Справа № 815/2832/16
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2832/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Драчук О.С.

сторін:

позивач: ОСОБА_1

ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

відповідач: ОСОБА_3 (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним акту перевірки від 14.03.2016р.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 02 вересня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії посадових осіб ДФС в Одеській області при проведенні фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1);

визнати протиправним акт від 14.03.2016р. «Про результати фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами»;

зобов'язати Головне управління ДФС в Одеській області відшкодувати суму судових витрат на користь ФОП ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням ДФС в Одеській області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Героїв Сталінграду, 10, результати якої оформлені актом №58/15-32-40-02/НОМЕР_1 від 14.03.2016р. Позивач вважає, що перевірку проведено з порушенням процесуального та матеріального права, зокрема щодо процедури призначення та проведення фактичної перевірки, зокрема п.п.80.2, 81.1, 85.8 Податкового кодексу України. Крім того, на думку позивача, відповідачем порушено пп.17.1.6 п. 17.1 ст.17 ПК України, відповідно до якого платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок перед їх підписанням.

У судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві (а.с. 4-7), підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях (а.с. 34-98), зазначивши, що акт фактичної перевірки № 58/15-32-40-02/НОМЕР_1 від 14.03.2016 р., його висновки, а також дії щодо їх складення не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Висновки, викладені в акті податкової перевірки, не є предметом оскарження в адміністративному суді, оскільки не є обов'язковими ні для платника податків, ні для керівника контролюючого органу, оскільки останній оцінює, викладені в акті перевірки доводи, і, в разі наявності податкових порушень, приймає податкове повідомлення-рішення, яке визначає грошові зобов'язання платникові податків. Відповідач наголошує, що висновки, викладені в акті перевірки, є лише відображенням фактич них дій податкових інспекторів-ревізорів, а відтак не створюють жодних правових на слідків, в звязку з чим акт перевірки не порушує права платника податків безвідносно до змісту такого акту, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову щодо протиправності акту перевірки, а так само дій щодо включення до акту перевірки будь-яких даних.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням ДФС в Одеській області на підставі наказу №288 від 03.03.2016р. «Про проведення фактичної перевірки» ФОП ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1), направлень №№118, 119 від 03.03.2016р., відповідно до п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, з метою здійснення контролю за дотриманням вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, порядком здійснення готівкових розрахунків, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Героїв Сталінграду, 10.

За результатами вказаної перевірки складено акт про результати фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами госпо дарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до ви конання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами №58/15-32-40-02/НОМЕР_1 (а.с. 12-15), відповідно до висновків якого встановлено порушення:

п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), в звязку з чим розрахункова операція через РРО не проведена, розрахунковий документ не виданий на суму 10,0 грн.;

п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), оскільки в магазині не ведеться у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме не надані накладні на алкогольні напої згідно з додатком;

ч.13 ст. 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», оскільки в магазині встановлено реалізацію сигарет продавцем ОСОБА_4 (яка знаходилась на стажуванні) за цінами вищими, ніж вказані на пачці виробником, а саме сигарети «Бонд» реалізовано за ціною 10.00 грн., ціна на пачці виробника 9,50 грн. з урахуванням 5/5% акцизного податку, ціна повинна складати 9,98 грн.Р

Відповідач не згодний з висновками вказаного акта, вважає протиправними дії посадових осіб ДФС в Одеській області при проведенні фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1, в звязку з чим звернувся з цим позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Серед функцій контролюючих органів є здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підак цизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечення міжгалузевої координації у цій сфері (п.п. 19 1.1.14 ПК України).

Згідно з п.п. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України податковий кон троль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого по кладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що ре гулюють відповідну сферу правовідносин.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.п.16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з п. 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України тривалість фактичних перевірок не повинна перевищувати 10 діб.

Пунктом 80.7 ст. 80 ПКУ передбачено, що фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами органу контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

За приписами пп.80.2.5 п.80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності, зокрема, таких обставин: у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Порядок допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки регулюється ст. 81 Податкового кодексу України, відповідно до якої посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення та за умови пред'явлення або надіслання таких документів: направлення на проведення перевірки; копії наказу про проведення фактичної перевірки; службових посвідчень осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

З системного аналізу вищенаведеної норми податкового законодавства можна дійти висновку, що зазначена у п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України друга час тина речення «здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавст вом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального» є підставою для проведення фактичної перевірки контролюючим органом.

Враховуючи вищезазначені положення ПК України, Головним управлінням ДФС в Одеській області з метою виконання покладених на контролюючий орган функцій з контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, видано наказ № 288 від 03.03.2016 р. щодо проведення фактичної пе ревірки ФОП ОСОБА_1 (а.с. 39-40).

При цьому суд зазначає, що останній є чинним, вимоги щодо його скасування позивачем не заявлено.

Щодо посилання позивача на порушення відповідачем пп. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 ПК України, відповідно до якої платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок перед їх підписанням, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи посадовими особами відповідача 14.03.2016р. складено акт відмови від ознайомлення та підписання акта перевірки, який підтверджує факт відмови від ознайомлення та підписання фізичною особи-підприємцем ОСОБА_1 акта перевірки №58/15-32-40-02/НОМЕР_1 (а.с. 17). Крім того, посадовими особами відповідача 14.03.2016р. складено акт відмови від отримання акта перевірки, в якому зазначено, що позивач відмовився від отримання акта перевірки №58/15-32-40-02/НОМЕР_1 (а.с. 116). При цьому в акті перевірки зроблено запис про те, що ФОП ОСОБА_1 від підпису, ознайомлення та підписання акту перевірки відмовилась (а.с. 15), останній підписано головним державним ревізором - інспектором відділу ліцензування та контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_5, головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за виробництвом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_6

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим суд враховує, що застосування різних способів захисту порушеного права позивача повинно відбуватись з урахуванням конкретних обставин справи в кожному окремому випадку. Порушення вимог законодавства рішенням чи діями субєкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обовязковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішеннями.

Таким чином, обовязковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність законодавчо встановлених підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій посадових осіб ДФС в Одеській області при проведенні фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1), оскільки такий спосіб захисту не забезпечує відновлення порушеного права позивача, за судовим захистом якого він звернувся.

Щодо оскарження позивачем акту перевірки, визнання його протиправним, суд зазначає, що акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень у ро зумінні статті 17 КАС України, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт пере вірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого орга ну, а тому оцінка акту, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого ор гану щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути нада на судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі та кого акту.

Аналогічну правову позицію висловлено у Постанові Верховного Суду України від 10.09.2013р. у справі № 21-237а13.

Відповідно до положень ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

При цьому суд звертає увагу, що згідно ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Приписами ч. 1 ст. 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтерес.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який проведено Конституційним Судом України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що акт фактичної перевірки від № 58/15-32-40-02/НОМЕР_1 від 14.03.2016 р. є службовим документом, відповідно не є рішенням контролюючого органу, а тому не причиняє негативних наслідків для платника податків у вигляді донарахувань сум податкових зобовязань та/або штрафних санкцій.

Так, вбачаючи в акті перевірки неправомірні висновки, платник податків в першу чергу має право надати заперечення на такий акт, як це передбачено ст.ст. 81 і 86 Податкового кодексу України. Водночас не доведено, що саме висновки акта перевірки порушують права позивача, оскільки це визначальний аспект для розгляду справи судом, виходячи з положення ч. 1 ст. 2 КАС України. Цим положенням визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладеного, в межах заявлених позовних вимог, суд зазначає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання протиправним акту від 14.03.2016р. «Про результати фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами», оскільки в даному разі відсутнє порушення права позивача, що може бути обєктом судового захисту.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.71 цього КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області неправомірні, безпідставні, не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, здійснені позивачем судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 94, 159-164, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним акту перевірки від 14.03.2016р.,- відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови буде виготовлено та підписано 07.09.2016 р.

Суддя: Г.П. Самойлюк

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним акту перевірки від 14.03.2016р.,- відмовити повністю.

07 вересня 2016 року.