відповідачем частково виконані вимоги щодо сплати сум податкових зобовязань по податкових деклараціях за травень-жовтень 2010 року, які становлять предмет даного спору, а саме у сумі 158419,73 грн., то відповідно суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо необхідності повторного стягнення з відповідача всієї заявленої позивачем суми.

Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, із врахуванням сплачених позивачем сум податкового зобовязання, тобто у розмірі 250617, 27 грн. (409037,00 грн. 158419,73 грн. = 250617,27 грн.).

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про правомірність дій позивача щодо зміни цільового призначення, наведених вище платежів, та спрямування їх у рахунок погашення податкового боргу платника податків, тобто відповідача, який виник на підставі податкових вимог № 1/42 від 21.01.2003 року та № 2/173 від 22.02.2003 року (а.с. 28, 29), виходячи з наступного.

Відповідно до приписів пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Згідно із пунктом 6 статті 7 Закону України від 20.05.1999 року N 679-XIV «Про Національний банк України» Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 N 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за N 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції. При цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної Інструкції реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику. Тому суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням підпункту 16.5.2 пункту 16.5 статті 16 Закону вважаються сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який є спеціальним законом з питань оподаткування і установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов'язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Відповідно до наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач у день реєстрації банківською установою платіжних документів із зазначеними у них призначеннями платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань по податкових деклараціях за травень-жовтень 2010 року, частково виконав свій обовязок щодо сплати податкових зобовязань, а тому позовні вимоги позивача підлягають до задоволення у сумі 250617,27 грн..

З огляду на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи, оскаржувану постанову суду слід скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задоволити частково.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» задоволити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2011 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області до комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» про стягнення активів у рахунок погашення податкового боргу скасувати і прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області задоволити частково.

Стягнути із комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» в користь Державного бюджету України активи в розмірі 250617, 27 грн. у рахунок погашення податкового боргу.

У задоволенні решта позовних вимог Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: В.В. Святецький

ОСОБА_2

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.10.2011 року.