Справа № 820/1891/16
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 р.Справа № 820/1891/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

позивача ОСОБА_1

прокурора Анушкевич О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2016р. по справі № 820/1891/16

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Харківської області

про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі за текстом - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до прокуратури Харківської області, в якому просив суд:

- скасувати наказ прокурора Харківської області №429к про звільнення з органів прокуратури Харківської області від 14.03.2016 року;

- поновити на посаді прокурора у органах прокуратури Харківської області;

- стягнути з прокуратури Харківської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 14.03.2016 року до дня поновлення на роботі;

- здійснити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення заробітної плати.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та зазначає, що його було незаконно звільнено з посади прокурора у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури (на підставі п.9 ч.1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру"), та в порушення вимог ст. 42 КЗпП України, йому не було запропоновано іншу роботу, тобто відповідачем не виконано встановлений законодавством обов'язок щодо працевлаштування працівника. Також позивачем зазначено, що законодавство не містить критеріїв щодо успішності проходження тестування, а при прийнятті рішення про звільнення не було враховано, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з грудня 2014 року позивач обіймав посаду прокурора прокуратури Великобурлуцького району Харківської області.

10.10.2015 року ОСОБА_1 повідомлено про звільнення із займаної посади на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14 грудня 2015 року.

27.07.2015 року ОСОБА_1 особисто подав заяву для участі в тестуванні для зайняття вакантної посади прокурора Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області.

За результатами проходження тестування для зайняття посади прокурора Чугуївської місцевої прокуратури ОСОБА_1 отримано підсумковий бал - 79,3, у зв'язку з чим, він перебував на 28 місці у рейтинговому списку.

Наказом прокурора Харківської області №429к від 14.03.2016 року молодшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора прокуратури Великобурлуцького району та з органів прокуратури Харківської області з 14.03.2016 року у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону, п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Не погодившись з правомірністю свого звільнення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ про звільнення прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи повинні здійснювати свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України, діючи лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені цими нормативними актами.

Частиною 6 статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон України №1697-VII).

Із прийняттям нового Закону України "Про прокуратуру" була змінена система органів прокуратури України.

Згідно ст. 7 Закону України №1697-VII визначено, що систему прокуратури України становлять: Генеральна прокуратура України; регіональні прокуратури; місцеві прокуратури; військові прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

У додатку до Закону України №1697-VII наведено перелік і територіальну юрисдикцію місцевих та військових прокуратур, які запроваджувалися з 15 грудня 2015 року (абзац третій пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" Закону України №1697-VII).

Окрім зміни системи органів прокуратури України, Законом №1697-VII було запроваджено ряд принципово нових підходів до питань призначення на посади прокурорів місцевої прокуратури, основою якого є якісне оновлення керівного та кадрового складу.

Так, ст. 28 Закону №1697-VII встановлено, що добір кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури здійснюється на конкурсних засадах із числа осіб, які відповідають вимогам, установленим ч. 1 та 5 ст. 27 цього Закону, за результатами кваліфікаційного іспиту, проведеного відповідно до вимог Закону.

На виконання вимог Закону «Про прокуратуру» Генеральним прокурором України видано наказ від 23 вересня 2015 № 92ш згідно пункту 1 якого у зв'язку з утворенням 15 грудня 2015 року місцевих прокуратур та припинення діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Харківської області. Зокрема, внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Харківської області, затверджено штатний розпис 11 місцевих прокуратур та у зв'язку з цим з 15.12.2015 року скорочено усі посади прокурорів міжміськрайпрокуратур області, у тому числі посаду прокурора прокуратури Великобурлуцького району Харківської області, яку обіймав позивач.

У підпункті "в" підпункту 1 пункту 5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України №1697-VII визначено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом 3 п. 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Таким чином, прокурори, які працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, в разі успішного проходження ними тестування будуть призначені на посади у новоутворених місцевих прокуратурах.

З метою кадрового наповнення місцевих прокуратур, на підставі наданих Законом України №1697-VII повноважень, зокрема, ч.2 ст.9 Закону, Генеральним прокурором України, видано наказ №98 від 20.07.2015 року, п.1 якого затверджено Порядок проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1.2 Порядку, на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Пунктом 1.4 Порядку визначено, що прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" працюють у міських, районних, міжрайонних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

Тобто, прокурор прокуратури Великобурлуцького району Харківської області ОСОБА_1 міг претендувати лише на зайняття посади прокурора Чугуївської місцевої прокуратури, територіальна юрисдикція якої поширюється на Великобурлуцький район Харківської області згідно Додатку до Закону, а тому не міг претендувати на посаду прокурора іншої місцевої прокуратури чи апарату прокуратури Харківської області, навіть у разі наявності вакантних посад.

Крім того, заяву щодо зайняття вакантної посади ОСОБА_1 подано саме до Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. А згідно положенням ч. 3 цієї ж статті одночасно із попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

У попередженні про можливе звільнення ОСОБА_1 повідомлено про те, що він зможе перейти на роботу у відповідну місцеву прокуратуру лише за умови успішного проходження тестування, а тому останній був повідомлений, що зможе перейти на роботу у відповідну місцеву прокуратуру, але лише за умови успішного проходження тестування.

Наведене також фактично свідчить про те, що позивачу була запропонована інша посада в новоутвореній місцевій прокуратурі, обійняти яку він мав можливість лише за результатами об'єктивного оцінювання, яке буде проводитись знову ж таки не відповідачем як роботодавцем, а незалежним органом, який із цією метою буде утворено.

Необхідно також зазначити, що згідно п.5.2. Порядку працівник, який на день набрання чинності Законом працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює. Заява у встановлені строки подається до кадрового підрозділу відповідної регіональної прокуратури.

За змістом п. 3.16 Порядку визначено, що на підставі відомостей про результати тестування, робоча група регіонального центру формує рейтинговий список, форма якого наведена у додатку 2 Порядку, по кожній місцевій прокуратурі окремо.

Рейтинговий список кандидатів оприлюднюється на офіційному веб-сайті відповідної регіональної прокуратури після закінчення тестування (п.3.18 Порядку). Рішення щодо результатів тестування може бути оскаржене до робочої групи, а рішення робочої групи може бути оскаржене до суду (п.8.1-8.7 Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 27.07.2015 року подав заяву для участі в тестуванні та проходив його, що підтверджується результатами тестування.

Колегія суддів зазначає, що будь-яких доказів недотримання відповідачем вимог Порядку не встановлено. Крім того, після проходження ОСОБА_1 кожного етапу тестування, його ознайомлено з кількістю отриманих балів під особистий підпис (п.п.6.4., 7.4. Порядку).

За результатами проходження тестування для зайняття посади прокурора Чугуївської місцевої прокуратури ОСОБА_1 отримано підсумковий бал - 79,3, у зв'язку з чим, він перебував на 28 місці у рейтинговому списку.

Доказів оскарження результатів тестування матеріали справи не містять.

Згідно з п. 9.5. Порядку керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

Відповідно до наказу Генерального прокурора України №92ш від 23.09.2015 року у структурі Чугуївської місцевої прокуратури встановлено 19 посад прокурорів, 3 начальника відділу та 4 посади керівника, його першого заступника та заступників, тобто всього 26 прокурорських посад з урахуванням адміністративних.

З урахуванням викладеного, усі кандидати, які у рейтинговому списку зайняли місце нижче 24-го, не могли бути призначені на посади прокурорів за відсутністю штатних одиниць, у тому числі і ОСОБА_1, який перебував на 28 місці у рейтинговому списку, тобто не успішно пройшов тестування.

Законом України №1697-VII та Порядком визначено умову призначення прокурора на посаду в реорганізовану прокуратуру - успішне проходження тестування. Оскільки така умова позивачем не виконана, відповідач був позбавлений правових підстав на переведення ОСОБА_1 на іншу посаду в новоутвореній місцевій прокуратурі.

Можливостей залишення позивача на посаді прокурора прокуратури Великобурлуцького району Харківської після 15 грудня 2015 року також не існувало, оскільки штатний розпис цієї прокуратури як і інших районних та прирівняних до них прокуратур в межах Харківської області із цієї дати були виключені за наказом Генерального прокурора України № 92ш від 23 вересня 2015 року, а самі прокуратури припинили свою діяльність як суб'єкти владних повноважень.

За викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки орган прокуратури в якому працював позивач реорганізований, усі штатні посади цієї прокуратури є ліквідованими, а можливість працевлаштування в новоутвореній місцевій прокуратурі виключається у зв'язку з неуспішним проходженням тестування, тому звільнення ОСОБА_1 із займаної посади ґрунтується на вимогах закону.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, особливості проходження публічної служби в прокуратурі України та статусу прокурорів визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України "Про прокуратуру".

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Тобто, особливості проходження публічної служби позивача врегульовуються спеціальним законодавством, положення яких мають пріоритет у застосуванні перед загальними нормами трудового законодавства.

Таким чином, трудове законодавство може бути застосовано, а відповідні гарантії працівника при звільненні, які передбачені Кодексом законів про працю України, можуть бути забезпечені лише в тому обсязі, який передбачений нормами спеціального законодавства, які є пріоритетними.

Крім того, з 15 липня 2015 року втратили чинність положення ч.1 ст.46-2 Закону України від 05 листопада 1991 року №1789-XII "Про прокуратуру", якими було передбачено звільнення прокурорів з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю.

Натомість, статтею 16 Закону України №1697-VII визначенні гарантії незалежності прокурорів, зокрема у п.1 ч.1 цієї статті передбачено, що незалежність прокурора забезпечується особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

При цьому слід зазначити, що із набуттям чинності новим Законом України "Про прокуратуру" запроваджено ряд принципово нових підходів до питань призначення на посади прокурорів місцевої прокуратури, основою якої є якісне оновлення керівного та кадрового складу. Такі підходи реалізовуються у тому, що добір кандидатів на посаду прокурора місцевої прокуратури здійснюється на конкурсних засадах із числа осіб, які відповідають вимогам, установленим ч. 1 та 5 ст. 27 цього Закону, за результатами кваліфікаційного іспиту, проведеного відповідно до вимог Закону. Також передбачено, що прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування (п. п. "в" підпункту 1 пункту 5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України №1697-VII).

Зазначеними положеннями встановлений безальтернативний порядок призначення на посади прокурорів місцевих прокуратур, а саме виключно на конкурсних засадах за результатами кваліфікаційного іспиту та передбачено, що прокурори працюючі на день набрання чинності цим Законом у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, можуть бути призначені на посади у новоутворені місцеві прокуратури виключно за умови успішного проходження ними тестування.

Таким чином, правовідносини, що виникають при звільненні з публічної служби у зв'язку зі скороченням штатів юридичної особи, за наявності спеціального законодавства, регулюються останнім.

Враховуючи, що позивач не успішно пройшов тестування на заміщення посад прокурорів у Чугуївську місцеву прокуратуру, територіальна юрисдикція якої поширюється на Великобурлуцький район Харківської області, доводи апеляційної скарги, що позивач має переважне право щодо залишення на роботі та обов'язку надання відповідачем пропозиції позивачу всіх наявних вакантних посад, які ОСОБА_1 може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, відхиляються колегією суддів, оскільки положеннями Закону №1697-VII, який в даному випадку є пріоритетним над нормами трудового законодавства, не передбачено жодних пільг чи переваг особі, яка не пройшла конкурсний відбір в новоутворену прокуратуру.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження дослідження питання про переважне право на залишення працівників на роботі, з огляду на те, що прокуратурою Харківської області надано до матеріалів справи заяву ОСОБА_1 про допущення до тестування для зайняття вакантної посади прокурора Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області (а.с. 40), а також рейтинговий список кандидатів за результатами тестування (а.с. 42-43).

Щодо тверджень позивача, що про звільнення він був попереджений в зв'язку з ліквідацією, а звільнений за реорганізацією органу прокуратури, про що не попереджався, колегія суддів відхиляє вказані доводи позивача та погоджується з висновком суду першої інстанції , що звільнення позивача проводилося фактично у зв'язку із ліквідацією Прокуратури Великобурлуцького району Харківської області та із реорганізацією органів прокуратури в цілому, а законодавець не розмежовує підстави для звільнення у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією або скороченням чисельності або штату працівників. При цьому, у попередженні про звільнення, з яким прокурора прокуратури Великобурлуцького району ОСОБА_1 ознайомлено 10.10.2015 року, зазначено, що він попереджається про звільнення з займаної посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури (п.9 ч.1 ст.51 Закону) у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що наказ прокурора Харківської області №429к від 14.03.2016 року про звільнення з посади прокурора прокуратури Великобурлуцького району та органів прокуратури Харківської області з 14.03.2016 року у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону, п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, прийнятий правомірно, у межах наданих повноважень, та у спосіб, передбачений законодавством України, а тому позовні вимоги про скасування вищевказаного наказу; поновлення на посаді прокурора у органах прокуратури Харківської області; стягнення з прокуратури Харківської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 14.03.2016 року до дня поновлення на роботі, задоволенню не підлягають. Посилання в цьому наказі на п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України не спростовує правомірності звільнення позивача в порядку та на підставі, передбачених Законом України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру".

З огляду на встановлені обставини та викладені висновки, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2016р. по справі № 820/1891/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Шевцова Н.В.
Судді(підпис) (підпис) Макаренко Я.М. Мінаєва О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 05.09.2016 р.