Справа № 487/1752/16-а
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2016-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 р.м.ОдесаСправа № 487/1752/16-а

Категорія: 3.7 Головуючий в 1 інстанції: Карташева Т.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Жука С.І.

- Семенюка Г.В.

при секретарі - Алексєєвій Н.М.

за участю апелянта ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальону № 4 Управління патрульної поліції в м. Миколаєві рядового поліції Демчука Юрія Юрійовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до інспектора роти №3 батальйону №4 Управління патрульної поліції в м. Миколаєві рядового поліції Демчука Ю.Ю., в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову рядового інспектора №3 батальйону №4 УПП в м. Миколаєві рядового поліції Демчука Ю.Ю. від 29.03.2016 року серії ПС2 №556424 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним зач. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2016 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що остання прийнята з порушенням норм матеріального права у зв`язку з чим апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 березня 2016 року інспектором роти № 3 батальону № 4 Управління патрульної поліції в м. Миколаєві рядовим поліції Демчуком Ю.Ю. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 556424, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафув розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

По суті порушень правил дорожнього руху суд першої інстанції вказав, що 29 березня 2016 року о 16:15 год. На автошляху Одеса-Мелітополь-Новоазовськ М-14 Е-58 98 км. Водій ОСОБА_1 здійснив обгін іншого транспортного засобу в кінці підйому, чим порушив п.14.6»г» правил дорожнього руху.

При вирішенні питання суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надав суду належних доказів, які підтверджують обґрунтованість його вимог. Докази, які містяться в матеріалах справи навпаки доводять вину позивача та надані позивачем супутникові фотознімки місцевості та диск з відеозаписом місцевості відрізку траси в с. Нечаяне Миколаївської області достовірно не вказують, що розташувань:.;; поліцейських було таким, що виключає фіксування ними порушення ПДР ОСОБА_1 , та не спростовують вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Судова колегія не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

По-перше, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд першої інстанції фактично вказав на те, що саме позивачем не доведено протиправності рішення відповідача.

Натомість у матеріалах справи окрім заперечень на адміністративний позов та рапортів поліцейських не міститься жодних доказів вини позивача, не надано відеозьомки, яка повинна фіксувати суть адміністративного правопорушення.

Колегія суддів у зв`язку з цим вважає вину позивача недоведеною відповідачем.

По-друге, стосовно правомірності винесеної постанови колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За загальним правилом, відповідно до статті 254 КУпАП фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення протоколу про його вчинення уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.254 КУпАП протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Як це передбачено ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Частина перша статті 258 КУпАП не містить посилання на статую 122 КУпАП. Відповідно на ці правовідносини не поширюється положення частини третьої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Слід зауважити, що відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що в оскаржуваній постанові позивачем зазначено, що с постановою не згоден, правопорушення не здійснював.

За таких підстав можливо дійти висновку, що позивач заперечував щодо допущеного порушення і адміністративного стягнення, що на нього накладається в момент складення постанови у справі про адміністративне правопорушення, а тому відповідачу у справі як уповноваженій посадовій особі слід було скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статей 258 та 256 цього Кодексу.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Згідно з вказаним рішенням словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Статтею 258 ч.3 КУпАП передбачено, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи.

Стаття 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Разом з тим, ст.276 КУпАП вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку, за адресою де розташоване Управління патрульної поліції м. Миколаєва. Проте, відповідач положень закону не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу.

Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, інспектор Демчук Ю.Ю. не дав позивачу можливості скористатися своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі. Крім того, інспектор проігнорував вимоги ч.2 ст.33 КУпАП.

Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Відповідно до ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст.279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Разом з тим, після висловлення звинувачень, інспектор Демчук Ю.Ю. виніс постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. На підставі проаналізованих норм колегія суддів приходить до висновку, що своїми діями, інспектор поліції Демчук Ю.Ю. грубо порушив вимоги ст.ст.278, 279 КУпАП.

Судом першої інстанції взагалі не досліджувалися ці обставини, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Отже, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судова колегія, діючи в межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням ст.ст.11,162 КАС України та на підставі п.4 ч.1 ст.202 КАС України, вважає, що постановлене рішення підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 202,207 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2016 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальону № 4 Управління патрульної поліції в м. Миколаєві рядового поліції Демчука Юрія Юрійовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,- задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора роти №3 батальону №4 УПП в м.Миколаєві серії ПС2 №556424 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (код ІНПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати в сумі 606,33 (шістсот шість ) гривень 33 коп. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст постанови складено 26 серпня 2016 року

Суддя-доповідач: Потапчук В.О.

Судді: Жук С.І.

Семенюк Г.В.