Справа № 204/5203/16-а
Суддя: Черкез Д. Л.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/5203/16-а
Провадження № 2-а/204/149/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Старостенко Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача Антоненко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську, сержанта поліції Антоненко Руслана Віталійовича, Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського 1-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську, сержанта поліції Антоненко Р.В., Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те що, 08 серпня 2016 року поліцейським 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровськ, сержантом поліції Антоненко Р.В. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серія ПСЗ № 073780, згідно з якою його - ОСОБА_1, було притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 255,00 гри. за правопорушення передбачене ч. 1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху України (якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека). Він з постановою не згоден, вважає, що вона є незаконною, оскільки складена за відсутності належних доказів, з порушенням законодавства, а факти викладені в ній не відповідають фактичним обставинам, тому постанова підлягає скасуванню в зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення за наступних підстав. Так, під час винесення постанови не було з'ясовано всіх об'єктивних обставин події, а саме: він їхав по вул. Маршала Малиновського в м. Дніпропетровську у другій смузі. Поруч, у першій смузі, їхало авто відповідача. Перед нерегульованим пішохідним переходом авто відповідача зменшило швидкість. Він, рухаючись у сусідній смузі, зменшив швидкість, та переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів (пішоходи стояли на тротуарі та не виходили на пішохідний перехід), продовжив рух далі. Лише після того, як він перетнув пішохідний перехід, люди пішли по ньому. Згідно п. 18.4 Правил дорожнього руху, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Відповідно до п. 18.4 ПДР обов'язок пропустити пішоходів виникає, коли на переході знаходяться не будь-які пішоходи, а тільки ті, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Вважає, що поліцейський невірно кваліфікував його дії, тому що пішоходи пішли вже після того, як він перетнув пішохідний перехід. На його пояснення стосовно помилковості припущень поліцейського, щодо начебто здійсненого ним правопорушення, поліцейським не відреагував. Він вимагав залучити та опитати свідків цієї події, яких було багато поруч, втім поліцейський таку його вимогу проігнорував, чим порушив вимоги ст. 245 КУпАП, відповідно до якої, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи. Вважає, що поліцейський проігнорував вимоги ст. 252 КУпАП, за якою, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи, а доказами, відповідно до ст. 251 КУпАП, є дані, що встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, та т.і. Протокол про адміністративне правопорушення відповідач не складав, тому він був вимушений позначити на постанові з урахуванням відсутності місця для пояснень та з урахуванням його нервового стану лише деякі зауваження щодо винесеної постанови, (позначив, що з постановою не згоден - під час проїзду ним пішохідного переходу люди стояли на тротуарі, що свідки за його вимогою не залучені та не опитані. Також зазначив, що поліцейський не роз'яснив йому положення статей 307, 308 КУпАП а також права, передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі статтями 287-289 КУпАП). Також, відповідачем не було зазначено, для яких саме пішоходів (немає жодних даних про них) було створено перешкоду чи небезпеку, та в чому саме ця небезпека виявилася. Враховуючи визначення перешкоди та небезпеки для руху, вважає, що відповідно до п. 1.10 ПДР, слід вважати, що у даному випадку ніякої небезпеки або перешкоди нікому не створювалося. За таких умов обов'язку водія зупинятися не існувало, оскільки не було пішоходів, відповідних ознакам, переліченим у п. 18.4 ПДР, а отже, не було умов для застосування даного пункту. Також зазначив, що у відповідності до ст. 269 КпАП України така особа є потерпілим по справі, або, принаймні, у відповідності до ст. 272 КпАП України є свідком. У відповідності до ст. 256 КпАП України дані цих осіб є відомостями, які мають обов'язково, при наявності свідків та потерпілих, зазначатися у протоколі. У відповідності до ст. 251 КпАП України, пояснення цих осіб є доказами по справі. Вважає, що відсутність у справі не тільки пояснень, але й даних потерпілих та свідків грубо суперечить ст. 256 КпАП України та призводить до відсутності у справі передбачених законом доказів. В його діях правопорушення, передбаченого п. 18.4 ПДР не має, оскільки він зменшив швидкість відповідно до п. 18.4 ПДР і пересвідчившись, що на пішохідному переході немає пішоходів, продовжив рух далі. Також зазначив, що оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, суд повинен перевірити законність та обґрунтованість складення протоколу, постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності. При цьому, посилався на ст. 222, 245, 254, 258, 268 КУпАП. В постанові у справі про адміністративне правопорушення серія ПСЗ № 073780 ним зазначено: "з постановою не згоден, в момент проїзду пішоходи стояли на тротуарі, свідків за його вимогою не залучили та не опитали", що дає підстави дійти висновку, що він заперечував щодо допущеного порушення і адміністративного стягнення, що накладається в момент складення постанови у справі про адміністративне правопорушення, а тому відповідачу у справі як уповноваженій посадовій особі слід було скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статей 258 та 256 КУпАП. Постанова була винесена прямо на дорозі, всупереч рішенню Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015р. за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КпАП України: за яким положення ст. 276 КпАП в частині "розгляду справи за місцем правопорушення" потрібно трактувати наступним чином: "за місцем" - значить в рамках відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Але не прямо на дорозі. На підставі системного аналізу вказаних правових положень, розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серія ПСЗ №073780 від 08.08.2016р. на місці вчинення правопорушення (на дорозі) суперечить вимогам щодо об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення та призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема право користуватися юридичною допомогою, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо, що вимагає деякого часу для реалізації, і якими він не зміг скористатися. Таким чином, винесення постанови на дорозі є грубим порушенням законодавства та вказаних прав. Також, посилався на ст.ст. 251, 280 КупАП, зазначивши, що його заперечення щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави дійти висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, зокрема, пояснень свідків, пояснень пішохода. Вважає, що порушення процедури притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, недотримання вимог щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи та належного документування обставин адміністративного правопорушення є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серія ПСЗ № 073780 від 08.08.2016 pоку та закриття провадження по адміністративній справі.

В судовому засіданні відповідач Антоненко Р.В. надав письмові заперечення в яких просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. В обґрунтування зазначив, що вважає, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Під час патрулювання 08 серпня 2016 року він помітив автомобіль марки ЗАЗ 1102, номерний знак НОМЕР_2, який порушив вимоги пункту 18.4 Правил дорожнього руху, а саме, не зменшив швидкості та не зупинився біля нерегульованого пішохідного переходу, коли у сусідній смузі авто зупинилось та надало перевагу пішоходам, в м. Дніпропетровськ, на вул. Маршала Малиновського, біля будинку № 60. Керуючись Правилами дорожнього руху, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Наявність перед пішохідним переходом транспортного засобу, який зупинився, є попередженням для водія, що з-за цього транспортного засобу можуть вийти пішоходи, яким необхідно буде дати дорогу згідно з вимогами пункту 18.1 Правил. Забороняється здійснювати об'їзд пішохода, який перебуває на пішохідному переході, незалежно від відстані між ним і транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою «проскочити» перед пішоходом, який ступив на нерегульований пішохідний перехід. Кожний має право розраховувати на те, що й інші учасники чітко виконують Правила. Дія учасників дорожнього руху не повинна створювати перешкоду для руху інших учасників. За кермом знаходився Позивач, ОСОБА_1, який і передав документи для перевірки інспектору патрульної поліції. При цьому посилався на ст. 10 КАСУ, ст. 251, ст. 252, ч. 2 ст. 258 КУпАП. Відповідачем було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, а також забезпечення дотримання вимог Правил до Позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 255,00 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПСЗ № 073780 від 08.08.2016 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395. При цьому посилався на Пункт 24 Постанови Пленуму Верховного суду від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описані правопорушення, які були скоєні, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права. Весь час у інспектора патрульної поліції Антоненка Р. В. та його напарника працювала нагрудна відеокамера, яка фіксувала весь процес оформлення адміністративного правопорушення. Також був зафіксований факт скоєння адміністративного правопорушення. На відеозапису чітко відображається, що автомобіль позивача не зупинявся перед нерегульованим пішохідним переходом, не зменшував швидкості взагалі,щоб пропустити пішоходів, що суперечить викладеному ним у позові. Що стосується посилання позивача на неможливість винесення постанови та розгляду справи поліцейськім «прямо на дорозі», то треба зазначити, що згідно з ч. 3 ст. 258 КУпАП у випадках, коли не складається протокол, уповноваженими органами на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення. Він вважає, що позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними. Враховуючи вищевказане, вважає, що винесена ним вказана постанова є правомірною. Також зазначив, що позивачу ОСОБА_1 було роз'яснено положення ст. 307, 308, а також права, передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 - 289 КУпАП. В постанові чітко описане правопорушення, яке були скоєне позивачем. Просив суд відмовити у задоволені позовних вимог позивачча.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач Антоненко Р.В. в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на письмові заперечення, зазначив, що доводи позивача є безпідставними та нічим недоведеними. На підтвердження своїх заперечень та факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, надав суду відеозапис вчиненого позивачем правопорушення.

Представник відповідача Національної поліції України в судове засідання не з'явився, про день. час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 08 серпня 2016 року поліцейським інспектором 1 роти 4 батальйону УПП в м. Дніпропетровську сержантом поліції Антоненко Р.В. була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ПСЗ №073780 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. (а. с. 8).

Відповідно до ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до вказаної постанови серії ПСЗ № 073780 від 08 серпня 2016 року, ОСОБА_4, 08 серпня 2016 року о 17 год. 35 хв. в м. Дніпропетровську, по вул. Маршала Малиновського, 60, керуючи транспортним засобом ЗАЗ1102, державний номерний знак НОМЕР_1, не зменшив швидкість та не зупинився біля нерегульованого пішохідного переходу, коли у сусідній смузі авто зупинилося та надало перевагу пішоходам, чим порушив п.18.4 Правил дорожнього руху України (а.с.8).

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому суд повинен перевірити законність та обґрунтованість складення протоколу, постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов'язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Згідно з ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органи Національної поліції.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 106 1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116 2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121 1, 121 2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132 1, частини перша, друга та п'ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев'ята, десята і одинадцята статті 133 1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164 4, статтею 175 1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181 1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189 2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Аналогічний порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення та винесення постанови по справі без складання протоколу передбачено і п. 4 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року, відповідно до якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124 1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132 1, частинами шостою і одинадцятою статті 133 1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 258 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За загальним правилом, відповідно до статті 254 КУпАП фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення протоколу про його вчинення уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Як це передбачено ч.1-3 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Слід зауважити, що відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином слід зазначити, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним нею порушенням.

Враховуючи наведені приписи закону суд не приймає до уваги та критично ставиться до посилань позивача на той факт, що відповідач порушив процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності та виніс оскаржувану постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки складання протоколу у випадках вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП діючим законодавством не передбачено, а відповідач по справі діючи в межах наданих йому законом повноважень мав право розглянути вказане адміністративне правопорушення та винести постанову серії ПСЗ № 073780 від 08 серпня 2016 року.

Щодо посилання позивача на рішення Конституційного суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015р. у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення слід зазначити наступне.

Згідно вказаного рішення конституційний суд прийшов до висновку, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Нормою частини 1 статті 276 КУпАП передбачено загальне правило розгляду справи про адміністративне правопорушення, згідно якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно ч. 1 ст. 283 КУпАП встановлено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Однак, законодавцем передбачені випадки, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення, може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Такий випадок передбачений ч. 4 ст. 258 КУпАП, згідно якої у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Ч. 4 ст. 258 КУпАП є імперативною спеціальною нормою, яка надає право уповноваженим особам Національної поліцій України у випадках встановлених законом, виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення.

Саме на це і звертає увагу Конституційний суд України у вказаному рішенні та зазначає, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Тобто, законом передбачені спеціальні випадки коли постанова може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення, та загальне правило, коли постанова по справі про адміністративне правопорушення виноситься за місцем його вчинення за результатами розгляду справи про таке правопорушення, які не слід ототожнювати оскільки вони різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Підсумовуючи наведене слід дійти висновку, що посилання позивача на те, що відповідач не мав права виносити оскаржувану постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання адміністративного протоколу, є безпідставними та неаргументованими, оскільки позивач помилково тлумачить рішення Конституційного суду України на свою користь.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він не вчиняв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та не порушував п.18.4 правил дорожнього руху України, оскільки він зменшив швидкість відповідно до п. 18.4 ПДР і пересвідчившись, що на пішохідному переході немає пішоходів, продовжив рух далі, а пішоходи в цей час знаходилися на узбіччі дороги.

Відповідно до п.18.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року N 1306, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Згідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В ст. 80 КАС України зазначено, що речовими доказами є предмети матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для справи. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Згідно відеозапису від 08 серпня 2016 року встановлено, що 08 серпня 2016 року о 17 год. 35 хв. в м. Дніпропетровську, по вул. Маршала Малиновського, 60, позивач ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ЗАЗ1102, державний номерний знак НОМЕР_1, не зупинився біля нерегульованого пішохідного переходу, коли у сусідній смузі зупинилося авто відповідача та надало перевагу двом пішоходам. Відеозапис долучений до матеріалів справи (а.с. 28).

Оцінюючи долучений до матеріалів справи відеозапис події, яка мала місце 08.08.2016 року, суд вважає встановленим той факт, що в момент, коли автомобіль відповідача зупинився у правій смузі та надав перевагу двом пішоходам, позивач, рухаючись на своєму автомобілі в лівій смузі не зупинився перед пішохідним переходом по якому в цей момент почали рухатися два пішоходи, та не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, продовжив рух, ти самим створив для них перешкоду, що в свою чергу є порушенням п. 18.4 ПДР України.

З огляду на наведене суд не приймає до уваги посилання позивача на той факт, що він не порушував правила дорожнього руху України та не створив перешкод пішоходам, які рухалися по пішохідному переходу, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на наведене суд приходить до переконливого висновку про те, що при винесені постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ПСЗ № 073780 від 08 серпня 2016 року поліцейський 1-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську, сержант поліції Антоненко Р.В. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством України.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

На підставі ст.ст. 122, 213, 222, 254, 258, 288 КУпАП, та керуючись ст.ст. 1, 2, 11, 69, 71, 80, 86, 94, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського 1-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську, сержанта поліції Антоненко Руслана Віталійовича, Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Д.Л. Черкез