Справа № 803/1193/16
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2016-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 року Справа № 803/1193/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Шепталовій А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанов та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - позивач, ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - відповідач, Другий відділ ДВС ГТУЮ у Волинській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі - третя особа, ОСОБА_1.) про скасування постанов від 30.09.2011 року в рамках ВП № 28999602 про відкриття виконавчого провадження, від 25.01.2013 року в рамках ВП № 36167728 про відкриття виконавчого провадження, від 06.01.2016 року в рамках виконавчого провадження ВП № 49753463, в частині накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 та заборони його відчуження, а саме: транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2 та припинити записи про заборону відчуження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що зареєстровані 03.10.2011 року за № 11677805, 25.02.2013 року за № 13542996 та 16.01.2016 року за № 15660459.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.04.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №070/107-САФ03.16-2, згідно якого банк зобов'язувався видати позичальникові грошові кошти в сумі 23436,00 доларів США зі сплатою 12,5 річних та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 03.04.2014 року. Для забезпечення належного виконання зобов'язань по вказаному договору було укладено договір застави від 04.04.2007 року, відповідно до умов якого в заставу банку було передано транспортний засіб - автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель GOLF, 2006 року випуску, червоного кольору, тип ТЗ - легковий, шасі НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований РЕГ Луцького МРВ ДАІ УМВС України 03.04.2007 року. До Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено запис від 05.04.2007 року про реєстрацію приватного обтяження № 4762843 предмету застави - зазначеного транспортного засобу. Проте, у провадженні Другого відділу ДВС Луцького МУЮ знаходяться виконавчі провадження: ВП № 28999602, в рамках якого винесено постанову від 30.09.2011 року про накладення арешту на все рухоме майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, в тому числі на вказаний транспортний засіб, що належить на праві власності боржнику ОСОБА_1; ВП № 36167728, в рамках якого винесено постанову від 25.01.2013 року про накладення арешту на все рухоме майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, в тому числі на транспортний засіб, що належить на праві власності боржнику ОСОБА_1; ВП № 49753463, в рамках якого винесено постанову від 06.01.2016 року про накладення арешту на все рухоме майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, в тому числі на транспортний засіб, що належить на праві власності боржнику ОСОБА_1

Оскільки діями відповідача були порушені права позивача як заставодержателя, позивач просить скасувати постанови від 30.09.2011 року в рамках ВП № 28999602 про відкриття виконавчого провадження, від 25.01.2013 року в рамках ВП № 36167728 про відкриття виконавчого провадження, від 06.01.2016 року в рамках виконавчого провадження ВП № 49753463, в частині накладення арешту на майно боржника ОСОБА_2 та заборони його відчуження, а саме: транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2 та зобов'язати припинити записи про заборону відчуження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що зареєстровані 03.10.2011 року за № 11677805, 25.02.2013 року за № 13542996 та 16.01.2016 року за № 15660459.

У заяві від 02.09.2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Крім того, просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Представник відповідача у заяві від 02.09.2016 року просила розгляд справи здійснювати за її відсутності.

Третя особа у судове засідання не прибула, повістка про виклик до суду була надіслана за адресою її місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та за адресою її місця проживання, однак повернулася з відміткою відділення зв'язку, відповідно «за зазначеною адресою не проживає» та «за закінченням терміну зберігання».

Згідно із частиною одинадцятою статті 35 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Таким чином, третя особа належним чином повідомлена про судовий розгляд справи.

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Як передбачено частиною першою статті 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи вищевикладене, судовий розгляд справи здійснювався у відсутності представника позивача, представника відповідача, третьої особи без фіксування судового процесу технічними засобами, на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 04.04.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №070/107-САФ03.16-2, відповідно до умов якого кредитор зобов'язувався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 23436,00 доларів США зі сплатою 12,5 річних та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 03.04.2014 року (а.с. 5-8).

Для забезпечення належного виконання зобов'язань по вказаному договору було укладено договір застави від 04.04.2007 року, відповідно до умов якого в заставу банку було передано транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель GOLF, 2006 року випуску, червоного кольору, кузов НОМЕР_2, повна маса 1420, об'єм двигуна 1598, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований РЕГ Луцького МРВ ДАІ УМВС України у Волинській області 03.04.2007 року (а.с. 9-12).

При цьому, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено реєстраційний запис про обтяження предмету застави - зазначеного транспортного засобу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №11984988 від 05.04.2007 року (а.с. 13).

Як вбачається з матеріалів справи 30.09.2011 року, державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження №28999602, з примусового виконання виконавчого листа Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.05.2011 року № 2-239/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 336835,83 грн. та відповідно до якої було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна (а.с. 71).

25.01.2013 року, державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження № 36167728 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду від 09.11.2012 року № 0308/11299/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 11 933,87 дол. США та 1058,11 грн., сплаченого судового збору.

Разом з тим, 22.02.2013 року цим же державним виконавцем винесено постанову у ВП №36167728 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, транспортні засоби, сільськогосподарську техніку, що належить боржнику ОСОБА_1, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (а.с. 76).

06.01.2016 року головним державним виконавцем Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Денисюк В.С. відкрито виконавче провадження № 49753463 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду від 18.12.2015 року № 161/14607/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі - 60783,00 грн., з них: 7578,96 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу, 53204,04 грн. - відсотки за користування позикою (а.с.88).

Цього ж дня, 06.01.2016 року головний державний виконавець Другого відділу ДВС Луцького МУЮ Денисюк В. С. винесла постанову у ВП №49753463 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (а.с. 89).

У вказаних виконавчих провадженням ПАТ «Укрсоцбанк» не є стороною виконавчого провадження.

Разом з цим, як результат, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено записи про заборону відчуження зареєстровані 30.10.2011 року за №11677805, 25.02.2013 року за № 13542996 та 16.01.2016 року за № 15660459 ( а.с. 14-16).

Позовні вимоги в частині скасування постанов від 30.09.2011 року в рамках ВП № 28999602 про відкриття виконавчого провадження та від 06.01.2016 року в рамках виконавчого провадження ВП № 49753463, в частині накладення арешту на майно боржника ОСОБА_2 та заборони його відчуження, а саме: транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2 підлягають до задоволення, враховуючи наступне.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин другої, третьої статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно із частиною першою статті 58 цього ж Закону, якщо в результаті видання органом державної виконавчої влади чи органом місцевого і регіонального самоврядування акта, який не відповідає чинному законодавству, і порушуються права заставодержателя або інших осіб щодо володіння, користування та розпорядження предметом застави, такий акт визнається недійсним судом.

Як передбачено частинами першою, третьою, четвертою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати, передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В матеріалах справи відсутні докази самостійного повідомлення відповідачем позивача - заставодержателя про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувача - ПАТ «Приватбанк», який не є заставодержателем, у встановлені законом строки, що є порушенням вимог частини четвертої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Накладаючи арешт на майно боржника, державні виконавці, в межах вищезазначених виконавчих проваджень, повинні були з'ясувати чи не перебуває майно боржника у заставі, чого зроблено не було.

Отже, суд вважає доведеною ту обставину, що у позивача згідно укладеного договору застави є першочергове право вимоги на заставлене майно (транспортний засіб ОСОБА_1.) та визнання нечинними постанов по накладення арешту на майно боржника.

Оскільки право застави на автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель GOLF, 2006 року випуску у позивача виникло на підставі належним чином укладеного договору застави з 04.04.2007 року, тобто до набрання законної сили рішеннями Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.05.2011 року та Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.12.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів, на момент накладення арешту транспортного засобу відповідачем, як і на час судового розгляду даної справи, заставу не було припинено, тому суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови та порядок звернення стягнення на заставлене майно, визначені статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірність постанов від 30.09.2011 року в рамках ВП № 28999602 про відкриття виконавчого провадження, від 06.01.2016 року в рамках виконавчого провадження ВП № 49753463 в частині накладення арешту на транспортний засіб, що виступає предметом застави за договором застави від 04.04.2007 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_1

Виходячи із вимог частини другої статті 162 КАС України, суд приходить до висновку, що необхідно прийняти постанову про визнання протиправними та скасування постанов від 30.09.2011 року в рамках ВП № 28999602 про відкриття виконавчого провадження та від 06.01.2016 року в рамках виконавчого провадження ВП № 49753463 в частині накладення арешту на транспортний засіб, що виступає предметом застави за договором застави від 04.04.2007 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_1

Щодо позовної вимоги про скасування постанови від 25.01.2013 року у ВП №36167728 про відкриття виконавчого провадження в частині накладення арешту на транспортний засіб боржника ОСОБА_1 та заборони його відчуження, то вона до задоволення не підлягає, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою від 25.01.2013 року у ВП №36167728 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду від 09.11.2012 року № 0308/11299/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 11 933,87 дол. США та 1058,11 грн., сплаченого судового збору та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду.

Арешт вказаною постановою на майно боржника не накладався.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем 22.02.2013 року у ВП №36167728 винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка скасована постановою Волинського окружного адміністративного суду від 09.12.2013 року. Рішення суду набрало законної сили 27.12.2013 року.

Тому, враховуючи вищевикладене, підстави для скасування постанови від 25.01.2013 року у ВП №36167728 про відкриття виконавчого провадження в частині накладення арешту на майно (транспортного засобу) боржника ОСОБА_1 відсутні.

Щодо позовної вимоги про припинення записів про заборону відчуження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що зареєстровані 03.10.2011 року за № 11677805, 25.02.2013 року за № 13542996 та 16.01.2016 року за № 15660459, то вона до задоволення не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 24 Порядку ведення державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 05.07.2004 року № 830, після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру.

Скасування постанов в частині накладення арешту на майно боржника є підставою для вчинення подальших дій державним виконавцем для припинення записів про заборону відчуження у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Тобто, суд не може підміняти функції державного виконавця, який наділений відповідними повноваженнями, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Іншого судом не встановлено.

Керуючись статтями 11, 158, 160, 162, 163, 181, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 30 вересня 2011 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 28999602 в частині накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 та заборони його відчуження, а саме: транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2.

Визнати протиправною та скасувати постанову Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 06 січня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 49753463 в частині накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 та заборони його відчуження, а саме: транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, модель GOLF, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі НОМЕР_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі до 07 вересня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р. С. Денисюк