Справа № 813/1014/16
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2016 року № 813/1014/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З,

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю : позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача Чмуневич О.Г., Кашицька Г.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського обласного центру зайнятості , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача директор Трускавецького міського центру зайнятості ОСОБА_5, про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівського обласного центру зайнятості, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача директор Трускавецького міського центру зайнятості ОСОБА_5, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить :

1) визнати протиправною бездіяльність Львівського обласного центру зайнятості в частині невиконання вимог ч.8 ст.26 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ щодо не присвоєння 12 рангу державного службовця;

2) зобов'язати Львівський обласний центр зайнятості присвоїти позивачу 12 ранг VІ категорії посад державних службовців з 14.01.2015 року та внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1;

3) зобов'язати Львівський обласний центр зайнятості провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 надбавку до заробітної плати за 12 ранг державного службовця за період з 14.01.2015 р по 29.02.2016 р;

4) стягнути з Львівського обласного центру зайнятості за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1102,42 грн та витрати на правову допомогу в сумі 6430,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14 січня 2013 року наказом №08 його призначено на посаду головного спеціаліста Трускавецького міського центру зайнятості та присвоєно 13 ранг державного службовця. Протягом роботи в Трускавецькому міському центрі зайнятості позивача було переведено на посаду головного спеціаліста відділу соціальних послуг (наказ №141 від 04.07.2014 року), на посаду головного спеціаліста(наказ №160 від 28.07.2014 р) та провідного спеціаліста комп'ютерних систем (наказ №67 від 31.03.2015 року) про що свідчать записи в трудовій книжці. Отже в той час, на думку позивача, коли повинно було відбутись чергове підвищення у ранзі державного службовця він обіймав посаду головного спеціаліста Трускавецького міського центру зайнятості. 29 лютого 2016 року у відповідності до наказу №12-к від 25.02.2016 року позивача звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. ст..40 КЗпП України. Стаж державної служби за період роботи з 13.01.2013 р по 29.02.2016 р становив 3 роки 01 місяць та 15 днів. За цей час, на його думку, відповідно до чинного законодавства йому повинно було присвоєно за період роботи на посаді з 14 січня 2013 року по 14 січня 2015 року - 12 ранг. Всупереч цьому, ОСОБА_1 не було присвоєно відповідного рангу, що є порушенням Закону України «Про державну службу».

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача подав заперечення на адміністративний позов та доповнення на заперечення, мотивуючи їх наступним. Відповідно до ст.26 Закону України «Про державну службу» ранг службовцю присвоюється відповідно до займаної посади , рівня професійної кваліфікації та результатів роботи. Також зазначає, що відповідно до п.4 Положення про ранги державних службовців затверджених постановою КМУ від 19.06.1996 №658, присвоєння чергового рангу це право роботодавця, а не його обов'язок та по спливу двохрічного терміну лише розглядається питання щодо можливості його присвоєння. У зв'язку з відсутністю подання безпосереднього керівника щодо присвоєння чергового рангу , питання стосовного можливого присвоєння ОСОБА_1 чергового рангу відповідачем не розглядалось. Додатково зазначив, що наказ Міністерства соціальної політики України «Про умови оплати праці працівників державної служби зайнятості» від 16.12.2014 р №1043, яким визначено умови оплати працівників служби зайнятості (передбачено, що до складу заробітної плати працівників державної служби зайнятості не включається надбавка за ранг) набув законної сили 23.01.2015 р , тому присвоєння чергового рангу позивачу було можливе лише за період 14.01.2013 по 22.01.2015 р.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову у повному обсязі та просили у його задоволенні відмовити, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в письмовому запереченні на позов.

Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги заперечила повністю, просила в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини по справі, суд прийшов до наступних висновків.

ОСОБА_1 14 січня 2013 року прийнятий на посаду головного спеціаліста Трускавецького міського центру зайнятості на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_6 як такий, що пройшов конкурсний відбір та присвоєно 13 ранг державного службовця, що підтверджується копією трудової книжки.

04 липня 2014 року ОСОБА_1 переведений на посаду головного спеціаліста відділу надання соціальних послуг Трускавецького міського центру зайнятості на період відпустки для за догляду дитини ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

28 липня 2014 року ОСОБА_1 переведений на посаду головного спеціаліста Трускавецького міського центру зайнятості.

05 травня 2015 року ОСОБА_1 переведений на посаду провідного інженера з комп'ютерних систем Трускавецького міського центру зайнятості.

Відповідно до наказу №12-к від 25 лютого 2016 року ОСОБА_1 звільнений з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників,на підставі п.1 ст.40 КЗпП.

Судом встановлено, з наданої копії трудової книжки ОСОБА_1, що запис про присвоєння 12 рангу державного службовця у трудовій книжці відсутній.

Не погодившись з діями Львівського обласного центру зайнятості щодо не присвоєння чергового рангу державних службовців ОСОБА_1 29 березня 2016 року звернувся до суду із вказаним позовом.

При вирішенні справи по суті суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до cт. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються, перш за все, , Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII на час виникнення спірних правовідносин) та іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання зазначеного Закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до преамбули Закону № 3723-ХІІ, зазначений закон регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу. Цей Закон визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Згідно ст. 11 Закону № 3723-XII державні службовці мають право: користуватися правами і свободами, які гарантуються громадянам України Конституцією і законами України; на справедливе ставлення до себе з боку керівників, співробітників і громадян; на оплату праці залежно від посади, яку він займає, рангу, який йому присвоюється, якості, досвіду та стажу роботи; на просування по службі, участь у конкурсах на заміщення посад більш високої категорії; захищати свої законні права та інтереси у вищестоящих державних органах та у судовому порядку.

Розділом п'ятим Закону України «Про державну службу» передбачена можливість кар'єрного росту державних службовців. Згідно з ч. 1 ст. 27, яка розміщена у цьому розділі, просування по службі державного службовця здійснюється шляхом зайняття більш високої посади на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України та Кабінетом міністрів України, або шляхом присвоєння державному службовцю більш високого рангу. Таким чином, присвоєння чергового рангу є однією з трудових гарантій, закріплених на законодавчому рівні. Недотримання порядку присвоєння чергового рангу є порушенням прав державних службовців щодо просування по службі.

Разом із цим, недодержання вимог Закону України «Про державну службу» щодо присвоєння чергового рангу чи віднесення посади держслужбовця до іншої категорії посад державних службовців є також порушенням права особи на оплату праці.

Зазначений висновок суду ґрунтується на аналізі норм діючого законодавства у сфері оплати праці. Так, відповідно до ст. 11 Закону № 3723-XII державні службовці мають право на оплату праці залежно від посади, яку він займає, рангу, який йому присвоюється; згідно ч.ч. 2 та 4 ст. 33 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Посадові оклади державних службовців встановлюються залежно від складності та рівня відповідальності виконуваних службових обов'язків. Доплата за ранг провадиться відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю.

Таким чином, надбавка за ранг є складовою частиною заробітної плати державного службовця, відповідно, порушення приписів діючого законодавства у сфері призначення службовцям певних рангів є порушенням права позивача на належну оплату праці.

Спірним питанням у даній справі є питання правомірності/неправомірності не присвоєння позивачу протягом його роботи в Трускавецькому міському центрі зайнятості (з 14 січня 2013 року по 25 лютого 2016 року) рангу.

Відповідно до ст. 24 цього Закону прийняття на державну службу, просування по ній службовців, стимулювання їх праці, вирішення інших питань, пов'язаних із службою, проводиться відповідно до категорій посад службовців, а також згідно з рангами, які їм присвоюються.

Частиною 2 ст. 25 Закону України встановлені категорії посад державних службовців, зокрема: шоста категорія - посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади.

Частиною 1 ст. 26 Закону України встановлені ранги державних службовців, зокрема: службовцям, які займають посади, віднесені до шостої категорії, може бути присвоєно 13, 12 і 11 ранг.

При прийнятті на державну службу службовцю присвоюється ранг у межах відповідної категорії посад (ч. 7 ст. 26 Закону України).

Відповідно до ч.ч. 8, 10, 13 Закону для присвоєння чергового рангу в межах відповідної категорії посади державний службовець повинен успішно відпрацювати на займаній посаді два роки. За виконання особливо відповідальних завдань державному службовцю може бути присвоєно черговий ранг достроково в межах відповідної категорії посад. У трудовій книжці робиться запис про присвоєння, зміну і позбавлення відповідного рангу.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач був прийнятий на посаду головного спеціаліста Трускавецького міського центру зайнятості 14 січня 2013 року з присвоєнням йому 13 рангу VI категорії посад.

Відповідно до ч.ч. 7-8, 10 ст. 26 Закону № 3723-XII при прийнятті на державну службу службовцю присвоюється ранг у межах відповідної категорії посад. Для присвоєння чергового рангу в межах відповідної категорії посади державний службовець повинен успішно відпрацювати на займаній посаді два роки. За виконання особливо відповідальних завдань державному службовцю може бути присвоєно черговий ранг достроково в межах відповідної категорії посад. Державний службовець може бути позбавлений рангу лише за вироком суду.

Згідно з п. 4 Положення про ранги державних службовців, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 1996 року № 658, через два роки після присвоєння державному службовцю відповідного рангу керівник державного органу за поданням безпосереднього керівника розглядає питання щодо можливості присвоєння йому чергового рангу. Позитивне рішення приймається за умови успішної роботи державного службовця. Черговий ранг не може бути присвоєний державному службовцю, до якого протягом останнього року застосовувалися дисциплінарні стягнення, а також у період проведення стосовно нього службового розслідування або здійснення кримінального провадження. Затримка у присвоєнні чергового рангу до одного року може застосовуватися до державного службовця як захід дисциплінарного впливу.

Відповідно до п. 2-5 цього Положення ранги, які відповідають третій - сьомій категоріям посад державних службовців, присвоюються, зокрема, державним службовцям інших центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, місцевих органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим - керівниками відповідних органів.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону № 3723-XII до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такий захід дисциплінарного впливу як затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Таким чином, чинним законодавством передбачено обов'язок органу державної влади за умови успішної роботи державного службовця та відсутності діючих дисциплінарних стягнень щодо цієї особи присвоювати державним службовцям черговий ранг в рамках певної категорії посад не пізніше, ніж через два роки роботи особи на займаній посаді після присвоєння попереднього рангу. А також надано право присвоювати чергові ранги достроково (до спливу дворічного терміну безперервної роботи на займаній посаді).

Як встановлено під час розгляду справи, під час роботи позивача в Трускавецькому міському центрі зайнятості (з 14 січня 2013 року і до дня його звільнення - 25 лютого 2016 року, тобто, більш ніж три роки) присвоєння ОСОБА_1 чергового рангу не відбувалось.

За поясненням представника відповідача, наданими нею у судовому засіданні, присвоєння чергового рангу є правом роботодавця, а не обов'язком.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що Львівським обласним центром зайнятості були порушені приписи ст. 26 Закону № 3723-XII в частині присвоєння позивачу чергового (дванадцятого) рангу в рамках VI категорії посад державних службовців за умови успішного відпрацювання останнього протягом двох років (з 14 січня 2013 року по 14 січня 2015 року).

Відповідно до ст. 33 Закону Україну "Про державну службу" та п. 11 Положення про ранги державних службовців з дня його присвоєння рангу державному службовцю провадиться надбавка до заробітної плати за ранг.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язання відповідача виплатити ОСОБА_1 надбавку до заробітної плати за 12 ранг державного службовця за період з 14 січня 2015 року по 25 лютого 2016 року.

Щодо відшкодування позивачеві витрат на правову допомогу, то вони, згідно до вимог ст. 90 КАСУ, відшкодуванню не підлягають.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Як зазначено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій та рішень, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Питання про розподіл судових витрат у справі суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якою передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Львівського обласного центру зайнятості в частині невиконання вимог ч.8 ст.26 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ щодо не присвоєння 12 рангу державного службовця.

Зобов'язати Львівський обласний центр зайнятості присвоїти позивачу 12 ранг VІ категорії посад державних службовців з 14.01.2015 року та внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1.

Зобов'язати Львівський обласний центр зайнятості провести нарахування та виплатити ОСОБА_1 надбавку до заробітної плати за 12 ранг державного службовця за період з 14.01.2015 р по 25.02.2016 р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Львівського обласного центру зайнятості ( ) судові витрати в розмірі 1102,00 (одна тисяча сто дві) грн. 00 коп. на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 06 вересня 2016 року.

Суддя Гулкевич І.З.