Справа № 815/4557/14
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2014-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(вступна та резолютивна частина)

02 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/4557/14

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, за участі третіх осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2014 року ОСОБА_5 (надалі позивач) звернувся із адміністративним позовом до Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (надалі - відповідач, ВДВС), в якому виклав наступні позовні вимоги:

- визнати протиправною та скасувати Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 43685907 від 13.06.2014 року державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, в частині накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, а саме квартири №9, у будинку під №81 по вулиці Ак. Вільямса у м. Одесі;

- зобов'язати відповідача скасувати арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_1, накладений Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 43685907 від 13.06.2014 року, а саме квартири №9 у будинку під №81 по вулиці Ак. Вільямса у м. Одесі.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що квартира АДРЕСА_2 є предметом іпотеки від 03.12.2013 року, укладеним між позивачем, як іпотекодержателем, та ОСОБА_6, як власником цієї квартири, за яким ОСОБА_6 передала в іпотеку ОСОБА_5 належну їй квартиру з метою забезпечення виконання ОСОБА_6 своїх зобовязань за договором позики. У строки визначені договором позики ОСОБА_6 зобовязання по вказаному договору не виконала, у звязку з чим у позивача виникло право на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки. Однак позивачу стало відомо, що на Предмет іпотеки (трикімнатну квартиру №9, за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, буд.81) відповідачем під час проведення виконавчих дій про стягнення боргу з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 було накладено арешт. Позивач вважає неправомірним накладання відповідачем арешту на вказану вище квартиру, оскільки це порушує права позивача як Іпотекодержателя за Іпотечним договором, так як він має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок Предмету іпотеки.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29.09.2014 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати спірну постанову та винести нову про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.104 КАС України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Згідно з ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, утому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

4) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом;

5) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України поняття "справа адміністративної юрисдикції" - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Поняття "суб'єкт владних повноважень" це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору.

Наявність у суб'єкта владних управлінських функцій означає, що він наділений адміністративною правосуб'єктністю, яка реалізується через певний обсяг конкретних прав і обов'язків (повноважень), необхідних для здійснення управлінської діяльності в тій чи іншій сфері публічної влади.

Таким чином, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Так, ч.1 ст.181 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутись до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з п.19 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» №3 від 13.12.2010 року, судами при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах статті 181 КАС України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таке ж право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про зняття арешту з майна передбачено ч.2 ст.114 та ст.152 ЦПК України.

Як встановлено колегією суддів, даний адміністративний позов про визнання протиправною та скасування Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 43685907 від 13.06.2014 року, в частині накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_6, а саме квартири №9, у будинку під №81 по вулиці Ак. Вільямса у м. Одесі, заявлено у звязку з наявністю у позивача пріоритетного права звернення стягнення за рахунок Предмету іпотеки перед іншими кредиторами. Тобто, на думку суду апеляційної інстанції, предметом позову у цій справі є спір з іншими кредиторами боржника ОСОБА_6 про захист наявного у позивача переважного права звернення стягнення за рахунок Предмету іпотеки як іпотекодержателя.

Виходячи з наведеного, для вирішення спору, що виник між сторонами по справі, встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Таким чином, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю.

Зазначений висновок відповідає позиції Вищого адміністративного суду України викладеного в ухвалі від 04.06.2014 року по справі №2а/0270/1900/12.

Відповідно до вимог ч.2 ст.157 КАС України колегія суддів вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що спір з таким предметом спору відноситься до юрисдикції місцевих загальних судів в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.195, ст.196, п.4 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2014 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 08 квітня 2014 року.

Головуючий суддя:ОСОБА_1
Суддя: Суддя: ОСОБА_3 ОСОБА_2