Справа № 664/1091/14-а
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2014-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2014 р.м.ОдесаСправа № 664/1091/14-а

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Никифоров Є.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Романішина В.Л.,

суддів Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Брилівської селищної ради Цюрупинського району Херсонської області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Цюрупинського районного суду Херсонської області з адміністративним позовом до Брилівської селищної ради Цюрупинського району Херсонської області про визнання протиправним та скасування рішення L сесії селищної ради шостого скликання №612 від 06.02.2014р. «Про затвердження ставки самооподаткування та затвердження «Положення про цільовий фонд Брилівської селищної ради на 2014 рік «Використання коштів від самооподаткування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало рішення загальних зборів громадян селища Брилівка від 07.06.2013р., яке прийнято з порушенням Положення про загальні збори громадян за місцем проживання в Україні, затвердженого постановою ВРУ від 17.12.1993р. №3748-ХІІ, а саме: рішення загальних зборів не підписано секретарем цих зборів. Також, позивач зазначив, що встановлення самооподаткування в 2014 році в розмірі 30 грн. з двору/квартири по смт.Брилівка не відповідає вимогам Податкового кодексу України, яким не передбачено такого податку та який забороняє установлювати місцеві податки і збори не передбачені цим Кодексом.

Брилівська селищна рада Цюрупинського району Херсонської області проти позову заперечила, зазначивши, що рішення №612 від 06.02.2014р. відповідає вимогам Закону України «Про самооподаткування сільського населення», а також, що прийняте рішення на громадських зборах про самооподаткування не підпадає під поняття податок. В задоволенні позову відповідач просив відмовити.

Постановою Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05.06.2014р. позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про встановлення відповідачем не передбачених законом місцевих податків і зборів, оскільки на підставі ст.1 Закону України «Про самооподаткування сільського населення» самооподаткування не є загальнообовязковим податком чи збором та не входить до системи оподаткування.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, та прийняти нову постанову, якою його позов задовольнити. В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не перевірено, що рішення, яке є предметом спору, прийнято відповідачем з перевищенням повноважень, визначених статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». На думку апелянта, ставка самооподаткування, встановлена селищною радою в 2014 році, є обовязковим податковим платежем, а не внеском на добровільній основі, так як Брилівська селищна рада не є субєктом благодійної діяльності та не має права створювати благодійні фонди та отримувати добровільні внески.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі протоколу загальних зборів громадян за місцем проживання від 07.06.2013р. та рішення загальних зборів громадян рішенням L сесії Брилівської селищної ради шостого скликання №612 від 06.02.2014р. «Про затвердження ставки самооподаткування та затвердження «Положення про цільовий фонд Брилівської селищної ради на 2014 рік «Використання коштів від самооподаткування» встановлено ставку самооподаткування в 2014 році в розмірі 30 грн. з двору/квартири по смт.Брилівка, а також затверджено Положення про цільовий фонд Брилівської селищної ради на 2014 рік «Використання коштів від самооподаткування».

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування вказаного рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято селищною радою законно та у повній відповідності до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Указу Президії Верховної Ради Української РСР «Про самооподаткування сільського населення». Колегія суддів погоджується з таким висновком Цюрупинського районного суду Херсонської області.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що ставка самооподаткування, встановлена відповідачем в 2014 році, є обовязковим податковим платежем, який не передбачений Податковим кодексом України. Судова колегія знаходить помилковими такі висновки апелянта, оскільки в розумінні ст.6 Податкового кодексу України податком є обовязковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу, тоді як статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» самооподаткування визначено як форму залучення на добровільній основі за рішенням зборів громадян за місцем проживання коштів населення відповідної території для фінансування разових цільових заходів соціально-побутового характеру. А відтак, прийняте рішення на громадських зборах про самооподаткування не підпадає під поняття «податок».

Більше того, в п.2 Положення про цільовий фонд Брилівської селищної ради на 2014 рік «Використання коштів від самооподаткування», серед іншого, зазначено, що цільовий фонд формується за рахунок надходжень на добровільних засадах.

Що ж до посилань апелянта на те, що Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» надано лише визначення терміну «самооподаткування» без встановлення порядку його запровадження, то такий порядок передбачено Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про самооподаткування сільського населення» від 15.06.1984р. №7132-Х, відповідно до якого рішення про самооподаткування приймають загальні збори громадян, які проживають в населеному пункті (його частині) чи в декількох населених пунктах на території сільської Ради народних депутатів; рішення про проведення самооподаткування приймається більшістю голосів громадян, присутніх на загальних зборах.

Однак, варто зазначити, що оскільки положення п.10 Указу Президії Верховної Ради Української РСР «Про самооподаткування сільського населення» від 15.06.1984р. №7132-Х, яким передбачено стягнення виконавчим комітетом сільської ради несплачених громадянами сум платежів по самооподаткуванню, суперечать визначенню самооподаткування, що міститься в ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», то, на думку колегії суддів, застосуванню підлягають норми Указу в частині, що не суперечать Закону, як нормативно-правовому акту вищої юридичної сили та прийнятому у часі пізніше.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги твердження ОСОБА_1, що при вирішенні спору судом першої інстанції не перевірялась правомірність проведення загальних зборів громадян, оскільки це не являється предметом спору в рамках даної справи.

Колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана відповідна правова оцінка. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

В силу ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 197, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Цюрупинського районного суду Херсонської області від 05 червня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Димерлій О.О.

ОСОБА_2