Справа № 826/23883/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНФО24”

до

Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення

про

визнання протиправними та скасування рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В судовому засіданні 17 грудня 2015 року представник позивача позовні вимоги підтримали, представник відповідача проти задоволення позову заперечив; за спільним клопотанням сторін на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 72 Закону України “Про телебачення і радіомовлення” санкції за порушення законодавства про телебачення і радіомовлення застосовуються за рішенням суду або, у встановлених цим Законом випадках, за рішенням Національної ради.

Частина друга статті 72 Закону України “Про телебачення і радіомовлення” визначає, що Національна рада застосовує санкції до телерадіоорганізацій у разі порушення ними вимог цього Закону або ліцензійних умов.

Як передбачено у частині п’ятій статті 72 Закону України “Про телебачення і радіомовлення”, Національна рада приймає рішення про застосування санкцій на підставі наданих документальних свідчень, актів перевірки чи подання визначених цим Законом органів державної влади.

Згідно з частиною шостою статті 72 Закону України “Про телебачення і радіомовлення” Національна рада може застосовувати до телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги такі санкції: оголошення попередження; стягнення штрафу; подання до суду справи про анулювання ліцензії на мовлення.

Відповідно до частини восьмої статті 72 Закону України “Про телебачення і радіомовлення” рішення про стягнення штрафу приймається: якщо після винесення попередження відповідні порушення не були усунені; якщо телерадіоорганізація за час після видачі (продовження) ліцензії вже отримала не менше трьох попереджень; якщо провайдер програмної послуги за час після сплати ним попереднього штрафу вже отримав не менше трьох попереджень.

Частина перша статті 73 Закону України “Про телебачення і радіомовлення” встановлює, що питання про порушення ліцензіатом законодавства або умов ліцензії розглядаються на засіданні Національної ради в порядку, визначеному цим Законом та Законом України “Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення”.

Відповідно до частини другої статті 73 Закону України “Про телебачення і радіомовлення” Національна рада починає розгляд питання про порушення ліцензіатом законодавства або умов ліцензії на підставі актів перевірки.

Згідно з частиною третьою статті 73 Закону України “Про телебачення і радіомовлення” представнику ліцензіата надано право ознайомитися з усіма матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання. При розгляді питання представник ліцензіата має право користуватися правовою допомогою.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України “Про телебачення і радіомовлення” за результатами розгляду питання про порушення ліцензіатом законодавства або умов ліцензії Національна рада приймає рішення про: а) визнання порушення і застосування передбачених цим Законом санкцій; б) проведення додаткової перевірки; в) відсутність фактів порушення.

Таким чином, наведені норми Закону вказують, що Національній раді надано право застосовувати до санкції до телерадіоорганізацій у вигляді штрафу, якщо після винесення попередження відповідні порушення не були усуненні, за результатами розгляду питання про порушення ліцензіатом законодавства або умов ліцензії на підставі актів перевірки.

Як встановлено вище, оскаржуване рішення про застосування до позивача санкції у вигляді штрафу прийняте у зв’язку із не усуненням порушення після винесення попередження, а саме вимог частини сьомої статті 27 пункту “а” частини першої статті 59 Закону України “Про телебачення і радіомовлення” шляхом відновлення мовлення.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З урахуванням відсутності в матеріалах справи доказів протилежного, суд приходить до висновку про усунення позивачем вимог частини сьомої статті 27 пункту “а” частини першої статті 59 Закону України “Про телебачення і радіомовлення” в частині відновлення мовлення.

Суд також звертає увагу на порушення відповідачем порядку застосування санкцій, передбаченого Законом України “Про телебачення і радіомовлення”.

Зі змісту письмового заперечення проти позову та наявних у справі матеріалів вбачається, що оскаржуване рішення прийнято за результатами моніторингу програмного наповнення ТОВ “ІНФО24” на підставі актів моніторингу від 18 червня 2015 року та 23 липня 2015 року.

Загальні правила проведення перевірок телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги встановлює Інструкція про порядок здійснення перевірок телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги, оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення та про порушення законодавства про рекламу, затверджена рішенням Національної ради від 08 лютого 2012 року №115 (далі по тексту - Інструкція).

За визначенням пункту 1.3 Інструкції акт перевірки - службовий документ, який засвідчує факт проведення перевірки діяльності ліцензіата та стан виконання ліцензіатом вимог законодавства.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції Національна рада здійснює наглядові повноваження шляхом проведення планових і позапланових перевірок діяльності ліцензіатів.

Пункт 2.3 Інструкції передбачає, що підставами для здійснення позапланових перевірок зокрема є: виявлення Національною радою під час проведення моніторингу телерадіопрограм ознак порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії; перевірка виконання ліцензіатом рішень та/або приписів Національної ради щодо усунення порушень вимог законодавства та/або умов ліцензії, виданих за результатами проведених перевірок.

Під час позапланової перевірки з’ясовуються виключно ті питання (факти), необхідність перевірки яких стала підставою для її проведення, з обов’язковим зазначенням цих питань (фактів) у посвідченні на проведення перевірки.

Згідно з пунктами 6.1-6.4 Інструкції акт перевірки складається у двох примірниках і підписується в останній день перевірки уповноваженими особами Національної ради, які здійснювали перевірку, та керівником або уповноваженим представником ліцензіата. Один примірник акта вручається керівнику або уповноваженому представнику ліцензіата, а другий зберігається у Національній раді разом із матеріалами перевірки.

В акті перевірки фіксуються: дата складання акта; тип перевірки (планова, позапланова); посада, прізвище, ім’я та по батькові уповноважених осіб, які здійснили перевірку; найменування або прізвище, ім’я, по батькові ліцензіата, щодо діяльності якого здійснювалася перевірка; предмет та підстави, що стали причиною призначення перевірки; документи, які були надані ліцензіатом для ознайомлення (або їх відсутність); результати перевірки.

Якщо на момент здійснення позапланової перевірки виявлені порушення ліцензіатом усунені, про це робиться окремий запис в акті перевірки. Кожний акт перевірки має свої власні номер та дату.

Проте, в порушення норм статей 72, 73 Закону України “Про телебачення і радіомовлення” та вимог Інструкції до прийняття оскаржуваного рішення Національна рада не провела відповідної позапланової перевірки ТОВ “ІНФО24” не провела та відповідного акта перевірки не склала.

Посилання відповідача на акти моніторингу, як на достатню підставу для застування санкції, не приймаються судом до уваги, оскільки згідно норм Закону України “Про телебачення і радіомовлення” підставою для застосування санкції є тільки акти перевірки, у свою чергу акт моніторингу, в силу пункту 2.3 Інструкції, є однією із підстав для здійснення позапланових перевірок телерадіоорганізації.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Національною радою районі не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “ІНФО24” підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНФО24” задовольнити повністю.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ІНФО24” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко