Справа № 826/24296/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2016 року м. Київ № 826/24296/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» Кашути Дмитра Євгенійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» Кашути Дмитра Євгенійовича (надалі - Уповноважена особа Фонду, відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд, відповідач 2), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить суд:

зобов'язати Уповноважену особу Фонду зарахувати кошти на рахунок ОСОБА_1, відкриті в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», відповідно до платіжного доручення від 23.06.2015 року, наданого ОСОБА_3;

зобов'язати Фонд відшкодувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) кошти у розмірі 200 000,00 грн. (сума граничного розміру відшкодування) за договором банківського вкладу №39-в-17/2347 від 23.06.2015 року, укладеним з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», гарантовану державою суму коштів після включення Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію (ліквідацію) ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» ОСОБА_1 в списки для виплат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що кошти на вкладний депозитний рахунок позивача перераховувались із дійсного рахунку ОСОБА_3, проте, банком всупереч вимогам чинного законодавства вказані кошти на рахунок позивача не перераховані та повернуті на рахунок ОСОБА_3 без згоди позивача та попри відсутність заяви ОСОБА_3 про повернення банківського вкладу.

Таким чином, позивач вважає, що банк зобов'язаний зарахувати кошти на рахунок ОСОБА_1, а Фонд зобов'язаний відшкодувати позивачу кошти у межах гарантованої суми за вкладом.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представники відповідачів у судове засідання не прибули, подали до письмові заперечення.

Зокрема, представник відповідача 1 у письмових запереченнях зазначив суду, що згідно виписки по депозитному рахунку позивача за період з 23.06.2015 року по 11.12.2015 року будь-яких грошових коштів на депозит не надходило, тому залишок коштів на даному рахунку складає 00,00 грн., посилання позивача на платіжне доручення в іноземній валюті №3 від 23.06.2015 року про перерахування з карткового рахунку ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 9 340,00 доларів США на депозитний рахунок позивача повністю спростовується випискою по картковому рахунку ОСОБА_3 за період з 23.06.2015 року по 22.10.2015 року.

Представник відповідача 2 у письмових запереченнях зазначив суду, що виконавча дирекція Фонду складає загальний реєстр виключно на підставі переліку вкладників. В той же час, у переданому Уповноваженою особою переліку вкладників ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» інформація про позивача відсутня, в зв'язку з чим дані про позивача не могли бути враховані при складанні загального реєстру.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, судом встановлено наступне.

Позивач подав до суду копію договору строкового банківського вкладу №39-в-17/2347 «Цікавий» в іноземній валюті від 23.06.2015р., згідно якого банк приймає від вкладника грошові кошти в сумі 9 340,00 доларів США з 23.06.2015р. процентна ставка складає 11% річних, з 20.12.2015р. - 2 % річних.

Згідно платіжного доручення від 23.06.2015р. №3 ОСОБА_3 перерахував на рахунок позивача НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 9 340,00 доларів США, призначення платежу: внесення коштів на депозит згідно договору №39-в-17/2347 від 23.06.2015р.

В той же час, на підставі постанови Правління Національного банку України від 23.06.2015 року № 408 «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду 23.06.2015 року прийнято рішення №121 про запровадження з 24.06.2015 року тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кашуту Д.Є. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» запроваджено строком на 3 місяці з 24.06.2015 року по 23.09.2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 10.09.2015 року №167 продовжено строк тимчасової адміністрації до 23.10.2015 року включно.

З метою збереження активів банку та запобігання їх втрати, керуючись п. 2 ч. 5 ст. 12, ст.ст. 35-38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року №4452-VI та беручи до уваги ухвалу Господарського суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року у справі №910/26664/15 за позовом компанії PERUSTA CONSTRUCTIONS LTD до Фонду, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №193 від 23 жовтня 2015 року щодо делегування повноважень тимчасового адміністратора ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива", відповідно до якого продовжено визначені Законом №4452-VI повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" в частині забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, передбачені, зокрема, ст. 38 Закону №4452-VI, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації Департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кашуті Д.Є.

Позивач звертався до Уповноваженої особи Фонду із заявами від 09.10.2015р. та від 02.10.2015р. про виплату коштів за договором банківського вкладу, проте відповіді не отримав, кошти йому Фондом не виплачені.

Вважаючи протиправними зазначені дії відповідачів щодо невключення позивача до переліку та загального реєстру вкладників позивач звернувся до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Стосовно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16.02.2016 року у справі №21-4846а15 та від 15.06.2016 року у справі №826/20410/14, щодо того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, суд зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Однак, суд вважає за доцільне та необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України виходячи із нижче викладених мотивів.

Висновок Верховного Суду України у зазначеній постанові зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вищевказані спірні правовідносини, які врегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку належить розглядати в порядку ГПК України.

Проте, проаналізувавши положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд приходить висновком, що ним регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку ГПК України.

Однак, суд звертає увагу на те, що в даній адміністративній справі вирішуються спірні відносини в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказаний Закон є спеціальним, яким в свою чергу врегульовано правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України (статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Системний аналіз положень вищезазначеного Закону дає підстави суду дійти до висновку, що в даному випадку ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку в силу відмінного правового регулювання відрізняється від процедури передбаченої Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Зокрема, в силу положень статті 7 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин в частині задоволення кредиторських вимог в силу Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство в Господарському суді.

Натомість, у даному випадку, ліквідація банку, здійснюється на підставі Постанови Правління Національного банку України в рамках Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким в свою чергу не передбачено порушення справи про банкрутство в Господарському суді, а тому в даному випадку застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до спірних правовідносин не підлягає і, як наслідок, відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі чи закриття провадження у справі з підстав непідсудності.

Суд вважає за необхідне окремо зазначити, що правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банка-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обов'язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд. Отже, правовідносини між Фондом та вкладниками не породжують прав та обов'язків для банку.

Враховуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновку, що за своїм характером спір між уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і вкладниками банку щодо включення відповідних фізичних осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду, є публічно-правовим.

Щодо заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 1 Закону № 4452-VI, відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Частиною першою статті 3 Закону України № 4452-VI встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно ст. 2 Закону № 4452-VI вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

За змістом п.п. 1, 2 ст. 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 4452-VI, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: 1) веде реєстр учасників Фонду; 2) акумулює кошти, отримані з джерел, визначених статтею 19 цього Закону, здійснює контроль за повнотою і своєчасністю перерахування зборів кожним учасником Фонду; 3) інвестує кошти Фонду в державні цінні папери України; здійснює випуск облігацій у порядку та за напрямами розміщення, визначеними цим Законом, і видачу фінансових векселів у випадках, передбачених законом про Державний бюджет України на відповідний рік; 4) здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 5) здійснює регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; 6) бере участь в інспекційних перевірках проблемних банків за пропозицією Національного банку України; 7) застосовує до банків та їх керівників відповідно фінансові санкції і накладає адміністративні штрафи; 8) здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку; 9) здійснює перевірки банків відповідно до цього Закону; 10) надає фінансову підтримку банку відповідно до цього Закону; 11) здійснює аналіз фінансового стану банків з метою виявлення ризиків у їхній діяльності та прогнозування потенційних витрат Фонду на виведення неплатоспроможних банків з ринку та відшкодування коштів вкладникам; 12) надає цільову позику банку для виплат вкладникам банку відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону, а також фінансування витрат для оплати роботи осіб відповідно до пункту 2 частини шостої статті 36, пунктів 7 і 8 частини другої статті 37 та частини четвертої статті 47цього Закону, що здійснюються протягом дії тимчасової адміністрації; 13) здійснює заходи щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону; 14) вивчає та аналізує тенденції розвитку ринку ресурсів, залучених від вкладників учасниками Фонду.

Відповідно п.п. 1,2 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Провівши системний аналіз вищезазначених норм права суд приходить до висновку, що Фонд відшкодовує кошти вкладникам банку в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, згідно виписки по депозитному рахунку позивача НОМЕР_2, відкритого на підставі договору №39-в-17/2347 від 23.06.2015 року, за період з 23.06.2015 року по 11.12.2015 року будь-яких грошових коштів на депозит не надходило, тому залишок коштів на даному рахунку складає 00,00 грн.

Посилання Позивача на платіжне доручення ОСОБА_3 в іноземній валюті №3 від 23.06.2015 року (додане до позовної заяви) про перерахування з його карткового рахунку №3101 грошових коштів в сумі 9 340,00 доларів США на депозитний рахунок позивача НОМЕР_2 повністю спростовується випискою по картковому рахунку ОСОБА_3 №3101, згідно якої за період з 23.06.2015 року по 22.10.2015 року кошти не переводились.

Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_3 №3101 за період з 23.06.2015 року по 22.10.2015 року, 23.06.2015 року на зазначений картковий рахунок ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» повернув ОСОБА_3 депозитний вклад згідно договору № 39-в-17/2192 в сумі 22 901,31 доларів США.

Окрім того, 19.08.2015 року Фонд через банки-агенти виплатив ОСОБА_3 гарантовану суму відшкодування 9 187,50 доларів США у гривневому еквіваленті 200 000,00 грн. Залишок коштів по картковому рахунку ОСОБА_3 №3101 складає 13 713,91 доларів США, які підлягають виплаті ОСОБА_3, як кредитору банку, в порядку і черговості визначеній Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в процедурі ліквідації ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива».

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що будь-якого перерахування ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 9340,00 доларів США з свого карткового рахунку №3101 на депозитний рахунок позивача НОМЕР_2 банком проведено не було.

Оскільки, на депозитний рахунок позивача НОМЕР_2 фактично не внесено будь-яких грошових коштів, тому позивач і не був включений до Реєстру вкладників для здійснення відшкодування коштів за вкладами і не набув права на відшкодування гарантованої суми відшкодування Фондом в сумі 200 000,00 грн.

Враховуючи зазначене, у суду відсутні правові підстави для зобов'язання Уповноваженої особи Фонду зарахувати кошти на рахунок ОСОБА_1, відкриті в ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива», відповідно до платіжного доручення від 23.06.2015 року, наданого ОСОБА_3

Щодо позовних вимог про зобов'язання Фонду відшкодувати ОСОБА_1 кошти у розмірі 200 000,00 грн. за договором банківського вкладу №39-в-17/2347 від 23.06.2015 року після включення Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію (ліквідацію) ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» ОСОБА_1 в списки для виплат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону № 4452-VI протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з п. 2 ч. 4 Положення №14 Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Отже, загальний реєстр вкладників формується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виключно на підставі Переліку вкладників або додаткової інформації поданої Уповноваженою особою Фонду.

Фонд в силу вищезазначених норм законодавства зобов'язаний включити позивача до загального реєстру вкладників для здійснення виплат коштів за банківськими вкладами за рахунок відповідача-2 за договором банківського вкладу після подання Уповноваженою особою Фонду інформації щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, на даний момент триває процедура виведення банку з ринку і діє тимчасова адміністрація, рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку на час розгляду справи не приймалось, отже, вимоги позивача в цій частині є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачами у повному обсязі доведено правомірність своїх дій.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко