Справа № 2-а-6796/10/1470
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2011-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2011 р.Справа № 2-а-6796/10/1470

Категорія:10.2.1Головуючий в 1 інстанції: Мавродієва М.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Коваля М. П. та Семенюка Г.В.

при секретарі Абилгазиновій К.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1П.(доручення №2 від 04.01.2011р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ленінському районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2010 року за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ленінському районі м. Миколаєва до територіальної Державної інспекції праці в Миколаївській області про визнання акту відповідача №14-01-073/0342 від 10.08.2010 року недійсним; скасування припису відповідача №14-01-073/0342-0349 від 10.08.2010 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2010 року відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ленінському районі м. Миколаєва звернулось до територіальної Державної інспекції праці в Миколаївській області про визнання акту відповідача №14-01-073/0342 від 10.08.2010 року недійсним; скасування припису відповідача №14-01-073/0342-0349 від 10.08.2010 року.

В обґрунтування позову зазначалося, що несвоєчасне здійснення щомісячних страхових виплат потерпілим та членам їх сімей склалося не з вини відділення, а у зв'язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 23.07.2009 про виплату шахтарям заробітної плати без сплати страхових внесків до Фондів, що призвело до формування заборгованості зі сплати страхових внесків, які є основним джерелом наповнення бюджету Фонду. Акумулювання коштів здійснюється на рівні виконавчої дирекції Фонду України. З боку позивача було вчинено усіх заходів для своєчасного отримання фінансування та виплати щомісячних страхових виплат.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2010 року в задоволенні адміністративного позову відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ленінському районі м. Миколаєва відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ленінському районі м. Миколаєва в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права , що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із задоволенням позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

10.08.2010 року Територіальною державною інспекцією праці у Миколаївській області перевірено відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ленінському районі м. Миколаєва на предмет дотримання законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Результати перевірки були оформленні Актом №14-01-073 0342 від 10.08.2010 (а.с.6-9) та винесено припис №14-01-073/0342-0349 від 10.08.2010р.

Під час перевірки було встановлено наступне порушення: погашення заборгованості зі страхових виплат за листопад, грудень 2009 року та січень 20010 року відбувалося з двохмісячним запізненням, виплати здійснювались, відповідно, у січні-квітні 2010 року. При цьому, потерпілим не нараховувалася належна їм компенсація за період затримки передбачена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів».

При цьому, при виплаті заборгованих страхових виплат за листопад 2009 року у січні 2010 року у відділенні не були нараховані належні 0,9 % компенсації за період затримки виплат.

При виплаті заборгованих страхових виплат за грудень 2009 року у лютому 2010 року не були нараховані належні 1,8 % компенсації за період затримки виплат. При виплаті заборгованих страхових виплат за січень 2010р. в березні 2010р. не нараховано належні 1,9 % компенсації за період затримки, при виплаті заборгованих страхових виплат за лютий 2010р. в квітні 2010р. не нараховано належні 0,9 % компенсації за період затримки.

За інформацією позивача, причиною затримки виплат в той час був брак коштів від зборів на страхування через сплату заробітної плати шахтарям без обов'язкових платежів до фондів соціального страхування за постановою КМУ. Проте, ні саме цим нормативним документом, а ні будь-яким іншим, не було скасовано право потерпілих (утриманців загиблих) на компенсацію частини втраченого доходу через затримку його виплати.

Посилання апелянта на те, що належні застрахованим громадянам щомісячні суми відшкодування виплачувались одразу після надходження коштів до відділення також не є підставою для не нарахування застрахованим особам компенсації за несвоєчасно виплачену, з затримкою на 1 календарний місяць щомісячну страхову виплату, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», установи... здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ст. 5 зазначеного вище закону, лише своєчасно не отриманий з вини громадянина доход не підлягає компенсації.

Посилання апелянта на те, що вина відділення фонду в несвоєчасній виплаті щомісячних страхових сум відсутня, а тому не потрібно застрахованим громадянам нараховувати компенсацію спростовується вимогами ст.1 Закону «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», оскільки відповідно до ч.7 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»(надалі - базовий Закон), несвоєчасно виплачені суми корегуються відповідно до порядку, встановленого ст.34 Закону України «Про оплату праці», тобто спеціальною нормою. Механізм застосування спеціальної норми - є Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою КМУ від 21.02.2001р. № 159 (надалі - Порядок).

Зазначеним вище нормативним документом, у п.1 визначено, що даний порядок «застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно п. 9 зазначеного Порядку, роз'яснення щодо застосування порядку проведення компенсації надає Міністерство праці та соціальної політики України. Згідно роз'яснень Міністерства праці та соціальної політики України щодо Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, страхова виплата за січень яка виплачена у березні підлягає компенсації.

Судом першої інстанції не враховано, що не нарахування та не виплата відділенням Фонду компенсації при наявності затримки, є штучним зменшенням купівельної спроможності страхової виплати, що є порушенням прав застрахованих осіб в сфері праці.

Відповідно до ст.ст.3,5 Закону України «Про основи законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування»визначені принципи забезпечення прав застрахованих осіб. Статтею 29 зазначеного закону визначено, що страховики несуть відповідальність відповідно до законодавства за шкоду, заподіяну застрахованим особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання матеріального забезпечення та соціальних послуг, встановлених законодавством.

10.08.2010 року державним інспектором праці на адресу позивача винесено Припис №14-01-073/0342-0349 про усунення порушень про працю та забезпечення нарахування компенсації громадянам за несвоєчасно виплачену щомісячну страхову виплату у січні-квітні 2010 року а.с.10,11).

Посилання апелянта на те що підприємства вугільної промисловості не платили страхових внесків за рішенням КМУ від 23.07.2009 року у звязку з чим зменшився обсяг надходження коштів до бюджету ФССНВ України і тому страхові виплати виплачувалися частинами по мірі надходження коштів не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги. Крім того посилання позивача на відсутність його вини в несвоєчасному перерахуванні застрахованим особам страхових виплат та відповідного фінансування відхиляються судом, оскільки відповідно до рішень Європейського суду з прав людини у справах «Кечко проти України»і «Зубко та інші проти України», органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Крім того вказаною постановою КМУ від 23.07.2009 року не було скасовано чи змінено норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»чи Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів»чи Закону України «Про основи законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Таким чином позовні вимоги про скасування припису відповідача №14-01-73/0342-0349 від 10.08.2010 задоволенню не підлягають, що було вірно зазначено в постанові суду першої інстанції.

Однак, що стосується прийняття судом першої інстанції рішення по суті щодо визнання акту перевірки відповідача №14-01-073/0342 від 10.08.2010 недійсним, судова колегія дійшла до висновку щодо помилковості висновків суду першої інстанції та наявності підстав для закриття в цій частині провадження у справі з огляду на наступне.

Стаття 17 КАС України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

На підставі наведених норм процесуального закону обовязковою умовою для звернення до суду в порядку адміністративного судочинства при оскарженні рішення субєкта владних повноважень є наявність факту прийняття відповідачем нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, обовязкового для виконання позивачем, що порушує права, свободи чи інтереси фізичної особи, або права та інтереси юридичної особи у сфері публічно-правових відносин.

Постановою КМ України від 18 січня 2003 року №50 «Деякі питання Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю»затверджено Положення про Державний департамент нагляду за додержанням законодавства про працю.

Пункт 4 вказаного Положення передбачає, що Держнаглядпраці відповідно до покладених на нього завдань: здійснює контроль додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині забезпечення реалізації прав і гарантій працівників шляхом проведення перевірок роботодавців та робочих органів виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування;

У зв'язку із здійсненням державного нагляду і контролю за додержанням законодавства про працю та законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підприємствах, в установах і організаціях усіх форм власності та у фізичних осіб, які використовують найману працю, відповідно до Положення про Державний департамент нагляду за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 N 50, та на виконання пункту 3 цієї постанови затверджено Порядок проведення перевірки стану додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що проводиться посадовими особами Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю та його територіальних органів.

Пункт 1.2. Порядку визначає процедуру здійснення державного нагляду і контролю за додержанням законодавства про працю (крім питань охорони праці) та про загальнообов'язкове державне соціальне страхування: від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; на випадок безробіття на підприємствах, в установах і організаціях усіх форм власності та у фізичних осіб, які використовують найману працю.

Пункт 1.3. Порядку передбачає , що посадові особи Державного департаменту нагляду за додержанням законодавства про працю (далі - Держнаглядпраці) та територіальних державних інспекцій праці (далі - ТДІП) (головні державні інспектори праці, їх заступники, державні інспектори праці) контролюють додержання законодавства про працю та про загальнообов'язкове державне соціальне страхування в частині забезпечення прав і гарантій застрахованих осіб шляхом проведення перевірок роботодавців та робочих органів виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 4.1. Порядку за результатами кожної перевірки обов'язково складається акт перевірки, а в разі виявлення порушень законодавства про працю чи загальнообов'язкове державне соціальне страхування - припис щодо їх усунення.

Акт - документ, складений посадовою особою Держнаглядпраці чи ТДІП, що підтверджує будь-які встановлені факти порушення законодавства про працю чи загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Припис - документ органів Держнаглядпраці про усунення виявлених порушень, що можуть призвести до шкідливих наслідків.

Таким чином, акт, складений Територіальною державною інспекцією праці у Миколаївській області за результатами перевірки відділення виконавчої дирекції ФСС від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ленінському районі м. Миколаєва на предмет дотримання законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, не є в розумінні КАС тим рішенням субєкта владних повноважень, яке породжує певні правові наслідки для позивача, спрямоване на регулювання тих чи інших відносин і має обовязковий характер для субєктів цих відносин, а тому не може бути предметом розгляду адміністративними судами за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів, керуючись п.п.3,4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає, що постановлене по справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ч.1 ст.157, ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ленінському районі м. Миколаєва задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2010 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог в частині визнання припису ТДІП в Миколаївській області №14-01-073/0342-0349 від 10.08.2010р.- відмовити.

Провадження по справі в частині визнання акту перевірки ТДІП в Миколаївській області №14-01-073/0342 від 10.08.2010 року недійсним - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 18.02.2011р.

Головуючий: суддя Зуєва Л.Є.

суддя Коваль М.П.

суддя Семенюк Г.В.