Справа № 152/932/16-а
Суддя: Соколовська Т. О.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/932/16-а
Постанова

Іменем України

31 серпня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі головуючої судді Соколовської Т.О.

секретаря судових засідань Коновальчуку О.О.

з участю

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, сільського голови ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

22.06.2016 року ОСОБА_4 звернулася в суд з адміністративним позовом до Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, сільського голови ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди та судових витрат.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначила, що вона з сім'єю тривалий час проживає в селі Теклівка, яке знаходиться на території Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області.

24 лютого 2016 року вона звернулася до сільської ради з заявою про передачу їй у власність та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га.

Дану заяву було винесено на розгляд четвертої сесії Лозівської сільської ради сьомого скликання, яка відбулася 13 квітня 2016 року, але питання по суті не вирішено, рішення не прийнято до цього часу.

Ухилення Лозівської сільської ради та сільського голови ОСОБА_3, яка відповідає за підготовку матеріалів і заяв на розгляд сесії сільської ради від вирішення питання щодо передачі їй у власність та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га. є бездіяльністю, яка приводить до порушення її прав на отримання земельної ділянки та моральних страждань.

Просить визнати протиправною бездіяльність Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області та сільського голови ОСОБА_3, яка полягає у незабезпеченні розгляду і вирішенні на сесії Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області її заяви від 24.02.2016 року про передачу у власність та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, зобов'язати Лозівську сільську раду Шаргородського району Вінницької області та сільського голову ОСОБА_3 розглянути заяву на черговій сесії сільської ради, стягнути з сільського голови ОСОБА_3 та Лозівської сільської ради моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнає через зволікання з належним розглядом її заяви від 24.02.2016 року по 1000 гривень з кожного та судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги, посилаючись на тіж обставини, що і в позовній заяві.

Представник відповідача Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області та відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_4 визнала частково, суду пояснила, що дійсно сільською радою та особисто нею, як сільським головою, допущено зволікання у вирішенні належним чином заяви ОСОБА_4 як через об'єктивні (брак земель) так і через суб'єктивні (хвороба сільського голови) причини. Разом з тим, позов в частині відшкодування моральної шкоди не визнає, оскільки у власності сім'ї позивачки наявні земельні ділянки площею біля 2,5 га, які оформлені на її чоловіка та батьків і використовуються сім'єю. Крім того, представником позивачки ОСОБА_2 не надано доказів, що несвоєчасне вирішення питання про виділення ОСОБА_4 2,0 га землі спричинило їй моральну шкоду.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_4 зареєстрована та проживає в селі Теклівка Шаргородського району Вінницької області, яке відноситься до Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (а.с.5).

24 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернулася до відповідачів з заявою про передачу у власність та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га (а.с.6).

28 квітня 2016 року за вихідним № 834 позивач ОСОБА_4 отримала лист від Лозівської сільської ради, яким виконавчий комітет повідомив останню про те, що її заява від 24.02.2016 року розглянута на 04 сесії Лозівської сільської ради 7 скликання 13 квітня 2016 року і була відхилена (а.с.8).

Із витягу з протоколу четвертої сесії Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області сьомого скликання вбачається, що заява ОСОБА_4 про передачу у власність та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га. виносилась на розгляд сесії, але рішення по ній не прийнято (а.с.9).

Таким чином, на час звернення ОСОБА_4 до суду та під час розгляду справи судом її заява від 24.02.2016 року належним чином і в строки, визначені законом, не розглянута і по ній, всупереч вимогам діючого законодавства, не прийнято рішення компетентним органом.

Встановленим судом фактам відповідають адміністративно-правові відносини, що виникають з приводу захисту прав фізичної особи у сфері публічно-правових відносин від порушень органу державної влади, органу місцевого самоврядування.

До даних правовідносин слід застосувати ст.ст. 14,19,55,56 Конституції України, ст.ст. 1,4,15 ЗУ «Про звернення громадян»; ст.ст. 24, 26,42,74,76, 59, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 12,22,116 ЗК України, ст.ст. 2,4,6,9,18,19, 71,159, 160, 161, 162 КАС України.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтями 19,55,56 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здісненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 24 ЗУ «Про місцеве самоврядування», органи місцевого самоврядування та іх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у сосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Сільський голова забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади, забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань (пп.1,18 ч.3 ст.42 ЗУ «Про місцеве самоврядування»).

Відповідно до положень статтей 74,76 ЗУ «Про місцеве самоврядування» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними та фізичними особами у разі порушення ними Конституції або законів України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 6 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справ керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України.

Згідно з ст. 11, ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно із ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу ст.1 ЗУ «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування …із заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально - економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких порушено права і законні інтереси чи свободи громадян; створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод (ст.4 ЗУ «Про звернення громадян»).

За правилами статті 15 ЗУ «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати заяви громадян, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, доводиться до відома громадян в письмовій форомі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільської ради належать розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; організація землеустрою; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання екологічного та земельного законодавства; вирішення земельних спорів та інших питань у галузі земельних відносин.

Згідно з положеннями частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 116 цього Кодексу визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено повноваження місцевих рад, зокрема п. 34 передбачає, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

В силу статті 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні акти та інші акти у формі рішення.

З наведених положень закону вбачається обов'язок відповідача ОСОБА_3 підготувати та забезпечити розгляд заяви, а сільської ради розглянути заяву позивача про передачу у власність та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на черговій сесії після подачі заяви - 13.04.2016 року.

Судом встановлено, що заява позивача від 24.02.2016 року перебувала на розгляді четвертої сесії Лозівської сільської ради сьомого скликання 13.04.2016 року, однак рішення по результатах її розгляду прийнято не було, в той час, як обов'язок ради щодо розгляду заяви вважається виконаним лише у разі прийняття рішення ради, чого у спірних правовідносинах не встановлено.

Таким чином, право ОСОБА_4 на розгляд її заяви компетентним органом порушено і підлягає судовому захисту.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Водночас, на переконання суду, не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_4 про стягнення на її користь з Лозівської сільської ради та сільського голови ОСОБА_3 по 1000 гривень моральної шкоди з урахуванням обставин справи, глибини страждань позивачки, відсутності наслідків від цих страждань, усунення їх джерела, тобто визнання протиправною бездільності відповідачів, міжнародного законодавства, а саме: Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства.

Так, з урахуванням рішень ЄСПЛ, зокрема у справах «Недбала проти Польщі», «Джабарі проти Туреччини», «Калок проти Франції», на думку суду визнання протиправною бездіяльності відповідачів та зобов'язання поновити порушене право є адекватним засобом для зглажування душевних страждань ОСОБА_4

У рішенні «Тома проти Люксембурга» при визначенні розміру моральної шкоди ЄСПЛ розкрив поняття справедливої сатисфакції (ст.41 Конвенції) і використав принцип по якому сам факт визнання порушених прав є достатнім для справедливої сатисфакції.

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Представник позивача ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею при зверненні до суду судовий збір в сумі 1102,40 грн. та витрати на надання правової допомоги в сумі 1000 гривень.

Сплата судового збору при зверненні до суду в сумі 1102,40 грн. документально підтверджується квитанцією №0.0.571587207.1 та0.0.571584865.1 від 21.06.2016 року Шаргородського відділення ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с.1,2) і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Конституційний Суд України рішенням від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009 у справі N 1-23/2009 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) постановив, що положення частини першої статті 59 Конституції України "кожен має право на правову допомогу" треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

У частині 2 ст. 16 КАСУ зазначається, що для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура.

Правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення. Правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації ( п.п.3,4 ЗУ "Про безоплатну правову допомогу").

Згідно пп. 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру", до видів адвокатської діяльності серед іншого відноситься складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства.

Витрати на правову допомогу (ст. 90 КАС України) представляють собою витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором.

Стаття 90 КАС України також передбачає встановлення спеціальним законом граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу.

Спеціальним законом в даних правовідносинах є Закон України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", який набрав чинності з 01.10.2012 року. Даний закон встановлює граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та є похідним нормативним актом, виникнення якого зумовлено ч. 3 ст. 90 КАС України.

Виходячи з положень статті 1 вказаного Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу, якщо вона сплачується суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З огляду на приписи ст. ст. 3, 5, 58 КАС України, процесуальна дія поза судовим засіданням - дія, скоєна стороною справи, або її представником, поза судовим засіданням, спрямована на реалізацію прав або виконання обов'язків сторони, передбачених КАС, та яка породжує, змінює, або припиняє правовідносини, що складаються під час здійснення адміністративного судочинства.

Процесуальні дії поза судовими засіданнями сторони мають право, або зобов'язанні вчиняти відповідно до вимог КАС, зокрема позивач - складати та подавати адміністративний позов (ст.ст. 104 - 106 КАС).

Суд звертає увагу і на ч. 2 ст. 5 КАС України, згідно з якою провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 8 Закону України "Про держаний бюджет на 2016 рік" встановлено, що з 1 вересня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1378 грн., таким чином 40 відсотків від цієї суми становить 551,20 грн.

За приписами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 14 червня 2016 року, укладений ОСОБА_4 з адвокатом ОСОБА_2, який діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю № 472 від 24.11.2005 року (а.с.10-11).

Згідно умов договору, адвокат зобов'язується надати ОСОБА_4 послуги юридичного характеру, серед іншого і підготувати, підписати і подати до суду позов, ОСОБА_4 зобов'язується оплатити ці послуги, із розрахунку, що розмір гонорару адвоката за одну годину не перевищує граничний розмір, встановлений ст.1 ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (п.п.2.1., 4 Договору) (а.с.10).

Відповідно до долученого до матеріалів справи розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу (а.с.25), адвокатом надані позивачу послуги з надання консультації, підготовки, написання розглядуваного адміністративного позову, кількість годин - дві, вартість 500 грн. за годину, всього 1000 грн.

Оплата послуг з надання правової допомоги підтверджується квитанціями до прибуткового ордера серії НОМЕР_1 від 14 червня 2016 року та серії НОМЕР_2 (а.с. 23,24).

Таким чином, після повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи щодо правового характеру понесених стороною витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що позивачем доведено підстави для їх компенсації, надано розрахунок витрат, який відповідає нормам права і, відповідно, підлягає стягненню з відповідача - Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, який необґрунтовано порушив право позивача на розгляд її заяви компетентним органом.

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа (стаття 94 КАС України).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 14, 19, 55, 56 Конституції України, ст.ст.1,4,15 ЗУ « Про звернення громадян»; ст.ст.24, 26, 42, 59, 74, 76 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст.12, 22, 116 ЗК України; ст. ст. 2, 4, 6, 9, 16,18,19, 71,159, 160, 161, 162 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, сільського голови ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області та сільського голови ОСОБА_3, що полягає у незабезпеченні розгляду і вирішенні на сесії Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області заяви ОСОБА_4 від 24.02.2016 року про передачу у власність та надання дозвілу на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га.

Зобов'язати Лозівську сільську раду Шаргородського району Вінницької області та сільського голову ОСОБА_3 Станіславіну розглянути заяву ОСОБА_4 від 24.02.2016 року про передачу у власність та надання дозвілу на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га. на черговій сесії сільської ради.

Стягнути з бюджету Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області на користь ОСОБА_4 витрати за надання правової допомоги при зверненні в суд в розмірі 1000 гривень.

Стягнути з бюджету Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області на користь ОСОБА_4 сплачений неї при зверненні до суду судовий збір в сумі 1102,40 грн.

В решті позову відмовити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України, - з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Т.О. Соколовська