Справа № 754/10053/16-а
Суддя: Панченко О. М.
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/513/16
ПОСТАНОВА
Іменем України
08 вересня 2016 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М., відповідно до ст. 183-2 КАС України, розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві про умисне невиконання постанов суду, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві про умисне невиконання постанов суду, просив розглянути його заяву щодо умисного невиконання постанов Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2014 року та від 29.02.2016 року посадовими особами ГУ ПФУ у м. Києві; звільнити його від сплати судового збору відповідно до довідки МСЕК, зважаючи на наявність 2 групи інвалідності; роз`яснити начальнику ГУ ПФУ в м. Києві В.Аніканову, що умисне невиконання постанов суду, що набрали законної сили або перешкоджання їх виконанню у відповідності до ст. 382 КК України є підставою для покарання, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 166 КАС України; у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 166 КАС України постановити окрему ухвалу про наявність підстав про розгляд питання щодо притягнення до відповідальності посадових осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких постановою Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2014 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2014 року та постанови Деснянського районного суду м. Києва від 29.02.2016 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 року визнані неправомірними; допустити негайне виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва від 29.02.2016 року у відповідності з вимогами п. 6 ч. 1 ст. 161, ст. 256, ст.. 257 КАС України щодо неправомірних дій та бездіяльності ГУ ПФУ в м. Києві про захист і відновлення порушених його законних прав на перерахунок пенсії та про зоборв`язання відшкодування шкоди і стягнення недоотриманих пенсійних виплат з 01.04.2012 року, враховуючи те, що порушення прав з боку відповідача носить довготривалий характер; у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 267 КАС України зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві подати у місячний термін звіт до суду про виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва від 29.02.2016 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 року, звернувши увагу відповідача, що показник підвищення пенсії на 35% суми основного розміру пенсії призначено постановою суду.

Стороною відповідача Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві до суду надано заперечення щодо позовних вимог ОСОБА_1 , відповідно до яких дії Управління відповідають вимогам діючого законодавства, а тому підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно із п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом було встановлено наступне.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2014 року, задоволено позов ОСОБА_1 , зобов`язано ГУПФУ в м. Києві здійснити з 15.05 2013 року перерахунок пенсії в зв`язку з підвищенням розміру посадового окладу у відповідності з вимогами наказу Міністра оборони України № 377 від 28.07.2008 року.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 29.02.2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 року визнано дії ГУПФУ в м. Києві щодо відмови здійснити перерахунок пенсійного забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням 90% премії та 83% грошового забезпечення, а також з урахуванням підвищення розміру пенсії на 35% суми основного розміру пенсії відповідно до Постанови КМУ від 23.04.2012 року № 355 неправомірними, зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та підвищення пенсії ОСОБА_1 як військовому пенсіонеру з урахуванням 90% премії та 83% грошового забезпечення, а також з урахуванням підвищення розміру пенсії на 35% суми основного розміру пенсії відповідно до Постанови КМУ від 23.04.2012 року № 355 з 01.04.2012 року.

В своїх письмових запереченнях, відповідач вказує на те, що на виконання вказаних вище рішень суду Управлінням було здійснено перерахунок пенсії в порядку, встановленому судовим рішенням та відповідно до довідки наданої Київським міським військовим комісаріатом від 25.02.2015 року з 15.05.2013 року. Розмір пенсії позивача обчислений на виконання рішення суду станом на 15.05.2013 року та становить суму у 3694.62 грн., яка складається з 2726.80 грн. - розміру пенсії, що становить 80% сум грошового забезпечення, 62.58 грн. - підвищення пенсії як дитині війни відповідно до постанови КМУ від 28.12.2011 року№1381, 905.24 грн. - підвищення пенсії відповідно до постанови КМУ №355. Також на виконання рішень суду позивачу було нараховано кошти за період з 15.05.2013 року по 31.07.2015 року в сумі 2749.47 грн., які було виплачено основною відомістю в серпні 2015 року, а також здійснено перерахунок і підвищення пенсії позивача та нараховано кошти за період з 01.04.2012 року по 31.05.2016 року на суму 7828.75 грн., а з 01.06.2016 року згідно рішення суду позивачу встановлено новий розмір пенсії в сумі 3725.49 грн.

Згідно частини 1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до частини 2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Задовольняючи заяву частково, суд виходив з наступного.

Стаття 267 КАС України регулює питання судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Частина 9 цієї процесуальної норми передбачає, що особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Як вставлено в спірному випадку, постановою Деснянського районного суду м.Києва від 29.02.2016 року підтверджено право позивача на перерахунок його пенсійного забезпечення у зв`язку із чим визнані неправомірними дії відповідача щодо відмови здійснити перерахунок його пенсійного забезпечення з урахуванням 90% премії та 83% грошового забезпечення, а також з урахуванням підвищення розміру пенсії на 35% суми основного розміру пенсії відповідно до Постанови КМУ від 23.04.2012 року № 355, а також зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та підвищення пенсії позивачу як військовому пенсіонеру з урахуванням 90% премії та 83% грошового забезпечення, а також з урахуванням підвищення розміру пенсії на 35% суми основного розміру пенсії відповідно до Постанови КМУ від 23.04.2012 року № 355 з 01.04.2012 року.

Також, Київський апеляційний адміністративний суд, вирішуючи в ухвалі від 14.04.2016 року вказане спірне питання, прийшов до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

При цьому, питання стосовно інших охоронюваних законом прав або інтересів позивача в постанові Деснянського районного суду м.Києва від 29.02.2016 року не вирішувались і відповідач не зобов`язувавя судом на вчинення будь-яких інших дій, крім здійснення перерахунку пенсійного забезпечення позивача.

Згідно частини 4 ст.257 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини застосовуються судами України при розгляді справ, наряду з Конвенцією (Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод), як джерело права.

Європейський суд з прав людини, до якого громадяни України мають право звертатися за захистом своїх порушених прав після ратифікації 17.07.1997 Верховною Радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, неодноразово нагадував у своїх рішеннях, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Вищеозначена норма детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме право на справедливий, публічний і швидкий розгляд, і, водночас, передбачає обов`язкове виконання судових рішень.

Враховуючи зазначену практику Європейського суду з прав людини, вважаю, що невиконання остаточного рішення суду, що набрало законної сили, порушує гарантії, надані особі статтею 6 Конвенції.

Аналізуючи такі обставини справи на підставі наявних у справі письмових доказів, наданих позивачем, тоді як представником відповідача не було надано суду жодного доказу про здійснення ним перерахування та підвищення пенсії позивача за період вказаний в постанові суду, суд приходить до висновку, що станом на час розгляду даної позовної заяви суду не надано належних і допустимих доказів про виконання відповідачем постанови Деснянського районного суду м.Києва від 29.02.2016 року в частині проведення відповідного перерахунку пенсійного забезпечення позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк про звіт про виконання судового рішення.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині зобов`язання відповідача у місячний термін подати до суду звіт про виконання постанови суду Деснянського району від 29.02.2016 року, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 року.

Що стосується вимоги позивача про роз`яснення начальнику ГУ ПФУ в м. Києві В.Аніканову, що умисне невиконання постанов суду, що набрали законної сили або перешкоджання їх виконанню у відповідності до ст. 382 КК України є підставою для покарання, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 166 КАС України та у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 166 КАС України постановити окрему ухвалу про наявність підстав про розгляд питання щодо притягнення до відповідальності посадових осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких постановою Деснянського районного суду м. Києва від 26.02.2014 року та ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2014 року, постанови Деснянського районного суду м. Києва від 29.02.2016 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 року визнані неправомірними, то суд вважає, що, по перше, за правилами цієї процесуальної норми, її застосування є правом, а не обов`язком суду, а, по друге, таке формулювання в частині визначення кола винних осіб у невиконанні судового рішення є неконкретним, а тому суд в спірному випадку не вбачає підстав для застосування ст.166 КАС України.

Щодо вимог позову допустити негайне виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва від 29.02.2016 року у відповідності з вимогами п. 6 ч. 1 ст. 161, ст. 256, ст.. 257 КАС України, то питання чи є підстави допустити негайне виконання постанови повинно було вирішуватися судом при прийнятті постанови при розгляді справи по суті.

Вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат в порядку ст.94 КАС України, суд виходить із того, що позивач у зв`язку із інвалідністю є звільненим від сплати судового збору, а Закон України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час подання до суду цієї заяви, не містив положень щодо ставок судового збору із заяв, поданих в прядку ст.267 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 69-71, 86, 99, 158-163, 254, 267 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві подати у місячний термін звіт до суду про виконання постанови Деснянського районного суду м. Києва від 29.02.2016 року, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 року.

В іншій частині адміністративного позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови суду.

Головуючий: