Справа № 492/448/15-а
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2016-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 р. Справа № 492/448/15-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Борисова С.П.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Жук С.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на Постанову Арцизького районного суду Одеської області вд 14 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області про визнання неправомірним рішення та зобов'язання поновити виплату пенсії,-

встановиЛА:

Позивач, звернувся до Арцизького районного суду Одеської області з позовом до управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області про визнання неправомірним рішення та зобов'язання поновити виплату пенсії.

Постановою Арцизького районного суду Одеської області вд 14 червня 2016 року в задоволені адмінітсартивного позову ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції від 14 червня 2016 року по справі № 492/448/15-а та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, позивач зазначає, що певні висновки суду першої інстанції не відповідачають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 маючи загальний стаж роботи за спеціальністю фармацевта більш 25 років, звернулась до УПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 3-5, 6, 7, 8, 11).

17.08.2011 року відповідно до протоколу № 2247 ОСОБА_4 призначено пенсію за вислугу років з урахуванням загального стажу роботи 28 років 5 місяців 22 дні у тому числі спеціального стажу працівника охорони здоров'я 25 років 10 місяців 27 днів (а.с. 12, 13, 14).

30 січня 2015 року Рішенням УПФУ № 6 Позивачу було припинено виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років у зв'язку з відсутністю необхідного двадцятип'ятирічного стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки позивачка у період з 03.01.2005р. по 16.08.2011р. працювала у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, яка не відноситься до Переліку закладів охорони здоров'я, затвердженого наказом МОЗ України від 28.10.2002 року, про що було повідомлено ОСОБА_4 (а.с. 15, 16).

Припиняючи пенсію ОСОБА_4 відповідач виходив з того, що період роботи позивачки у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 не дає право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не погоджуючись з рішенням управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області про припинення пенсії № 6 від 30.01.2015р. Позивач звернулась до суду.

Постановою Арцизького районного суду Одеської області вд 14 червня 2016 року в задоволені адмінітсартивного позову ОСОБА_4 про визнання протиправним рішення про припинення пенсії № 6 від 30.01.2015р. та зобов'язання поновити виплату пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відмовлено. Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З копії трудової книжки ОСОБА_4, вбачається, що вона з 05.08.1985р. по 16.08.2011р. працювала на посадах фармацевта, провізора, завідуючої аптечним кіоском, завідуючої аптечним пунктом, в тому числі в період з 03.01.2005р. по 16.08.2011р. працювала на посадах провізора, завідуючої аптечним пунктом у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (а.с. 9-10).

Згідно ліцензій серії НОМЕР_1, серії НОМЕР_2 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 надано право на здійснення наступних видів фармацевтичної діяльності: роздрібна торгівля лікарськими засобами (а. с. 24, 25).

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального захисту населення при наявності спеціального стажу роботи від 25 років до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено Постановою КМУ від 04.11.1993 року № 909, згідно з розділом 2 якого до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях.

При цьому, в примітці 2 до вказаного Переліку також зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Згідно зі ст.ст.3, 16 Основ законодавства № 2801-ХІІ заклад охорони здоров'я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників; заклади охорони здоров'я підлягають акредитації у випадках та в порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

За змістом п.1 та п.2 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого Постановою КМУ від 15.07.1997 року № 765, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, державна акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності; акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров'я.

Таким чином, аптека офіційно набуває статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації, а тому відповідно й до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується робота на посадах провізорів, фармацевтів у аптеках, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 17.09.2013р. у справі №21-241а13.

За змістом ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів; докази суду надають особи, які беруть участь у справі; суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Судом першої інстанції, було витребувано у ФОП ОСОБА_5 інформацію та копії відповідних документів, які підтверджують, що аптеки, в яких працювала Позивач, відповідно до ст.ст. 3, 16 Основ законодавства №2801-ХІІ та п.п. 1, 2 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997 року № 765, пройшли державну акредитацію закладу охорони здоров'я у встановленому законом порядку із видачею відповідного сертифікату.

Згідно інформації, наданої ФОП ФОП ОСОБА_5 Наказом МОЗ України від 20.01.2001 року № 20 було скасовано Наказ МОЗ України від 12.01.1998 року № 2 «Про затвердження стандартів державної акредитації закладів охорони здоров'я України», яким були затверджені стандарти акредитації фармацевтичних закладів. ФОП ОСОБА_5 здійснює підприємницьку діяльність з роздрібної торгівлі лікарськими засобами з липня 2001 року на підставі відповідних ліцензій (а.с. 137 - 140).

У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає на те, що аптека, в якій працювала ОСОБА_4 не потребувала державної акредитації, оскільки Наказом МОЗ України від 20.01.2001 року № 20 було скасовано Наказ МОЗ України від 12.01.1998 року № 2 «Про затвердження стандартів державної акредитації закладів охорони здоров'я України», яким були затверджені стандарти акредитації фармацевтичних закладів. Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги означені посилання апелянта, оскільки як вже зазначалося раніше, аптека офіційно набуває статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації, а тому відповідно й до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується робота у аптеках, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

Отже, враховуючи вище викладені обставини, судом першої інстанції правомірно було встановлено, що аптека фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, в якій працювала Позивач державної акредитації закладу охорони здоров'я із видачею відповідного сертифікату не проходила, тому, враховуючи положення наведених вище норм законодавства, вона не має офіційного визнання статусу закладу охорони здоров'я. Таким чином, робота в цьому закладі не може бути зарахована до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання неправомірним рішення та зобов'язання поновити виплату пенсії належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними у справі матеріалами та задовленню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову Арцизького районного суду Одеської області вд 14 червня 2016 року по справі № 492/448/15-а, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя С.І. Жук