Справа № 820/1544/16
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 р.Справа № 820/1544/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2016р. по справі № 820/1544/16

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області , Національної поліції України

про скасування наказу та поновлення на роботі,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 ( далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області , Національної поліції України ( далі - відповідачі) з урахуванням уточнених позовних вимог, просила: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 05.11.2015 року № 594 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 у запас Збройних сил за пунктом 64 "з" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 05.11.2015 року; зобов'язати Національну поліцію України поновити молодшого сержанта міліції ОСОБА_1 на посаді міліціонера ОПіО Зачепилівського РВ ГУ з 05.11.2015 року або на іншій рівнозначній посаді в органах Міністерства внутрішніх справ України.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року адміністративний позов - задоволено.

Скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 05.11.2015 року № 594 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 у запас Збройних сил за пунктом 64 "з" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 05.11.2015 року.

Зобов'язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області поновити молодшого сержанта міліції ОСОБА_1 на посаді міліціонера ОПіО Зачепилівського РВ ГУ з 05.11.2015 року.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягала негайному виконанню.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 12.08.2014 року ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ та працювала на посаді молодшого сержанта міліції, міліціонера ОПіО Зачепилівського РВ ГУ на підставі наказу ГУ МВСУ в Харківській області від 12.08.2014 р. № 308 о/с .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є матір'ю дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим, наказом ГУМВС України в Харківській області позивачу було надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею віку 3-х років, де вона перебуває до цього часу.

Наказом ГУ МВСУ в Харківській області від 05.11.2015 р. № 594 о/с ОСОБА_1, згідно пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено у запас Збройних сил за пунктом 64 "з" (через скорочення штатів) під час перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Не погоджуючись з викладеним, позивач звернулась до суду з позовом в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 05.11.2015 року № 594 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 у запас Збройних сил за пунктом 64 "з" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 05.11.2015 року та зобов'язати Національну поліцію України поновити молодшого сержанта міліції ОСОБА_1 на посаді міліціонера ОПіО Зачепилівського РВ ГУ з 05.11.2015 року або на іншій рівнозначній посаді в органах Міністерства внутрішніх справ України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку ГУ МВСУ в Харківській області, як суб'єктом владних повноважень, не дотримано вимог закону про захист охороняємих прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому його оскаржуваний наказ є протиправним, що дає суду підстави для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.18 Закону України "Про міліцію", порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114.

Так, пунктом 10 Положення № 114 визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством. Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Колегія суддів зазначає, що правовідносини з приводу проходження позивачем служби унормовані спеціальним актом законодавства - Положенням, а тому норми всіх інших актів законодавства до цих правовідносин можуть бути застосовані лише в разі відсутності відповідних норм права в Положенні та за умови, що приписи цих актів не суперечать характеру та змісту правовідносин з проходження служби в міліції, тобто в субсидіарному порядку.

Так, підпунктом "є" п. 49 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, визначено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються додаткові та соціальні (по вагітності, пологах і догляду за дитиною), творчі, у зв'язку з навчанням відпустки.

Крім того, п. 61 Положення № 114 встановлено, що додаткові і соціальні відпустки особам рядового начальницького складу надаються відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 17 Положення №114 вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

У відповідності до ч.1 ст. 47 Закону України "Про Національну поліцію", призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно із пунктом 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що механізму скорочення атестованих працівників органів внутрішніх справ спеціальним законодавством не передбачено.

Таким чином, відповідно до ч. 7 ст. 9 КАСУ, згідно якої разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, застосовується закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), при скороченні атестованих працівників органів внутрішніх справ у частині, яка не врегульована спеціальним законодавством, слід застосовувати аналогію закону, тобто використовувати правові акти, що регулюють подібні за змістом відносини (аналогія закону).

Дана позиція відповідає вимогам рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/202 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або посадових осіб), відповідно до якого, при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов'язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Так, спеціальним Законом не визначено строк попередження працівників органів внутрішніх справ про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, слід вважати, що працівники відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України повинні бути попереджені про майбутнє звільнення не пізніше ніж за два місяці.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані вимоги ГУ МВСУ в Харківській області дотримані не були і про звільнення за скороченням штатів позивача належним чином не було повідомлено.

Таким чином, Закон України "Про Національну поліцію" не містить положень щодо гарантій вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, тощо, в даному випадку до спірних правовідносин застосовуються конституційні принципи і загальні засади права.

Гарантії для даної категорії осіб передбачені Кодексом законів про працю України, зокрема, згідно із частиною третьою статті 184 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звільнення позивача зі служби під час перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є незаконним.

Вищезазначене положення ст.184 КЗпП України відповідає правовій позиції Євроопейського Суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. № 3477-ІУ суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Обов'язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Так, у рішенні ЄСПЛ від 22.03.2012 року по справі "Костянтин Маркін проти Російської Федерації" зазначено, що по-перше, право на відпустку по догляду за дитиною належить всім громадянам без будь-яких відмінностей за ознаками статі або професії. Збройні сили, поліція та державні службовці не виключаються з числа користувачів цього фундаментального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАСУ висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції стосовно того, що звільнення позивача є законним та обгрунтованим. Окрім того, неправомірне звільнення позивача з органів внутрішніх справ позбавило його можливості вирішити питання про вступ до органів Національної поліції України у визначені законом строки.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано задовольнив адміністративний позов ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 26.01.2015 р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2016р. по справі № 820/1544/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бондар В.О.
Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О. Калитка О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 05.09.2016 р.