Справа № 182/3291/16-а
Суддя: Шестакова З. С.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/3291/16-а
Провадження № 2-а/0182/125/2016
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05.09.2016 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Шестакова З.С. розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського об"єднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Нікопольського об"єднаного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (надалі Відповідач) про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги мотивує тим, що вона з 01 грудня 2014 року перебуває на обліку в Нікопольському об"єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області як пенсіонер ІІІ інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до довідки Нікопольської МСЕК вона отримала право на пенсію ІІІ групи інвалідності по загальному захворюванні. Пенсія їй виплачувалася у розмірі 949 грн. 00 коп.

В квітні 2015 року Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області перестало виплачувати належну їй призначену пенсію без будь-яких повідомлень та попереджень. Звернувшись за роз'ясненнями до працівників управління, отримала відповідь, що оскільки вона є державним службовцем, виплату пенсії їй припинено на підставі ст.47 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно якої у період роботи осіб на посадах, які дають право призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання в порядку та на умовах, передбачених Законом України „Про державну службу", пенсії, призначені відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", не виплачуються.

З вказаною бездіяльністю управління ПФУ вона категорично незгодна. Вважає його незаконним та таким, що порушує її права, закріплені Конституцією України. Зокрема, ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом

України „Про пенсійне забезпечення". Законом України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частини друга, третя статті 8, частина друга статті 22 Конституції України).

Згідно з частинами першою, другою статті 24 Основного Закону України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Рівність та недопустимість дискримінації особи є не тільки конституційними принципами національної правової системи України, а й фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (статтях 14, 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 14), Протоколі № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 1), ратифікованих Україною та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статтях 1, 2, 7). Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. Відтак невиплата їй належної пенсії через те, що вона є державним службовцем, порушує принцип рівності усіх осіб перед законом та звужує зміст та обсяг моїх прав порівняно з іншими громадянами, що прямо порушує норми Конституції як норми прямої дії, що мають найвищу юридичну силу. Також, відповідно до пункту 5 розділу III „Прикінцеві положення" Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-УІІІ (далі - Закон № 213) у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України „Про державну службу", „Пpo прокуратуру", „Про судоустрій і статус суддів", „Про статус народного депутата України", „Про судову експертизу", „Про Національний банк України", „Про службу в органах місцевого самоврядування", „Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника- консультанта народного депутата України. Вказаний в пункті 5 розділу III „Прикінцеві положення" Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України „Про державну службу" та Закону України „Про судоустрій і статус суддів" щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цими Законами не призначаються.

В теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України „Про державну службу", пенсія призначається відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01 червня 2015 року посада, на якій вона працює, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України „Про державну службу" та щомісячного довічного грошового утримання на умовах, передбачених Законом України „Про судоустрій і статус суддів", у зв'язку з чим передбачені ч.1 ст.47 ст.54 Закону № 1058, підстави для невиплати їй пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати їй вказаної пенсії відсутні. 3 огляду на вказане, вважає, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної їй відповідно до Закону № 1058, підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому, поновити права та інтереси іншим шляхом, ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

Згідно ст.2 Кодексу адміністративного судочинства, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4)безсторонньо (неупереджено);

5)добросовісно;

6)розсудливо;

7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь- якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, дія.

Згідно Положення про управління Пенсійного фонду в районах, містах, містах у районах а також містах і районах основною з функцій управління є призначення пенсії. Не виплачуючи їй призначену пенсію відповідач діє всупереч наданим повноваженням та законам України, порушуючи при цьому її право на отримання пенсії, закріплене статтею 46 Конституції України.

Відповідач надав до суду заперечення, в яких посилається на те, що згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року внесено зміни до ст.47 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З урахуванням внесених змін вказана стаття Закону передбачає, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів 1 та 2 груп, інвалідів війни 3 групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України „Про статус народного депутата України", „Про державну службу", „Про прокуратуру", „Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені, відповідно до цього Закону не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії, відповідно до цього Закону, поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без врахування одержаної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Аналогічні зміни, внесені з 01.01.2016 року у ст.47 вищевказаного закону (Закон № 911), на період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року. Відповідно до п.2 Прикінцевих положень ЗУ „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії.

За документами пенсійної справи ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності 3 групи від загального захворювання з 01 грудня 2014 року, згідно з ЗУ „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". На сьогодні позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії, згідно з ЗУ „Про державну службу", а саме на посаді головного спеціаліста відділу прийому громадян в Управлінні праці та соціального захисту населення Нікопольської райдержадміністрації.

Зазначена норма чітко встановлює, що пенсія особам, які працюють на посадах, на умовах, передбачених законами України „Про статус народного депутата України", „Про державну службу", „Про прокуратуру", „Про судоустрій і статус суддів" не виплачуються. Позивач, обіймаючи посаду головного спеціаліста, працює посадовою особою Нікопольського об'єднаного УПФУ Дніпропетровської області на державній службі, а отже, відповідно до ст.47 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не має права на виплату призначеної пенсії. У рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. Також Конституційний Суд України у рішенні від 25.01.2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально - економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12.10.2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч.1 ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Беручи до уваги все вищезазначене, можна зробити висновок, що ст.47 ЗУ „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивач не є інвалідом І, II групи, інвалідом війни III групи, учасником бойових дій, не займала посади в органах, перелічених п.3 Прикінцевих положень ЗУ „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення", та обіймає посаду, передбачену ЗУ „Про державну службу", тому Нікопольським об'єднаним управлінням ПФУ правомірно не виплачується ОСОБА_3 призначену їй пенсію. Зважаючи на вищезазначене, просять суд відмовити ОСОБА_3 в задоволені адміністративного позову.

Вивчивши обставини справи, дослідивши подані докази та розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру.

Згідно ст.22 Конституції України, права та свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати нормам Конституції України, що є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (ч.2 ст.8, ч.2 ст.22 Конституції України).

Згідно з ч.1, 2 ст.24 Основного Закону України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Рівність та недопустимість дискримінації особи є не тільки конституційними принципами національної правової системи України, а й фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (статях 14, 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 14), Протоколі № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (статті 1), ратифікованих Україною та у Загальній декларації прав людини 1948 року (статтях 2, 7).

Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процессуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі, й порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України „Про пенсійне забезпечення", Законом України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно - правовими актами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка, з 01 грудня 2014 року перебуває на обліку в Нікопольському об"єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області як пенсіонер ІІІ інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.7-8) та з 01 грудня 2014 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області як пенсіонер ІІІ групи інвалідності, згідно Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" (а.с.11-12).

Право на пенсію позивачка отримала як інвалід 3 групи від загального захворювання. Пенсія позивачці виплачується у розмірі 949 грн. 00 коп. (а.с.13).

В квітні 2015 року Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області перестало виплачувати належну їй призначену пенсію без будь-яких повідомлень та попереджень. Звернувшись за роз'ясненнями до працівників управління, отримала відповідь, що оскільки вона є державним службовцем, виплату пенсії їй припинено на підставі ст.47 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", згідно якої у період роботи осіб на посадах, які дають право призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання в порядку та на умовах, передбачених Законом України „Про державну службу", пенсії, призначені відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", не виплачуються (а.с.14).

Невиплата ОСОБА_1 належної їй пенсії через те, що вона є державним службовцем порушує принцип рівності усіх осіб перед законом та звужує зміст та обсяг її прав порівняно з іншими громадянами, що прямо порушує норми Конституції як норми прямої дії, що мають найвищу юридичну силу.

Крім того, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ „Прикінцевих положень" Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, у разі неприйняття до 01.06.2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України „Про державну службу", „Про прокуратуру", „Про судоустрій і статус суддів", „Про статус народного депутат України", „Про судову експертизу", „Про національний банк України", „Про службу в органах місцевого самоврядування", „Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України. Вказаний в підпункті 5 розділу ІІІ „Прикінцевих положень" Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв"язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України „Про державну службу" та Закону України „Про судоустрій і статус суддів" щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячного довічного грошового утримання за цими Законами не призначаються. На теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України „Про державну службу", пенсія призначається, відповідно до Закону України „Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01 квітня 2015 року посада, на якій працює ОСОБА_1, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України „Про державну службу", у зв"язку з чим передбачені ч.1 ст.47, ст.54 Закону № 1058 підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 01 квітня 2015 року перешкоди для виплати вказаної пенсії відсутні.

Отже, вивчивши обставини справи, суд доходить висновку, що з 01 квітня 2015 року виплата пенсії, призначеної ОСОБА_1 відповідно до Закону № 1058, підлягає відновленню в зв"язку з відсутністю підстав для її невиплати.

На підставі викладеного, керуючись ст.6,11,71,159-163, КАС України суд, -

постановив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області щодо невиплати пенсії по інвалідності 3 групи від загального захворювання .

Зобов'язати Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області поновити виплату пенсії та виплачувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності 3 групи від загального захворювання з 01 квітня 2015 року.

Постанова може були оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: З. С. Шестакова