Справа № 805/1687/16-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2016 р. Справа №805/1687/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В.,

за участю секретаря судового засідання Лазник І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРГАЗ»

до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 лютого 2016 року №

за участю представників сторін:

від позивача: Лєпорська О.В. - за дов. від 01.07.2016р.

від відповідача: Ламєкін С.М. - за дов. від 17.06.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «МАРГАЗ» заявлено позов до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (з урахуванням заміни судом відповідача у зв'язку із реорганізацією) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 лютого 2016 року № про сплату суми грошового зобов'язання за основним платежем з податку на додану вартість на суму 973848 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 486924 грн.

Позивач вважає, що прийняте на підставі акту перевірки від 10 лютого 2016 року № 159/05-81-22-03/34440221 (надалі - акт перевірки) податкове повідомлення-рішення від 24 лютого 2016 року № є протиправним, та таким, що не відповідає фактичним обставинам, та яке виникло в результаті невірного тлумачення податковим органом чинного законодавства України. Також позивач зазначає про необґрунтованість висновків податкового органу про відсутність реальних господарських операцій між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Статус-Агро», зазначаючи про наявність всіх документів, що підтверджують правомірність формування податкового кредиту. Крім того, позивач зазначає на те, що вирок суду в кримінальній справі, який набрав законної сили, є обов'язковим при застосуванні його у інших справах лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності до вимог діючого законодавства, посилаючись на відсутність факту реального здійснення господарських операцій позивача із Товариством з обмеженою відповідальністю «Статус-Агро».

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРГАЗ» зареєстроване як юридична особа, включене до ЄДРПОУ за номером 34440221, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ата фізичних осіб-підприємців, перебуває на податковому обліку у Маріупольській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

З 21 січня 2016 року по 3 лютого 2016 року відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «АГРОСТАТ ЛТД» (до 31 травня 2015 року назва ТОВ «Статус-Агро»), за результатами якої складений акт від 10 лютого 2016 року № 159/05-81-22-03/34440221.

За результатами перевірки (висновок акту стор. 22) відповідачем встановлено допущення позивачем порушень податкового законодавства, а саме пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження задекларованого показнику суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду та сплачується до державного бюджету в розмірі 973848 грн. за березень 2015 року.

За висновками акту перевірки відповідачем було прийнято спірне податкове повідомлення-рiшення вiд 24 лютого 2016 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1460772 грн., з яких за основним платежем у сумі 973848 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 486924 грн. за порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що 30 вересня 2014 року між позивачем як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Статус Агро» як постачальником був укладений договір поставки № 3009/2014 на товарно-матеріальні цінності, визначені у специфікаціях. Згідно зі специфікацією до зазначеного договору від 16 березня 2015 року № 3 позивачем придбана олія соняшникова нерафінована не виморожена (пресова)1 сорт у кількості 305 т. на суму 5969322 грн. 75 коп. Згідно з умовами договору позивачем були отримані видаткова, податкова накладна № 13 від 26 березня 2015 року на загальну суму 5843086 грн. 25 коп., в тому числі податок на додану вартість 973847 грн. 71 коп., а також рахунок на оплату від 26 березня 2015 року № 14. Розрахунки за придбаний товар підтверджується виписками з рахунку позивача у ПАТ «Перший український міжнародний банк» за 23 липня 2015 року, за 30 липня 2015 року, за 1 липня 2015 року, за 4 серпня 2015 року, за 10 серпня 2015 року. Перевезення товару підтверджується залізничною накладною від 20 березня 2015 року № 50268671. Факт отримання зазначеного товару підтверджується актом приймання-передавання олії соняшникової від 26 березня 2015 року № 451.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІV (надалі - Закон № 996). Відповідно до статті 1 Закону № 996 господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період. Згідно зі статтею 3 Закону № 996 метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Долучені до матеріалів справи податкові накладні підтверджують право позивача та правильність формування ним податкового кредиту відповідно до норм Податкового кодексу України.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для висновків відповідача щодо відсутності реального характеру господарських операцій, здійснених між позивачем та ТОВ «Статус Агро» стала, зокрема, узагальнена податкова інформація Головного управління ДФС у Херсонській області від 19 травня 2015 року № 179/21-03-22-04/37364933 щодо ТОВ «Статус Агро» за звітні періоди декларування ПДВ: квітень - липень, грудень 2014 року, січень - березень 2015 року, яка складена на підставі інформаційних баз податкового органу, оскільки підприємство відсутнє за юридичною адресою.

Суд зазначає, що вищезазначена податкова інформація не є перевіркою господарської діяльності контрагента позивача по взаємовідносинам саме з позивачем. Суд також зазначає, що акти про неможливість проведення зустрічної звірки не є тим самим, що і результати проведеної зустрічної звірки, які є джерелом отримання податкової інформації, що статтею 83 Податкового кодексу України визначене в якості підстави для висновків під час проведення перевірок. Сама по собі неможливість реалізації контролюючими органами визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок чи перевірок не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства платником податків. Також вказані матеріали перевірки складені іншими податковими інспекціями та встановлені факти щодо інших юридичних осіб, не можуть слугувати єдиною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання господарських операцій позивачем за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи та не може бути доказом вчинення позивачем незаконної господарської діяльності. Податкове законодавство України не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов'язання з податку на додану вартість, як наявність висновку податкового органу щодо ознак фіктивності контрагента.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Доказів чи доводів того, що позивачем укладені угоди, які суперечать діючому законодавству, відповідачем не наведено. Суд також зазначає, що Податковий кодекс України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника від інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання віднесення певних сум до податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент якимось чином порушив діюче законодавство або не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Податковий кодекс України також не зобов'язує платника податків (покупця) перевіряти від яких підприємств та коли отриманий товар, що є предметом договору, платником податків (продавцем). Крім того, платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Суд не приймає посилання відповідача щодо наявності вироку Суворовського районного суду м. Херсона від 24 вересня 2015 року відносно одного з керівників ТОВ «Статус Агро» з огляду на наступне.

У матеріалах справи є наявна копія вироку Суворовського районного суду м. Херсона від 24.09.2015 року у справі № 668/11024/15-к, з якого вбачається, що ОСОБА_3, який з 1 серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Статус Агро» № 01/08 від 01 серпня 2014 року та наказу № 01/09-ОК від 01 серпня 2014 року обіймав посаду виконуючого обов'язки директора ТОВ «Статус Агро», визнано винуватим у пред'явленому йому за частиною 1 статті 212 Кримінального кодексу України обвинуваченні, а саме умисне ухилення від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене службовою особою підприємства незалежно від форм власності, що призвело до фактичного ненадходження до Державного бюджету України коштів у значних розмірах. Вирок набрав законної сили 26 жовтня 2015 року. Суд не приймає копію вироку як доказ у даній справі, оскільки при розгляді справи № 668/11024/15-к підсудному ОСОБА_3 інкриміновано тільки ухилення від сплати податків по взаємовідносинах з ТОВ «АПК «Схід» і не досліджувалися договори між ТОВ «МАРГАЗ» та ТОВ «Статус Агро» та реальність поставок олії соняшникової на адресу ТОВ «Статус Агро» з іншими постачальниками.

Відповідачем у акті перевірки також вказано на дефекти при складанні документу «видаткова накладна» від 26 березня 2015 року № 13, в якій відсутня розшифровка підпису особи, що отримала товар, що на думку відповідача унеможливлює встановити повноваження особи щодо підписання цього документу. Щодо цього суд зазначає, що наявність формальної помилки в первинному документі, не є вирішальною ознакою безтоварності (нереальності) господарської операції, що підтверджується судовою практикою (постанова ВАСУ від 11.02.2015р. по справі № К800/1217/13, від 20.01.2015р. по справі № К/800/15312/13).

Подальше використання придбаного товару та послуг у ТОВ «Статус-Агро» у господарській діяльності позивача відбулося шляхом реалізації товару, що підтверджується зовнішньоекономічним контрактом від 19 березня 2015 року, актом приймання-передачі від 26 березня 2015 року за контрактом, вантажно-митною декларацією від 27 квітня 2015 року.

Вищевказані обставини та докази, які суд оцінює у їх сукупності відповідно до статті 86 КАС України, спростовують посилання відповідача щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях. Суд також зазначає, що відповідач ґрунтує свої висновки на припущеннях. Жодного доказу, який би підтвердив висновок податкового органу щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях відповідачем не надано.

З матеріалів справи також вбачається, що постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 червня 2016 року № 263/4434/16-п було визнано винною головного бухгалтера позивача у скоєні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 163-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення в результаті чого було занижено задекларованого податку суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахування за підсумками поточного звітного періоду та сплачується до державного бюджету в розмірі 973848 грн. за березень 2015 року. Крім того, постановою того ж суду від 20 травня 2016 року № 263/4436/16-п було визнано винною директора ТОВ «МАРГАЗ» у скоєні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 163-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення що призвело до заниження задекларованого показника суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду та сплачується до державного бюджету, на загальну суму 973848 гривень, в тому числі за березень 2015 року. Дані адміністративні справи були закриті у зв'язку з тим, що строк притягнення до адміністративної відповідальності сплинув. Однак, постановами Апеляційного суду Донецької області від 9 серпня 2016 року були скасовані вищенаведені постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 червня 2016 року та від 20 травня 2016 року, адміністративні провадження закриті за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність спірного податкового повідомлення-рішення в порядку частини 2 статті 71 КАС України, внаслідок чого позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 21911 грн. 58 коп. платіжним дорученням від 10 червня 2016 року № 1194.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРГАЗ» до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 лютого 2016 року № задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24 лютого 2016 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальній сумі 1460772 грн., з якої за основним платежем 973848 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 486924 грн.

Стягнути з Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРГАЗ» витрати по сплаті судового збору у розмірі 21911 грн. 58 коп.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 1 вересня 2016 року. Постанова у повному обсязі складена 6 вересня 2016 року.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Смагар С.В.