Справа № 821/521/16
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/521/16

Категорія: 8.3.5 Головуючий в 1 інстанції: Циганій С.І.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Бойка А.В., Танасогло Т.М.

при секретарі - Іовіч М.Г.

розглянувши у режимі відеоконференції апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15 липня 2016 року, у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної фіскальної служби у Херсонській області, а саме: визнання протиправним та скасування наказу про проведення фактичних перевірок № 86 від 02 березня 2016 року; визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № , № , № від 04 квітня 2016 року.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 15 липня 2016 року відмолено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржуваний наказ про проведення фактичних перевірок, складений з порушеннями норм податкового законодавства, так як у ньому відсутні необхідні реквізити передбачені законодавством, а тому будь-які рішення, що прийняті за наслідками протиправно проведеної перевірки є протиправними та підлягають скасуванню.

При цьому, по суті виявлених порушень під час перевірки, апелянтом зазначено, що нею не здійснюється реалізація алкогольних напої, за винятком пива, на реалізацію якого в неї є ліцензія, а тому висновки податкового органу про продаж позивачем будь-яких інших напоїв не підтверджені належними доказами, а тому є необґрунтованими.

Більш того, апелянтом зазначено, що в день проведення фактичної перевірки нею не здійснювалась господарська діяльність, що підтверджено показами свідків, а тому висновки, що викладені в акті податкової перевірки не відповідають дійсності.

Крім того, апелянтом зазначено, що до предмету спірної перевірки не включались питання щодо сплати будь-яких податків, а тому податковий орган не мав права витребовувати у позивачки документи, пов'язані з їх визначенням.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а судове рішення - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу від 02 березня 2016 року № 86 «Про проведення фактичних перевірок», а також направлень на фактичну перевірку від 10 березня 2016 року № 0236 та № 0235 здійснено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

Перед початком проведення фактичної перевірки працівниками податкового органу проведено контрольну розрахункову операцію щодо дотримання порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій, за наслідком якої складено акт проведення контрольної розрахункової операції № 018 від 11 березня 2016 року, яким встановлено, що у магазині розташованому за адресою: АДРЕСА_1, інспектором податкового органу придбано пляшку слабоалкогольного напою «Лимон Водка», об'ємом 0,33 л., виробництва ПАТ «Оболонь», вартістю 18,50 грн., без отримання відповідного чеку з РРО.

Після проведення контрольно розрахункової операції працівниками податкового органу надано продавцеві наказ та направлення на проведення перевірки, проте останнім надано відмову від їх отримання, на підставі чого складено акт відмови № 019 від 11 березня 2016 року.

При цьому, в акті (відмови) зазначено, що під час проведення перевірки до приміщення магазину увійшла невідома особа, яка втрутилась в процес перевірки, заборонила продавцеві надавати будь-які пояснення та всіляко перешкоджала перевірці.

В свою чергу, за результатами фактичної перевірки складено акт від 25 березня 2016 року № 068/21-22-22/НОМЕР_4, яким встановлено порушення, а саме: п.1 ст.3 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» - не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи вчинене вперше протягом календарного року; ст. 15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» - здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії; п. 44.3 ст. 44 ПК України - не забезпечення зберігання документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, ненадання платником податків контролюючим органом оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю.

За наслідком виявлених порушень, податковим органом направлено на адресу позивача наступні податкові повідомлення рішення:

1) податкове повідомлення-рішення від 04 квітня 2016 року № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу), на суму 1 грн.

2) податкове повідомлення-рішення від 04 квітня 2016 року № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу), на суму 23800 грн.

3) податкове повідомлення-рішення від 04 квітня 2016 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем адміністративні штрафи та санкції, на суму 510 грн.

Не погоджуючись з отриманими податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, зроблено висновок щодо наявності порушень законодавства з боку позивача у спірних правовідносинах, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно п. 75.1.3 ч. 75.1 ст. 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до ч. 80.1 ст. 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно ч. 80.4 ст. 80 ПК України, перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

В частині виявлених податковим органом порушень щодо продажу позивачем алкогольних напоїв без відповідної ліцензії, колегія суддів зазначає наступне.

Так, основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені положеннями ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Колегією встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює роздрібну торгівлю в неспеціалізованих магазинах, зокрема, алкогольними напоями.

При цьому, у позивача наявна ліцензія на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а саме: серії AE № 643903, яка надає право роздрібної торгівлі пивом.

В свою чергу, податковим органом 11 березня 2016 року встановлено факт роздрібного продажу алкогольних напоїв позивачем, відмінних від пива, що підтверджується актом проведення контрольно розрахункової операції (а.с. 16).

З вищевикладених норм вбачається, що роздрібна торгівля алкогольними напоями може здійснюватися суб'єктами господарювання за наявності у них відповідних ліцензій.

Тому, податковим органом правомірно притягнуто позивача до відповідальності за продаж алкогольних напоїв, відмінних від пива, у невстановленому для цього місці та без наявності необхідної ліцензії.

В частині виявлених податковим органом порушень щодо не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 17 ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об'єкті такого суб'єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня;

Так, з вищевказаного акту проведення контрольно розрахункової операції вбачається, що за наслідком купівлі товару працівниками податкового органу не отримано чеку з РРО, у зв'язку з відсутністю РРО у магазині позивача.

В свою чергу, вищевказаними нормами встановлено відповідальність суб'єкта господарювання за вчинення вказаних дій, а тому податковим органом правомірно притягнуто позивача до відповідальності у спірних правовідносинах.

В частині виявлених податковим органом порушень щодо ненадання документів, що належать або пов'язані з предметом перевірки, а також неналежного їх зберігання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 85.2 ст. 85 ПК України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно ч. 44.3 ст. 44 ПК України, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Так, з акту фактичної перевірки вбачається, що під час її проведення позивачем не надавалося працівникам податкового органу будь-яких документів пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, в межах предмету перевірки, а тому, податковим органом правомірно притягнуто позивача до відповідальності у спірних правовідносинах.

В свою чергу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності наказу на проведення спірної перевірки, так як з нього можливо встановити предмет перевірки, підстави перевірки, особу що підлягає перевірці, а також час проведення перевірки.

В свою чергу, працівниками податкового органу перед початком перевірки надано наказ на проведення перевірки та відповідні направлення, що підтверджується наявним у матеріалах справи актом відмови (а.с. 16).

Більш того, колегія суддів вважає, що наявність певних недоліків у спірному наказі на проведення перевірки жодним чином не спростовує численних виявлених порушень за наслідком її проведення.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що так як допитані ним свідки не знають чи працював магазин позивача впродовж усього робочого дня 11 березня 2016 року, то наданні ними свідчення не є належним доказом у справі, що спростовує факт проведення фактичної перевірки саме 11 березня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15 липня 2016 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після складання рішення у повному обсязі, згідно ст. 160 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 02 вересня 2016 року.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.В. Бойко

Т.М. Танасогло