Справа № 2-а-2611/10/1470
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2011-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2011 р.Справа № 2-а-2611/10/1470

Категорія:2.1.Головуючий в 1 інстанції: Мавродієва М.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Потапчука В.О. та Семенюка Г.В.

при секретарі Абилгазиновій К.С.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2010 року за позовом ОСОБА_1 до Голови Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної ОСОБА_2 України, ОСОБА_2 України про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання надати відповідь на звернення, стягнення моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Голови Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної ОСОБА_2 України, ОСОБА_2 України визнання неправомірною бездіяльності 1-го відповідача при розгляді звернення від 15.03.2010; визнання відповіді 1-го відповідача від 13.04.2010 №04-32/10-389 такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян»; зобов'язання 1-го відповідача надати відповідь на звернення у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян»; стягнення з 2-го відповідача 5000,0 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначалося, що Голова Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної ОСОБА_2 України, в порушення ст.19 Закону України «Про звернення громадян», не повідомив його про результати перевірки звернення та суть прийнятого за ним рішення; не вжив заходів для поновлення порушеного права позивача отримувати інформацію управління українською мовою про пленарні засідання Верховної ОСОБА_2 України, чим завдав позивачу моральної шкоди. Оскільки відповідно до ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду завдану її працівниками під час виконання ними службових обов'язків, то саме 2-й відповідач має її компенсувати.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Голови Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної ОСОБА_2 України, ОСОБА_2 України про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання надати відповідь на звернення, стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. У звязку з цим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із задоволенням позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлено, що 15.03.2010 позивачем було направлено на адресу Голови Верховної ОСОБА_2 України звернення з проханням припиняти виступи осіб, які володіють українською мовою, але виступають іншими мовами (а.с.5).

Листом №04-32/10-389 від 13.04.2010 Комітет з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної ОСОБА_2 України повідомив позивача, що його звернення щодо забезпечення його права на отримання інформації українською мовою розглянуто.

З наданої відповіді також вбачається, що відповідачем розглядались та досліджувались питання висвітлені у зверненні позивача; позивача було проінформовано про те, що його думки, побажання та пропозиції будуть враховані при узагальненні звернень виборців до Верховної ОСОБА_2 України та доведені до відома народних депутатів України.

Викладені обставини справи дають суду можливість встановити, що передбачені ст.ст.19, 20 Закону України «Про звернення громадян»дії, спрямовані на розгляд та вирішення заяви позивача були виконані відповідачем належним чином та в повному обсязі.

Що стосується посилання позивача на те, що відповідачами не забезпечено поновлення його порушеного права отримувати інформацію про роботу Верховної ОСОБА_2 України українською мовою слід зазначити, що поновленню підлягає порушене право, однак з відповіді на запит позивача вбачається, що під час розгляду його звернення, фактів порушення прав позивача не встановлено.

У своїх запереченнях відповідачі зазначали, що з приводу поставлених у зверненні питань позивач неодноразово звертався до Верховної ОСОБА_2 України і отримував змістовну відповідь.

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те,що позовні вимоги в частині визнання неправомірною бездіяльності при розгляді звернення від 15.03.2010; визнання відповіді №04-32/10-389 від 13.04.2010 такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян»та зобов'язання відповідача надати відповідь на звернення у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», задоволенню не підлягають.

Згідно ст.1 Закону України «Про звернення громадян»від 02.10.1996 №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Стаття 3 Закону України «Про звернення громадян»від 02.10.1996 року надає таке визначення заяви: це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки у діяльності підприємств, організацій, установ тощо, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Під скаргою розуміється звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльність), рішеннями державних органів, підприємств, організацій, установ тощо.

Згідно ст.15 Закону України «Про звернення громадян»від 02.10.1996 року, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Порядок розгляду звернень громадян визначений у Розділі II Закону України «Про звернення громадян»від 02.10.1996 року.

Стаття 20 Закону України «Про звернення громадян»від 02.10.1996 року передбачає, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Відповідь на звернення позивача була надана Головою Комітету з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності Верховної ОСОБА_2 України листом №04-32/10-389 від 13.04.2010 (а.с.6), тобто у межах строків встановлених ст.20 Закону №393/96-ВР та у відповідності до повноважень, передбачених п.7 ч. І ст.13 та ст.22 Закону України «Про комітети Верховної ОСОБА_2 України»№116/95-ВР від 04.04.1995 (із змінами та доповненнями) (надалі - Закон №116/95-ВР).

Відповідно до ст.19 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Стосовно вимог про стягнення з Верховної ОСОБА_2 України моральної шкоди у сумі 5000,0 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом не встановлено протиправності у діях відповідачів та неправомірної бездіяльності та вини останніх, у тих душевних стражданнях, про які зазначає позивач, що виключає цивільно-правову відповідальність.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 червня 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Зуєва Л.Є.

суддя Потапчук В.О.

суддя Семенюк Г.П.