Справа № 814/4197/13-а
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 р. Справа № 814/4197/13-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_3 адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2013 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання неправомірною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року фізична особа-підприємець (далі ФОП) ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду (далі УПФ) України в Ленінському районі м. Миколаєва про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату заборгованості в розмірі 4 704,63 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідно до п.4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», він відноситься до осіб, які звільнені від сплати єдиного внеску.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що на позивача не розповсюджується норма п.4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», оскільки він є пенсіонером не за віком, а за вислугою років.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2013 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу №Ф-3379 від 07 серпня 2013 року УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва виставлену ФОП ОСОБА_4

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва подало апеляційну скаргу, в якій апелянтом ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за вислугою років (служба в органах внутрішніх справ) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

11 червня 2012 року ОСОБА_4 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на спрощеній системі оподаткування.

07 серпня 2013 року УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва виставило ОСОБА_4 вимогу №Ф-3379 про сплату заборгованості сумі 4 704,63 грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що з системного аналізу норм діючого законодавства вбачається, що надання пільг щодо звільнення від сплати єдиного внеску не залежить від виду отримуваної пенсіонером пенсії (за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника чи за вислугу років), визначальним критерієм надання вказаних пільг є досягнення фізичною особою - підприємцем пенсійного віку. Таким чином, фізична особа - підприємець, яка досягла пенсійного віку, незалежно від виду пенсії, яку отримує, має право на пільги, встановлені ч.4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Суд першої інстанції зазначив, що аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2012 року у справі №К/9991/50185/12.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі УПФ України в Ленінському районі м. Миколаєва вказується, що на позивача не розповсюджується норма п.4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», оскільки він не є пенсіонером за віком.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не приймає доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами Пенсійного фонду України у випадках, передбачених цим Законом (п.6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Таким чином, умовою для формування та надсилання платнику єдиного внеску є наявність у такого платника недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Фізичні особи-підприємці, в силу ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», є платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно з ч.4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до матеріалів справи, позивач є пенсіонером та не бере добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, тобто не є платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Доводи апелянта щодо нерозповсюдження на позивача положень ч.4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» з огляду пільговий характер його пенсії є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку. Тобто, даною нормою передбачено право вибору пенсії.

Отже це право позивача обирати вид пенсії за власним бажанням, але це не позбавляє позивача, який досяг пенсійного віку, права вважатися пенсіонером за віком.

У зв'язку з тим, що позивач отримує пенсію за вислугу років, а ч.4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не містить застережень щодо її незастосування до осіб, які при настанні пенсійного віку обрали пенсію за вислугу років (а не пенсію за віком), а тому позивач не повинен сплачувати за себе єдиний внесок.

Дана правова позиція узгоджується із висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в аналогічних справах, що було вірно встановлено судом першої інстанції.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Л ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3