Справа № 724/1991/15-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 724/1991/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Туржанський В.В.

Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б.

01 вересня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Кельменецького районного суду Чернівецької області від 18 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області про визнання протиправною відмову у виплаті довічного грошового утримання та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області (УПФ України в Хотинському районі) з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправною відмову відповідача у виплаті йому довічного грошового утримання та зобов'язати відповідача виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% від заробітної плати - 19488 грн., починаючи з 01 січня 2014 року.

Постановою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 18 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Позивач в судове засідання не з'явився. Проте, 29 серпня 2016 року через канцелярію Вінницького апеляційного адміністративного суду за вхідним №9987 подав заяву з проханням розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 народився 02 січня 1949 року та з 26 січня 1993 року по 25 грудня 2014 року працював на посаді судді Хотинського районного суду Чернівецької області.

Так, ОСОБА_2 у 2013 році подав заяву про звільнення з посади судді в зв'язку з досягненням ним 02 січня 2014 року шістдесяти п'яти років, однак був звільнений постановою Верховної Ради України лише 25 грудня 2014 року, тобто майже через рік після досягненням ним шістдесяти п'яти років.

17 січня 2015 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі із заявою про призначення йому довічного грошового утримання і згідно розпорядження №163728 від 03 лютого 2015 року управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області позивачу було призначено довічне грошове утримання в розмірі 60% від заробітної плати - 8526 грн, що становить 5115, 60 грн.

Відповідно до постанови Кельменецького районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2015 року розпорядження №163728 від 03 лютого 2015 року УПФ України в Хотинському районі про призначення ОСОБА_2 довічного грошового утримання було визнано протиправним та скасовано і зобов'язано УПФ України в Хотинському районі призначити позивачу довічне грошове утримання в розмірі 70% від грошового утримання судді - 18270 грн., починаючи з 01 січня 2015 року.

20 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до УПФ України в Хотинському районі із заявою про переведення його із одного виду пенсії на інший, а саме просив виплачувати йому пенсію як державному службовцю.

Згідно до розпорядження УПФ України в Хотинському районі №163728 від 28 квітня 2015 року ОСОБА_2 з 20 квітня 2015 року призначено пенсію як державному службовцю.

При цьому, 10 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до УПФ України в Хотинському районі із заявою, у якій просив виплачувати йому щомісячне грошове утримання згідно постанови Кельменецького районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2015 року замість пенсії яку призначено на умовах ст. 37 Закону України «Про державну службу» згідно заяви від 20 квітня 2015 року.

Так, рішенням УПФ України в Хотинському районі, яке викладене в листі №16/М-11 від 14 серпня 2015 року позивачу відмовлено у виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з тих підстав, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України", «Про Кабінет Міністрів України", «Про судову експертизу", «Про Національний банк України", «Про службу в органах місцевого самоврядування", «Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Також, в листі зазначено, що позивач вже використав право вибору пенсійних виплат.

Так, згідно з рішення Кельменецького районного суду від 27 квітня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2015 року, визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі яке викладене в листі №16/М-11 від 14 серпня 2015 року про відмову ОСОБА_2 у виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області виплачувати позивачу довічне грошове утримання в розмірі 70% від грошового утримання судді - 18270 грн., починаючи з 10 серпня 2015 року.

Крім того, 30 листопада 2015 року позивач звернувся до УПФ України в Хотинському районі із заявою у якій просив виплачувати йому довічне грошове утримання у розмірі 80 % від заробітної плати 19488 грн., починаючи з 03 січня 2014 року.

За результатами розгляду вказаної заяви, 11 грудня 2015 року УПФ України в Хотинському районі прийнято рішення, яке викладене в листі №28/М-11, яким ОСОБА_2 відмовлено у виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% від заробітної плати судді.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями статті 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення статті 126 Конституції України, зокрема зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбаченихКонституцією України, можуть встановлюватися також законами. Такі, гарантії визначені, зокрема, ст. 13 Закону України "Про статус суддів" від 10.07.1998 року. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 19-рп/2004).

В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Згідно частині 3 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року №2453-VI , який набрав чинності з 30 липня 2010 року, також було закріплено норму про те, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з тим, Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року №3668-VI, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, частину 3 і 5 статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" викладено в новій редакції, згідно з якою щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді (частина 3 статті 138 Закону). Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність (частина 5 статті 138 Закону).

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи".

У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України вказав на те, що Законом № 3668-VI змінено визначений Законом № 2453-VI порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-VI звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив і досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, які полягають у тому, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської Хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Отже, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом № 3668-VI: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

Також, рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частини третьої, абзацу першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини пятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911- VIІ ; п. 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213- VIІ в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Таким чином, положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911- VIІ та положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII визнанні неконституційними та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення.

При цьому, Конституційний Суд України у п. 4 вказаного рішення від 08 червня 2016 року, визначив порядок його виконання. Зокрема, частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIІІ, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

В зв'язку з визнанням неконституційними абзацу першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911- VIІ, підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIІІ, а саме: "Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку".

Пункт 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213- VIІ в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не підлягає застосуванню.

Таким чином, враховуючи наведене, а також порядок виконання рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, а саме в частині зобов'язання УПФ України в Хотинському районі виплачувати щомісячне довічне грошове утримання позивачу в розмірі 80% від заробітної відповідно до довідки Державної судової адміністрації України №58 від 28 вересня 2015 року, починаючи з 08 червня 2016 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України вказує, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Кельменецького районного суду Чернівецької області від 18 лютого 2016 року, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області про визнання протиправною відмову у виплаті довічного грошового утримання та зобов'язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області у виплаті ОСОБА_2 довічного грошового утримання.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області виплачувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80% від заробітної плати відповідно до довідки Державної судової адміністрації України №58 від 28 вересня 2015 року, починаючи з 08 червня 2016 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Боровицький О. А. Сапальова Т.В.