Справа № 815/2280/16
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2280/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.

за участю секретаря: Драчук О.С.

сторін:

позивач: ОСОБА_1 (представник за договором)

відповідач: Бутрик А.О. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.12.2015р.,-

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 01 вересня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.12.2015р.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач отримав від Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області податкове повідомлення-рішення № від 03.12.2015р., яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 23800,00 грн. за порушення вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Позивач вважає вказане рішення протиправним, а висновки податкового органу помилковими.

Відповідач надав до суду заперечення, в яких зазначив, що податкове повідомлення-рішення № від 03.12.2015р. щодо застосування суми штрафних санкцій у розмірі 23 800,00 грн. винесено на підставі акту №0000/23-33/15-24-21-01 від 03.12.2015 р. за встановлені порушення відповідно до вимог чинного законодавства, а доводи та вимоги позивача, які викладені у позовній заяві, є безпідставними і необґрунтованими. Отже, відповідач вважає позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача у судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, з підстав, наведених у письмових запереченнях (а.с. 31-32).

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зареєстрована 28.12.2002р., номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 2000550, ідентифікаційний код НОМЕР_2, місце проживання: 67100, АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Податковим повідомленням-рішенням Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції (Великомихайлівське відділення) № від 03.12.2015р. до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 застосовано штрафні санкції в сумі 23 800 грн. за порушення ст. 15.3.1 п. 2 і ст. 15.10 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та на підставі абз. 5 ст. 17, абз. 10 ч. 2 ст. 17 цього Закону та підпункту 54.3.3 пункту 54.3. статті 54 глави 4 розділу II Податкового кодексу України (а.с. 8).

05.02.2016р. (вх. № К/56/ФОП) позивачем надано до Головного управління ДФС в Одеській області скаргу про скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.12.2015р. (а.с. 9-11).

22.02.2016р. (вих. № 165/К/15-32-10-02-08) за результатами розгляду вищевказаної скарги Головним управлінням ДФС в Одеській області з посиланням, зокрема, на п.56.7 ст. 56 ПК України прийнято рішення про залишення скарги без розгляду та повернуто останню ФОП ОСОБА_3 (а.с. 12).

17.03.2016р. позивачем подано скаргу на податкове повідомлення-рішення № від 03.12.2015р. та рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 22.02.2016р. (вих. № 165/К/15-32-10-02-08) до ДФС України (а.с. 13-14).

11.04.2016р. (вих. № 3646/К/99-99/00/02-25) ДФС України залишено без змін рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 22.02.2016р. (вих. № 165/К/15-32-10-02-08), залишено без розгляду та повернуто скаргу ФОП ОСОБА_3 від 17.03.2016р. (а.с. 15-16).

Позивач, не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням № від 03.12.2015р., звернувся з позовом до суду, в якому просить його скасувати.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні даного позову слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.41.1 ст.41 ПК України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, його територіальні органи.

Відповідно до п.п.19-1.1.13 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України, контролюючі органи виконують, в т.ч. функцію по здійсненню ліцензування діяльності суб'єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами та контроль за таким виробництвом.

Згідно з п.п.20.1.19 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право, в т.ч., застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Підпунктом 54.3.4 п.54.3 ст. 54 ПК України передбачено, що згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Таким чином, ДФС України та її територіальні органи є державним органом, уповноваженим перевіряти суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність у сфері обігу алкогольних та тютюнових виробів і застосовувати фінансові санкції за порушення законодавства в даній сфері господарської діяльності.

Одночасно суд зазначає, що вищезазначені положення Податкового кодексу України слід розглядати у системному зв'язку з приписами інших законодавчих актів, які унормовують порядок здійснення податковими органами заходів щодо адміністрування порушень, виявлених у сфері законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Вказані правовідносини також регулюються Законом України "Про держане регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481/95-ВР (надалі - Закон №481/95-ВР).

Згідно зі статтею 1 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Відповідно до ст.17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 790 від 02.06.2003р. (надалі - Порядок № 790), визначено механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону №481/95-ВР.

Так, п. 2 Порядку № 790 передбачено, що фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Згідно п. 5 Порядку № 790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: акт перевірки додержання суб'єктом підприємницької діяльності встановлених законодавством вимог, обов'язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства; результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб'єкта підприємницької діяльності, пов'язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Зокрема, матеріали правоохоронних органів повинні фіксувати факт вчиненого правопорушення, його опис, суб'єкта правопорушення та інші необхідні відомості.

Як вбачається з матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення № від 03.12.2015р. винесено відповідачем на підставі матеріалів Великомихайлівського РВ ГУМВС України в Одеській області.

За приписами ч.1 ст. 15 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності ліцензії імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР приймаються органом, який видав ліцензію на право торгівлі алкогольними напоями, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень (абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, до позивача застосовуються штрафні санкції в тому числі за реалізацію алкогольних напоїв без ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями за порушення ст. 15Закону №481/95-ВР.

Як зазначено відповідачем та встановлено під час судового розгляду, у фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 ліцензія на момент вчинення правопорушення відсутня.

Згідно п.2 ч.1 ст.15-3 Закону №481/95-ВР забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років.

Частиною 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР передбачено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі за порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

Так, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення стало те, що на за матеріалами Великомихайлівського РВ ГУМВС України в Одеській області щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, яка здійснювала підприємницьку діяльність за адресою: Великомихайлівський район, с. Гребеники, вул. Леніна без наявності ліцензії та при цьому реалізовано алкогольні напої особам, які не досягли 18 років. В матеріалах справи наявні протокол про адміністративне правопорушення, складений Великомихайлівським РВ ГУМВС України в Одеській області, та пояснення особи, що здійснювала реалізацію алкогольних напоїв, рішення Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Гребениківської сільської ради від 19.09.2015р. у справі про адміністративне правопорушення (а.с. 51-53; 56).

Водночас, суд не приймає до уваги твердження представника позивача, що позивачем не здійснювалась господарська діяльність за вищевказаною адресою у 2014-2015рр., з посиланням на договір оренди від 30.12.2014р., згідно якого остання передала строком на 11 місяців для використання під приміщення магазину-бару дочірньому підприємству «Квіт» Великомихайлівського районного споживчого товариства «Надія», оскільки копія вказаного договору не може вважатися належним доказом, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

По-перше, надана до суду копія договору оренди від 30.12.2014р. не засвідчена належним чином. Між тим, суд зазначає, що вимоги до засвідчення копій документів встановлені Національним стандартом України Державної уніфікованої системи документації «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затвердженим Наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003 р.

За правилами пп. 5.26, 5.27 ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення; відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи.

По-друге, позивач не посилався на вказаний договір ані під час адміністративного оскарження повідомлення-рішення № від 03.12.2015р., ані в адміністративному позові, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 4-6; 9-11; 13-14).

Крім того, у матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_5, яка зазначила, що працює в барі ОСОБА_3, розташованому за адресою: Одеська область, Великомихайлівський район, с. Гребеники, вул. Леніна, та реалізувала неповнолітній особі спиртний напій (а.с. 57). При цьому, як вбачається з матеріалів справи, в подальшому рішенням Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Гребениківської сільської ради від 19.09.2015р. у справі про адміністративне правопорушення визнано винною ОСОБА_5 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 52).

При цьому суд зазначає, що відповідачем в оскаржуваному повідомленні-рішенні безпідставно зроблено посилання на акт перевірки № 0000/23-33/15-24-21-01/НОМЕР_2 від 03.12.2015р., оскільки як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваного рішення послугували саме матеріали правоохоронного органу щодо недотримання суб'єктом підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Однак, окремі недоліки рішення суб'єкта владних повноважень не можуть бути підставою для його скасування, у разі встановлення факту правопорушення вимог чинного законодавства позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.71 цього КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.12.2015р. неправомірні, безпідставні, не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, здійснені позивачем судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69, 70, 71, 94, 122, 158-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.12.2015р., - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 05.09.2016р.

Суддя: Г.П. Самойлюк

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Роздільнянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 03.12.2015р., - відмовити.

05 вересня 2016 року.