Справа № 815/1518/16
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1518/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Мороз А. П.

сторін:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Юзбашян Х.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби в Одеській області про зобов'язання видати паспорт,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби в Одеській області, в якому позивач просить суд зобов'язати Головне управління державної міграційної служби в Одеській області видати на ім'я ОСОБА_1 паспорт громадянина України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивача, зокрема зазначив, що жодних дій, які б були підставою для припинення громадянства він не скоював. А тому ненадання паспорту громадянина України без визначеного порядку позбавлення громадянства є незаконним діянням, що є порушенням Конституції України.

Позивач в судовому засіданні підтримав зав'ялені позовні вимоги з підстав, викладених в адміністративному позові та наданих в судовому засіданні поясненнях.

Представник відповідача проти позову заперечувала. В обґрунтування заявленої правової позиції зазначила, що ОСОБА_1 був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2, виданий 01.04.2006 Довгинцівським РВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Згідно висновку ГУМВС України в Дніпропетровській області, паспорт виданий з порушенням вимог наказу МВС №600. Вказаний паспорт списаний та знищений, згідно акту списання та знищення паспортів громадян України виданих незаконно.

За обліками бази даних «громадянство» ГУ ДМС України в Дніпропетровській області серед осіб, які звернулись щодо набуття чи прийняття до громадянства України ОСОБА_1 не значиться.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 1985 р. н. документований 01.04.2006 р. паспортом серії НОМЕР_2 на підставі довідки про набуття громадянства України № 780/05, виданої 02.03.2005 р. УМВС України в Дніпропетровській області.

30.01.2007 р. начальником відділення ВГІРФО КМУ УМВС України в Дніпропетровській області Шаповаловим О.Л.. на підставі Висновку службової перевірки ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області від 29.12.2006 р. (згідно, якого проведено виявлення осіб - вихідців з кавказького регіону, що були документовані впродовж 2005 - 2006 р. р. у ВГІРФО Довгинцівського РВ паспортами громадянина України по набуттю громадянства України, але без провадження за справою про набуття громадянства України) розглянуто матеріали по факту додержання чинного законодавства при документуванні деяких осіб паспортами громадянина України та складений Висновок службового розслідування по факту додержання чинного законодавства при документуванні деяких осіб паспортами громадянина України від 30.01.2007 р. (а/с. 55-61), яким встановлено:

Під час перевірки підстав документування гр. ОСОБА_1 паспортом громадянина України встановлено, що він з питання набуття громадянства України до ВГІРФО КМУ та РВ КМУ не звертався і відповідних документів не надавав. Заява форми №1 на отримання паспорта громадянина України в картотеці відділення ГІРФО Довгинцівського РВ присутня, відомості про видачу паспорта внесені до книги форми № 2 за відповідним номером. Заява на реєстрацію місця проживання гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 присутня, відомості про реєстрацію внесені до картотеки АБ КМУ та до картотеки приватного сектору. Опитати гр. ОСОБА_1 про обставини отримання паспорту та оформлення реєстрації не з'явилось можливим, так як за вказаною адресою гр. ОСОБА_1. ніколи не проживав і згідно відомостей будинкової книги зареєстрований не був. Місце знаходження не встановлено.

За наслідками проведеної перевірки:

- направлено до ВГІРФО УМВС України довідки про набуття громадянства України громадянином ОСОБА_1 для встановлення факту законності видачі зазначених довідок;

- після встановлення факту законності видачі довідок про набуття громадянства України вирішити питання про можливість подальшого використання паспортів громадянина України виданих на ім'я ОСОБА_1, та дійсності реєстрації їх місця проживання;

- вжити заходів по встановленню місця знаходження громадянина ОСОБА_1

Згідно Акту списання та знищення паспортів громадянина України виданих не законно за вересень 2008 р., списані по формі № 33 акт № 9 за вересень 2008 р. та знищені шляхом спалення, як незаконно видані в т. ч. паспорт на ім'я ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_2, виданий 01.04.2006 р. Довгонцівським РВ Криворізького МУ ГУ МВС України в Дніпровській області (а/с. 64).

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Громадянство України - правовий зв'язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов'язках.

Процедурні питання щодо набуття та припинення громадянства України визначені Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 215 (у редакції Указу Президента України від 27.06.2006 p. № 588/2006).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про громадянство України», громадянство України набувається, зокрема, внаслідок прийняття до громадянства.

Судом не встановлено, доказів, які б вказували на отримання позивачем громадянства України у встановленому законом порядку.

Крім того, суд критично ставиться до посилань позивача на протиправність вилучення в нього паспорту, оскільки доказів про отримання паспорту в законний спосіб позивачем не надано.

Слід зазначити, що метою судового доказування є всебічне, повне, об'єктивне з'ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов'язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі, покладений на сторони.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію.

В свою чергу, позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову.

Крім того, що особа, яка бере участь у справі, зобов'язана доказати тільки ті обставини, які вона сама прямо і чітко зазначила.

З позиції ЄСПЛ важливою вимогою до доказування є належна якість доказів, якими у подальшому, суд обґрунтує своє рішення. Разом з тим у питаннях використання національними судами доказів ЄСПЛ застосовує широку палітру термінів на позначення якісних характеристик доказів, акцентуючи особливу увагу на їх належності, тобто на змістовому логічному зв'язку між доказом та обставинами справи, а також на дотриманні належного процесуального порядку отримання, подання та дослідження, від чого залежить їх допустимість (рішення у справах: «Георгіос Папагеоргіу проти Греції», «Перна проти Італії», «Жуковський проти України»). При цьому береться до уваги такий процесуальний порядок, який визначений національним законодавством.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони. Рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., п. 38).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них («Ruiz-Mateos проти Іспанії», п. 63).

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом ("Кресс проти Франції" (Kress v. France) та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria).

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач як підставу своїх правомірних дій, не знайшли свого обґрунтування в ході судового розгляду та не підтверджуються матеріалами справи.

Приписами ч.3 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.

В задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

05 вересня 2016 року.