Справа № 296/47/15-а
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2016-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року м. Київ К/800/25793/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Маслія В.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, що переглядається за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_4 (далі - позивач), звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області (далі - відповідач) щодо відмови виплатити їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення, що передбачено пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення, що передбачено пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 23 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволена.

Постанова Корольовського районного суду м. Житомира від 23 березня 2015 року скасована.

Прийнята нова постанова, якою адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області у нарахуванні та виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_4 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення, що передбачено пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати, залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку матеріалів справи та доводів касаційної скарги, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на пенсійному обліку у відповідача, 17 вересня 2014 року їй призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується пенсійним посвідченням від 7 листопада 2014 року.

Позивач звернулася до відповідача із заявою про нарахування та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої п. 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 6 жовтня 2014 року №16215/02 Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області, листом від 27 жовтня 2014 року №9453/02 Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, листом від18 грудня 2014 року №34628/02-02 Пенсійного фонду України позивачу було відмовлено в нарахуванні та виплаті вищевказаної допомоги.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач досягла пенсійного віку, однак розмір її спеціального (педагогічного) страхового стажу є недостатнім для отримання грошової допомоги. Період роботи з 29 серпня 1997 року по 29 червня 2005 року на посаді заступника директора ліцею по методичній роботі в Житомирському обласному педагогічному ліцеї зарахуванню не підлягає.

Суд апеляційної інстанції обгрунтовано не погодився з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Розділом 1 «Освіта» вказаного Переліку передбачено, що до закладів і установ освіти, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, зокрема належать: учителі, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання тощо.

Як встановлено судом та підтверджується записами у трудовій книжці, позивач працювала: з 15 серпня 1980 року по 28 серпня 1997 року - вчителем математики у Житомирській загальноосвітній школі №2; з 29 серпня 1997 року по 29 червня 2005 року - заступником директора Житомирського обласного педагогічного ліцею по методичній роботі; з 30 червня 2005 року по 17 вересня 2014 року (до і після дати виходу на пенсію) директором Житомирського обласного педагогічного ліцею Житомирської обласної ради, який відноситься до загальноосвітнього навчального закладу ІІ-ІІІ ступенів акредитації.

Посада заступника директора по методичній роботі є штатною одиницею штатного розпису Житомирського обласного педагогічного ліцею який затверджено Управлінням освіти Житомирської обласної державної адміністрації України.

Відповідно до «Посадової інструкції заступника директора ліцею з методичної роботи», основними напрямками діяльності заступника директора ліцею з методичної роботи є: організація, разом із заступниками директора ліцею по навчальній та виховній роботі, навчально-виховного процесу в ліцеї, керівництво і контроль за розвитком цього процесу. Методичне керівництво педагогічним колективом. Організація дослідно-експериментальної роботи.

Відповідно до довідок від 24 грудня 2014 року №143, від 16 лютого 2015 року №38 позивач, працюючи в Житомирському обласному педагогічному ліцеї з 29 серпня 1997 року на посаді заступника директора ліцею (наказ №43-к від 29 серпня 1997 року) та з 30 червня 2005 року на посаді директора ліцею (наказ №197-к від 30 червня 2005 року) за весь зазначений період педагогічне навантаження на позивача становило 9 тижневих годин учителя математики, згідно наказів директора ліцею про розподіл педагогічного навантаження, а саме №46-к від 5 вересня 1997 року, №35-к від 5 вересня 1998 року, №30-к від 6 вересня 1999 року, №29-к від 1 вересня 2000 року, №21-к від 31 серпня 2001 року, №37-к від 5 вересня 2002 року, №31-к від 2 вересня 2003 року, №34-к від 31 серпня 2004 року, №102 -к від 5 вересня 2005 року.

Відносно педагогічних і науково-педагогічних працівників, як встановлено статтею 54 Закону України "Про освіту", проводяться атестації, визначається відповідність займаній посаді, присвоюються категорії, педагогічні звання.

Частиною четвертою статті 54 Закону України "Про освіту" зазначено, що педагогічні працівники підлягають атестації, відповідно до «Типового положення про атестацію педагогічних працівників», затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 6 жовтня 2010 року № 930 чергова атестація здійснюється один раз на п'ять років.

Як встановлено судом, позивача було атестовано як працюючого вчителя математики і присвоєно відповідну категорію, педагогічне звання у порядку, визначеному законодавством, що підтверджують атестаційні листи від 17 травня 1999 року, 16 травня 2001 року, 16 травня 2006 року.

Відповідно до статті 57 Закону України «Про освіту», держава забезпечує педагогічним та науково-педагогічним працівникам виплати надбавок за вислугу років щомісячно у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах: понад 3 роки - 10 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, зазначені положення кореспондуються з пунктом 1 «Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року №78.

За змістом «Тарифікаційних списків педагогічних працівників облпедліцею», затверджених Управлінням освіти і науки Житомирської облдержадміністрації позивачу з 1 січня 1997 року по 31 серпня 2000 року відповідно до статті 57 Закону України «Про освіту» та постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року №78 нарахована надбавка за вислугу років, з 1 січня 1997 року по 31 серпня 2000 року у розмірі 20% згідно навантаження та з 1 вересня 2000 року нараховується 30% згідно навантаження, про що також свідчать «Штатні розписи» затверджені Управлінням освіти і науки Житомирської облдержадміністрації.

Згідно із статтею 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - це період протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі, не менший, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до довідки від 5 травня 2015 року №96 пенсійний податок в період з 1 вересня 1997 року по 31 грудня 2010 року утримувався з нарахування заробітної плати в розмірі 2% та з 1 січня 2011 року утримується єдиний соціальний внесок з нарахованої плати у розмірі - 3.06 %.

Відповідно до п.2 статті 54 Закону України «Про освіту», педагогічну діяльність у навчальних закладах здійснюють педагогічні працівники. Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Педагогічний стаж - це трудова діяльність працівників в освітніх закладах на посадах, пов'язаних з навчально-виховним процесом.

На виконання вказаних положень Кабінетом Міністрів України 14 червня 2000 року прийнято постанову №963 «Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» до посад педагогічних працівників зокрема віднесено директори, заступники директора з навчально-виховної, методичної, навчально-методичної, навчально-виробничої роботи, вчителі.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем неправомірно не включено до спеціального (педагогічного) страхового стажу роботи позивача періодів її роботи з 29 серпня 1997 року по 29 червня 2005 року для отримання права на призначення пенсії за вислугу років.

Згідно із пунктом 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також, якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Отже, тільки у разі призначення пенсії за віком можлива виплата грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій.

На спірні правовідносини поширюється дія пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та позивач має право на отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007, у пункті 3.4 якого вказано, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Суд апеляційної інстанцій правильно вважає, що позивач на час призначення пенсії мала необхідний педагогічний стаж роботи для призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та мала право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій.

З урахуванням викладеного Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про те, що судом першої інстанції прийнято помилкове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, а тому суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про задоволення адміністративного позову.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі Житомирської області залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді