Справа № 2-а-322/11/1512
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2011-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2011 р.Справа № 2-а-322/11/1512
Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Салтан Л.В.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Потапчука В.О.,

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2011 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_4, про визнання постанови та дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, в якому просили визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № В-9/455 від 15 лютого 2008 року; визнати протиправними дії відповідача та зобовязати зняти арешт з майна, що належить ОСОБА_2

ОСОБА_4 вступила у справу в якості третьої особи та заявила позов до ОСОБА_2 та Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, в якому просила визнати дії ОСОБА_2 протиправною спробою ухилитися від оплати витрат виконавчого провадження; визнати незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-4345 від 15.02.2008 року; визнати дії відповідача щодо недотримання при проведенні виконавчого провадження технічного висновку та кошторису, розроблених Одеським відділенням ІАУ НВЦ «Екобуд», яку були замовлені і сплачені нею; визнати використання відповідачем авансованих нею 1799 грн. згідно кошторису нецільовим; визнати протиправним неповернення відповідачем на її користь залишку в розмірі 99 грн.; зобовязати відповідача врахувати до загальних затрат на авансування виконавчого провадження додаткові витрати на придбання і доставку сітки-рабиці в розмірі 390 грн.; зобовязати відповідача і позивачів не перешкоджати виконавчому провадженню по зведенню цегляного паркану у відповідності до сплаченого технічного висновку і авансового кошторису Одеського відділення ІАУ НВЦ «Екобуд».

Постановою Київського районного суду м. Одеси суду від 17 червня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 просили скасувати постанову Київського районного суду м. Одеси суду від 17 червня 2011 року та ухвалу Київського районного суду м. Одеси суду від 12 лютого 2010 року про прийняття суддею до свого провадження справи та її призначення до слухання. Позивачі у своїй скарзі просять скасувати вищевказану постанову суду, у зв'язку із порушенням судом норм процесуального права, що виразилось у розгляді справи без попереднього поновлення провадження з урахуванням наявної ухвали про зупинення провадження у справі; нерозгляд повторного клопотання про зупинення провадження у справі. Також позивачі зазначили, що роботи по виконавчому провадженню проведені не були, у зв'язку із чим підстави для стягнення з боржника авансових внесків та витрат на виконавче провадження відсутні.

ОСОБА_4 просила скасувати постанову Київського районного суду м. Одеси суду від 17 червня 2011 року та задовольнити змінені позовні вимоги з огляду на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а саме не вирішено її позовні вимои.

Сторони були сповіщені належним чином про час і місце судового засідання: Другий відділ ДВС Київського районного управління юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сповіщені згідно поштових повідомлень (а.с.124-126), представники до суду не прибули та причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів з огляду на зазначене, а також враховуючи те що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи, - дійшла висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2005 року постановлено усунути ОСОБА_4 перешкоди в користування земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, вул. Чапаєва, 12-а, загальною площею 503 кв.м., в частині встановлення межової огорожі, розподіляючи її земельну ділянку, яка знаходиться в користування ОСОБА_2 та яка встановлюється з фасадної сторони ділянки ОСОБА_4 на відстані 11,07 м від лівого кута «В» довжиною 4,7 м вправо шириною 1,15 м впродовж житлового будинку довжиною 11,59 м. Вказане рішення залишене в силі ухвалою Верховного Суду України від 06.02.2007 року. 26 вересня 2006 року Київським районним судом м. Одеси виданий виконавчим лист № 2-4345 про примусове виконання вищезазначеного рішення Київського районного суду від 12.12.2005 року. 26 жовтня 2006 року відкрито виконавче провадження, в межах якого ОСОБА_2 відмовилася добровільно виконати рішення суду і встановити знищений паркан на відстані від стіни. Постановою від 15 лютого 2008 року № В-9/455 відкрито виконавче провадження № В-9/455 по виконанню постанови про виведення витрат в окреме виконавче провадження, яку видав Другий відділ державної виконавчої служби управління юстиції м. Одесі 15.02.2008 року, про стягнення витрат з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_4 в розмірі 3334,75 грн. 22 червня 2008 року державним виконавцем був складений акт опису і арешту майна боржника ОСОБА_2 за місцем її проживання на суму 1100 грн.

В якості обґрунтування позовних вимог, позивачі зазначили, що 14 липня 2008 року отримали постанову № В-9/455 від 15 лютого 2008 року. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в попередній редакції) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які повинні бути доведені державним виконавцем до відому сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з книгою вихідної кореспонденції постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена ОСОБА_2 15 лютого 2008 року за № 20964.

В матеріалах виконавчого провадження знаходяться копії відповідних квитанцій, з яких складається грошова сума, яка підлягає стягненню, а саме: 1500,00 грн., - витрати на виготовлення технічного висновку Одеського відділення науково-виробничого центру «ЕКОБУД»; 1799,00 грн., які зараховані на депозитний рахунок відділу, як витрати на проведення виконавчих дій («ЦЕНТР ДЕМОНТАЖНИХ ТЕХНОЛОГИЙ» СПД БАЛТАК); витрати виконавчого провадження 35,75 грн., загальна сума складає 3334,75 грн., з яких 99,00 грн., знаходяться на депозитному рахунку відділу.

З метою виконання вимог виконавчого документа 22 липня 2008 року, державним виконавцем відділу складено акт опису й арешту майна.

Ухвалою Київського районного суду № 2-5846/2007 від 5 вересня 2007 року зобовязано Другий відділ Державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у м. Одесі не вчиняти будь-які дії по виконанню виконавчого листа № 2-4345 від 26 вересня 2006 року, який видав Київський районний суд м. Одеси до фактичного розгляду справи по суті. Однак, в подальшому ухвалою Київського районного суду м. Одеси № 2-5846/2007 від 6 листопада 2007 року скаргу ОСОБА_2 на дії Другого відділу Державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції м. Одеси залишено без розгляду.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, та з огляду на те, що рішення суду про відмову позивачам у задоволенні позову виключає суть задоволення вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції відмовив в задоволенні адміністративного позову третьої особи.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене судове рішення обґрунтованим, проте постановленим з порушенням норм процесуального права, що не призвело до невірного вирішення справи.

Так, судом першої інстанції вирішено справу за участю неналежного кола осіб, оскільки другий співпозивач у справі - ОСОБА_3 не являється учасником виконавчого провадження, а отже не може бути позивачем у справі з приводу оскарження дій та рішень органу виконавчої служби, які прийняті або вчинялось по відношенню до іншої особи, оскільки сам ОСОБА_3 не є учасником відповідних правовідносин.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку. Спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби під час виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору або накладення штрафу, прийнятої під час виконання будь-яких виконавчих документів, у тому числі рішень судів загальної юрисдикції та господарських судів, належать до адміністративної юрисдикції та повинні розглядатись в порядку ст. 181 КАС України.

Разом із тим, судова колегія дійшла висновку, що незважаючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме предметної підсудності, суд ухвалив правильне по суті рішення із дотриманням норм матеріального права.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які повинні бути доведені державним виконавцем до відому сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Відповідно до книги вихідної кореспонденції, постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику ОСОБА_2 15 лютого 2008 року за № 20964, отже судом правомірно відхилені відповідні доводи позивача.

Також, не заслуговують на уваги посилання апелянтів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на необґрунтованість суми витрат виконавчого провадження в розмірі 3334,75 гривень, оскільки дана сума підтверджена документально відповідними квитанціями, що містяться в матеріалах виконавчого провадження. При цьому апелянти не навели підстав та необгрунтували невідповідність зазначеної суми витрат виконавчого провадження.

За змістом ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження» з грошової суми (в тому числі одержаної від реалізації майна боржника), яка стягнута державним виконавцем з боржника, в першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на проведення виконавчих дій, в другу чергу компенсуються витрати Державної виконавчої служби на здійснення виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб, у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір. Виконавчий збір стягується пропорційно фактично задоволеним вимогам стягувача.

Таким чином, доводи апелянтів про те, що державним виконавцем безпідставно покладено витрати по виконавчому провадженню на боржника ОСОБА_2 не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

При цьому, судова колегія звертає увагу апелянтів ОСОБА_2, ОСОБА_3 на те, що сторона виконавчого провадження, у відповідності до ст. 11-1 Закону України «Про виконавче провадження», має право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії. У зв'язку із цим, беззмістовними вбачаються доводи апелянта ОСОБА_2 про її обізнаність щодо документального підтвердження витрат на виконавче провадження, з огляду на те, що в матеріалах виконавчого провадження наявні відповідні документи, що підтверджують суми витрат.

Також, в матеріалах справи наявний акт державного виконавця про витрати на проведення виконавчих дій із розшифровками даних по сумам, з урахуванням залучених експертів та спеціалістів.

Щодо апеляційних доводів ОСОБА_2, ОСОБА_3 із посиланням на фактичне не проведення робіт за виконавчим провадженням судова колегія зауважує, що з огляду на статус позивача у виконавчому провадженні «боржник», позивачем невірно обраний спосіб судового захисту, оскільки відсутнє порушене право, яке б підлягало такому захисту.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3

При цьому, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки рішення суду про відмову ОСОБА_2, ОСОБА_3 виключає суть задоволення вимог ОСОБА_4

Згідно з ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Так, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - це особа, яка для захисту своїх прав, свобод та інтересів звертається з позовом до сторін у справі, у якій вже відкрито провадження. Позовні вимоги третьої особи обов'язково повинні стосуватися предмету спору.

Задоволення адміністративного позову, який заявили позивач та третя особа, має повністю або частково виключати можливість задоволення вимог позивача до відповідача.

При цьому, позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 заявлені у непередбачений законодавством спосіб, так як вказані особи не являються учасниками публічно-правових відносин та жоден з них не являється субєктом владних повноважень.

Також, з огляду на предмет даного спору, позовні вимоги ОСОБА_4 до відповідача не можуть бути задоволенні в рамках розгляду даної справи, однак можуть бути предметом розгляду у справі за окремим відповідним адміністративним позовом. Отже, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що задоволенню не підлягають.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси суду від 12 лютого 2010 року про прийняття суддею до свого провадження справи та її призначення до слухання колегія суддів наголошує на тому, що зазначена ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. На зазначену ухвалу лише можуть бути подані заперечення, які включаються до апеляційної скарги. При цьому таких заперечень із відповідним обґрунтуванням позиції щодо незгоди із ухвалою, в поданій апеляційній скарзі не міститься, апелянтами необґрунтовано яким чином зазначена ухвала порушила права позивачів та в чому полягає порушення судом першої інстанції норм права при її ухваленні . З огляду на викладене, колегія суддів залишає поза увагою відповідні вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси суду від 12 лютого 2010 року про прийняття суддею до свого провадження справи та її призначення до слухання.

Колегія суддів з огляду на все вищевикладене, дійшла обґрунтованого висновку про відмову апелянтам в задоволенні скарг за відсутністю відповідних підстав та залишення суду першої інстанції, на підставі ст. 200 КАС України,- без змін.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2011 року залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 17 червня 2011 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_4, про визнання постанови та дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання чинності безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: /ОСОБА_5/

Суддя: /ОСОБА_6/

Суддя: /ОСОБА_1/