Справа № 2а-695/10
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2012-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2012 р. Справа № 66248/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Гуляка В.В.,

суддів: Пліша М.А., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Баранкевич А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 грудня 2010 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2010 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача в частині відмови в перерахунку та виплаті додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у відповідності зі ст.ст. 50, 67, 71 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобовязати відповідача нарахувати та виплатити заборгованість по додатковій пенсії за шкоду заподіяну здоровю, за період з 01.03.2001 р. по 30.09.2010 р., шляхом нарахування з 01.03.2001 р. суми пенсії в розмірах встановлених ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», із застосуванням Закону України «Про прожитковий мінімум» на відповідний місяць, з відрахуванням вже виплачених сум за цей період; зобовязати відповідача відшкодувати інфляційні витрати, за кожен календарний місяць, починаючи з 01.03.2001 р. помножити на коефіцієнт інфляції на всі наступні місяці, по момент фактичної виплати без врахування коефіцієнту за місяць, коли ця сума повинна нарахована та зобовязати відповідача сплатити 3 % річних від простроченої суми, з розрахунку за кожен календарний місяць, починаючи з 01.03.2001 р..

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та якому встановлено 1 групу інвалідності, повязану з наслідками аварії на ЧАЕС згідно довідки виданої МСЕК. В порушення вимог статті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якою передбачено розмір додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, дана пенсія позивачу виплачена не у повному розмірі.

Оскаржуваною постановою суду від 29.12.2010 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку додаткової пенсії, як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду 1 групи відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та зобовязано відповідача здійснити перерахунок та забезпечити виплату позивачу з 01.06.2010 р. по 30.09.2010 р. згідно ст. 54 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду оскаржило УПФ України в Виноградівському районі Закарпатської області. Вважає апелянт, що постанова суду є безпідставною і необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що виплата пенсії встановленої ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проведена вірно з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» якими, зокрема, визначено розрахункові величини, з яких необхідно виходити призначаючи пенсії, передбачені цим Законом для інвалідів 1 групи. Апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено відповідними інформаційними листами ОСОБА_1 УПФ України в Закарпатській області та УПФ України в Виноградівському районі Закарпатської області, що позивач у період з 01.01.2007 р. до 01.10.2010 р. перебував на обліку у ОСОБА_1 УПФ України в Закарпатській області, а в період з 01.03.2001 року по 30.09.2010 року не перебував і не перебуває на обліку в УПФ України в Виноградівському районі Закарпатської області (а.с. 46-47, 49).

На адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 УПФ України в Закарпатській області від 06.12.2011 року про приєднання до апеляційної скарги УПФ України в Виноградівському районі Закарпатської області на постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.12.2010 року.

Зокрема, заявник звертає увагу суду на те, що позивач отримував пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених із військової служби та деяких інших осіб» та знаходився на пенсійному обліку у Закарпатському ОВК. З 01.01.2007 р. до 01.10.2010 р. позивач перебував на обліку у ОСОБА_1 УПФ України в Закарпатській області. У звязку з переходом на пенсію за іншим законом з 01.10.2010 р. по 30.07.2011 р. позивач знаходився на обліку в УПФ України в Виноградівському районі Закарпатської області. Не погоджуючись з оскаржуваною постановою заявник посилається на те, що з 01.01.2008 р., відповідно до Закону № 107 від 28.12.2007 р., яким внесено зміни до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» додаткова пенсія встановлювалась та виплачувалася у розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян». Крім того, положення ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо мінімального розміру пенсії за віком не застосовується при нарахуванні та виплаті пенсій згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки в ч. 3 ст. 28 Закону № 1058-IV встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлюється на рівні прожиткового мінімуму застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задоволити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням. Згідно з довідкою МСЕК позивачу з 03.03.2009 року довічно встановлена І група інвалідності, причиною якої визнано захворювання, що повязане з виконанням обовязків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

На звернення позивача про проведення перерахунку додаткової пенсії відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ), відповідачем у такому відмовлено.

Суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо позовних вимог в частині права позивача як особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком передбаченого Законом № 796-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 8, 22 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 6, 8 КАС України, кожній особі гарантується право на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Звернення до адміністративного суду безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 49 Закону № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, не повинен бути нижчим 100 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року у справі № 1-28/2008 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким, зокрема, було внесено зміни до окремих положень Закону № 796-ХІІ. У звязку з чим з 22.05.2008 року відновлено дію ст.ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду є обов'язковими до виконання на території України. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, позивач мав право на додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю починаючи з 22.05.2008 року в розмірах не менших ніж передбачено Законом № 796-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо застосування Закону № 796-ХІІ, а не постанови КМ України № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року, на підставі яких відповідачем здійснювалось нарахування пенсії позивачу, що мало наслідком звуження раніше встановлених законом прав позивача.

Згідно із положеннями частини 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами, колегія суддів приходить до висновку, що при нарахуванні та виплаті позивачу державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідач діяв всупереч спеціального законодавства.

При цьому суд вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо необхідності нарахування і виплати основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з врахуванням положень ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст.9 ч.7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Враховуючи відсутність іншого порядку визначення розміру мінімальної пенсії за віком, ніж передбачений ч.2 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідачу слід застосовувати згадану правову норму при визначенні мінімального розміру пенсії за віком, що є базовою величиною для розрахунку основної і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю внаслідок Чорнобильської катастрофи та дорівнює розміру визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 р. № 80-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 березня 2008 р. за № 209/14900, одним із основних завдань управління є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком суду першої інстанції, щодо відмови в задоволенні позову в частині вимог за період із 01.03.2001 року по 31.05.2010 року з підстав пропуску строку звернення до суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється 6-ти місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернуся із позовом до суду 13.12.2010 року. Позивачем не наведено поважності причин пропуску строку звернення до суду за період до 13.06.2010 року. Тому, пропуск шестимісячного строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення без розгляду позовних вимог за період з 01.03.2001 р. по 12.06.2010 р., а не для відмови у задоволенні таких позовних вимог.

Недотримання судом першої інстанції вищевказаних вимог закону призвели до неправильного вирішення справи за відповідними позовними вимогами.

Суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог позивача щодо відшкодування інфляційних витрат та сплати 3 % річних від простроченої суми, до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Крім того, абзацом 7 п. 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України від 17.07.2003 року N 1078, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12 березня 2008 року N 170 "Про внесення змін до "Порядку проведення індексації грошових доходів населення" передбачено, що, зокрема, соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму (пенсії, обчислені з урахуванням абзацу першого частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; додаткова пенсія, підвищення, компенсаційні виплати, надбавки та інші доплати до пенсії, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму не підлягають індексації.

Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, з прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задоволити частково.

Постанову Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29 грудня 2010 року у справі № 2а-695/10/0703 скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги в частині нарахування і виплати ОСОБА_2 додаткової пенсії, як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС за період із 01.03.2001 року по 12.06.2010 року залишити без розгляду

Визнати протиправними дії ОСОБА_1 управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_2 додаткової пенсії, як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), з врахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період із 13.06.2010 року по 30.09.2010 року включно.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області провести нарахування та виплату ОСОБА_2 додаткової пенсії, як особі, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), з врахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період із 13.06.2010 року по 30.09.2010 року включно, та з врахуванням виплачених сум за цей період.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: М.А. Пліш

ОСОБА_3

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.01.2012 року.