Справа № 805/1290/16-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2016-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Крилова М.М.
Суддя-доповідач - Компанієць І.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року справа №805/1290/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Компанієць І.Д., суддів Ляшенка Д.В., Ястребової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 року у справі №805/1290/16-а за позовом ОСОБА_3 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області, управління Державної казначейської служби України у м. Слов'янську Донецької області про визнання протиправної бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач просила визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Донецькій області щодо невиплати їй заробітної плати з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до абз.2 ч.1 ст.144 ЗУ від 07.07.2010 № 2453 «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 14.10.2014 № 1697 «Про прокуратуру», а з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року та з 09.09.2015 року по 31.12.2015 року виходячи з розміру посадового окладу, визначеного згідно з абз.2 ч.1. ст.147 ЗУ від 07.07.2010 № 2453 «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 12.02.2015 №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд»;

Зобов'язати ТУ ДСА України в Донецькій області зробити перерахунок заробітної плати ОСОБА_3 з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до абз.2 ч.1 ст.144 Закону України від 07.07.2010 № 2453 «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 14.10.2014 № 1697 «Про прокуратуру», а з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року та з 09.09.2015 року по 31.12.2015 року виходячи з розміру посадового окладу, визначеного згідно з абз.2 ч.1 ст.147 Закону України від 07.07.2010 № 2453 «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192 «Про забезпечення права на справедливий суд», виплативши різницю в нарахованих сумах з урахуванням виплачених коштів.

В обґрунтування позову зазначила, що з 01.08.2013 по теперішній час обіймає посаду помічника судді Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області, віднесену до 5 категорії посад державних службовців.

Підпунктом 59 п. 5 розділу ХІІ Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 з 26.10.2014 року, частину 1 статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доповнено абзацом 2, відповідно до якого розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посада яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

З 29.03.2015 набрав чинностіЗакон України «Про забезпечення права на справедливий суд», яким викладено у новій редакції Закон України «Про судоустрій та статус суддів». При цьому питання щодо матеріального, побутового забезпечення та соціального захисту працівників судової системи викладені у статті 147 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів».

Отже з жовтня 2014 року по грудень 2015 року порушене її право на отримання посадового окладу відповідно до діючого законодавства, що полягає в протиправній бездіяльності відповідача.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просила скасувати постанову, прийняти нову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування зазначила, що суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин висновки Верховного Суду України в певних справах, в яких не містилися правові висновки по спірним питанням.

Суд не звернув увагу, що ТУ ДСА повинно керуватися законами України, а не підзаконними нормативно-правовими актами, тобто постановами КМ України.

Суд першої інстанції проігнорував практику Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України».

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п. 2 ч. 1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, встановила наступне.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_3 призначено на посаду помічника судді Приморського районного суду м. Маріуполя на час виконання повноважень судді Шишиліна О.Г. на підставі наказу № 8-к від 01.08.2013. (а.с.6-8)

Відповідно до довідки наданої відповідачем до суду про нараховану заробітну плату позивача, нарахований дохід у таких розмірах: жовтень 2014 року - 7132,60 грн., листопад 2014 року - 8293,44 грн., грудень 2014 року - 10736,09 грн., січень 2015 року - 4728,07 грн., лютий 2015 року - 5485,20 грн., березень 2015 року - 9779,61 грн., квітень 2015 року - 2487,77 грн., травень 2015 року - 4124,33 грн., червень 2015 року - 10169,38 грн., липень 2015 року - 192,07 грн., серпень 2015 року - 10401,32 грн., вересень 2015 року - 9522,42 грн., жовтень 2015 року - 5426,19 грн., листопад 2015 року - 6848,94 грн., грудень 2015 року - 10566,94 грн., місячний оклад позивача у період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року складав 1218 грн., у вересні 2015 року - 2380,18 грн., у жовтні 2015 року - 2493,52 грн., у листопаді та грудні 2015 року - 2756 грн. (а.с.36).

11.03.2016 року позивач звернулася до ТУ ДСА України в Донецькій області з заявою про перерахунок заробітної плати з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», а з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року виходячи з розміру посадового окладу, визначеного згідно з абзацом другим частини першої статті 147 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», виплативши різницю в нарахованих сумах з урахуванням виплачених коштів.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України від 14 жовтня 2014 року №1697 «Про прокуратуру», яким внесено зміни до статті 144 Закону України від 07 липня 2010 року №2453 «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців (абзац другий ч.1 ст.144 Закону України від 07 липня 2010 року №2453 «Про судоустрій і статус суддів»).

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII чинності Закон України від 14 жовтня 2014 року №1697 «Про прокуратуру» Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

З 28 березня 2015 року Законом України від 12 лютого 2015 року Закону України №192 «Про забезпечення права на справедливий суд» затверджено нову редакцію Закону України від 07 липня 2010 року №2453 «Про судоустрій і статус суддів», частиною першою ст. 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України №192 «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723 «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України (частини 7 та 8 ст.33 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723 «Про державну службу»).

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яка передбачає, що Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом, що передбачено ст.13 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці».

За правилами статті 142 Закону України від 07 липня 2010 року №2453 «Про судоустрій і статус суддів», у редакції чинній до 28 березня 2015 року, передбачено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (абзац перший ч.1 ст.142 цього Закону). Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України та Державної судової адміністрації (абзаци перший та третій ч.2 ст.142 цього Закону)

Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України, про що зазначено в ст.143 Закону України від 07 липня 2010 року №2453 «Про судоустрій і статус суддів», у редакції чинній до 28 березня 2015 року.

Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону України від 07 липня 2010 року №2453 «Про судоустрій і статус суддів»у редакції з 28 березня 2015 року.

З 01 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80 «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону України від 07 липня 2010 року №2453 «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону України від 07 липня 2010 року №2453 «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», зокрема Додатком 47, який залишався незмінним до 09 вересня 2015 року.

Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року №2456 передбачено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року №2456 передбачено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а законами України від 16 січня 2014 року № 719 «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та № 80 видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453, частини першої статті 147 Закону № 2453 (у редакції з 28 березня 2015 року) не передбачено, Територіальне управління ДСА України в Донецькій області як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Відповідна правова позиція та висновок щодо застосування норм матеріального права викладені у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2016 року № 21-1726а16 (справа №820/4648/15) та у постановах Верховного Суду України від 13 липня 2016 року в справах №820/4653/15 і № 818/3372/15.

Додатком 47 до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (в редакції чинній з 09.09.2015), схема посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів приведена у відповідність до абзацу другого ч. 1 ст. 147 Закону України від 07 липня 2010 року №2453 «Про судоустрій і статус суддів» але з приміткою, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення; інші виплати працівникам апарату судів, передбачені цією постановою, здійснюються виключно в межах фонду оплати праці суду, що підлягає врахуванню з огляду на п.9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року № 80 «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Таким чином, з урахуванням наведеного правового висновку Верховного Суду України, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність з боку ТУ ДСА України в Донецькій області протиправної бездіяльності щодо невиплати заробітної плати позивачу з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України від 07.07.2010 № 2453 «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 14.10.2014 № 1697 «Про прокуратуру», а з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року та з 09 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року виходячи з розміру посадового окладу, визначеного згідно з абзацом другим частини першої статті 147 Закону України від 07.07.2010 № 2453 «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України від 12.02.2015 №192 «Про забезпечення права на справедливий суд». Тому відсутні підстави для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок заробітної плати за заявленими вимогами.

Суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта, що у постановах ВСУ, які взяті до уваги при вирішенні спору, не містилися правові висновки по спірним питанням, оскільки Верховний Суд в своїх постановах вказав, що з 26.10.2014 року по 09.09.2015 року законами не передбачалися видатки на реалізацію змін до заробітної плати та грошового забезпечення працівників апарату суду в розмірах відповідно до Законів, Кабінет міністрів України відповідних змін до своїх постанов не вніс, тому ТУ ДСА як головний розпорядник бюджетних коштів не мав правових підстав для перерахунку за виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах, інших ніж визначено діючими постановами КМУ.

Аналогічна ситуація мала місце і в період з 09.09.2015 року по 31.12.2015 року.

Судова колегія вважає безпідставним посилання апелянта, що ТУ ДСА повинно керуватися законами України, а не постановами КМ України, оскільки, як зазначалося вище, законами України від 16 січня 2014 року № 719 «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та № 80 не передбачено видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453, частини першої статті 147 Закону № 2453 (у редакції з 28 березня 2015 року)

Суд апеляційної інстанції не приймає доводів апелянта про порушення судом першої інстанції практики Європейського суду, оскільки правовідносини, що розглядав Європейський суд у справі «Кечко проти України» не є тотожними правовідносинам, що склалися по цій справі.

Враховуючи викладене, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 року у справі №805/1290/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 27 липня 2016 року у справі №805/1290/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Суддя-доповідач І.Д. Компанієць

Судді Д.В. Ляшенко

Л.В. Ястребова