Справа № 804/545/16
Суддя: Токар Н. В.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 804/545/16
Провадження № 2-а/204/80/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2016 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Онбиш А.О., Шляховій Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача адвоката Макарової Т.П.,

за участю представника відповідача Матвєєнко Г.М.,

за участю представника третьої особи Слободянюка Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Дніпропетровський обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
У січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, просив:

- визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975;

- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 28.03.2012 року в нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності IIІ групи внаслідок виконання ним обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, та інших нормативно - правових актів у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності. Позивачем були подані заяви до відповідача про призначення йому вказаної одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності IIІ групи внаслідок виконання ним обов`язків військової служби. Проте, відповідач відмовив позивачу у реалізації його права на соціальний захист, що встановлений державою. Вважає такі дії відповідача неправомірними та вимушений звернутися до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач, представник позивача, кожний окремо, підтримали уточнені позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник третьої особи також заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в Збройних Силах Радянського Союзу в складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 в період з 29.12.1979 по 30.06.1981 на території Демократичної республіки Афганістан. В червні 1981 року позивач був звільнений з військової служби в запас.

03.05.2012 року позивача визнано первинно з 28.03.2012 року інвалідом ІІІ групи у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням військової служби, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК від 03.05.2012 року серії ААБ №004042.

26.03.2014 року позивача визнано повторно з 01.04.2014 року інвалідом ІІІ групи у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням військової служби, що підтверджується випискою із акта огляду МСЕК від 26.03.2014 року серії АВ №0251638.

Таким чином, з 28.03.2012 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травм або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28 травня 2008 року № 499.

Проте, позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою, якою просив провести нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, однак у такій виплаті позивачу було відмовлено.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 03 грудня 1991 року №2011 -XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону останній поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Відповідно до пункту 4 ч.2 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою №975, на яку позивач посилається в позовній заяві, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.

Згідно пункту 3 Порядку у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Судом встановлено, що позивачу ІІІ група інвалідності первинно встановлена 28.03.2012 року.

Враховуючи, що право на грошову допомогу у звільненого військовослужбовця наступає в моменту встановлення інвалідності, а не на момент його звільнення, суд вважає, що позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку, затвердженого не Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року, а відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травм або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28 травня 2008 року № 499.

Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з вимогами щодо визнання неправомірними дії Міністерства оборони України щодо не призначення йому одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 та зобов`язання Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975; проте, з огляду на положення ч.2 ст.11 КАС України, для повного захисту порушених прав позивача, суд приходить до висновку про необхідність виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травм або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28 травня 2008 року № 499.

Таким чином, 28.03.2012 року позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 Закону № 2011-XII та Постанови Кабінету Міністрів України № 499.

Відповідно ж до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Міністерство оборони України, ігноруючи зазначені норми матеріального права та не здійснюючи перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі, встановленому Законом №2011-XII та Порядком, затвердженим Постановою Кабінету №499, а саме у розмірі 54-місячного грошового забезпечення, порушив указане право позивача.

Таким чином, на Міністерство оборони України повинен бути покладений обов`язок саме нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 54-місячного грошового забезпечення на дату встановлений інвалідності - 28.03.2012 року.

Відповідно ч.5 ст.94 КАС України, судові витрати компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 11, 18, 69-71, 86, 94, 158, 159, 160, 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Дніпропетровський обласний військовий комісаріат про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 54-місячного грошового забезпечення.

Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 54-місячного грошового забезпечення.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та у строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Токар