Справа № 760/7038/16-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Лазаренко В.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А
07 вересня 2016 року Справа № 760/7038/16-а
Київський апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Епель О.В.,
суддів: Карпушової О.В., Мамчура Я.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач-1), Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі відповідач-2) про:
- визнання протиправними дій відповідачів щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та ст.ст. 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язання відповідачів призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі настання інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та ст.ст. 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності;
- стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та ст.ст. 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, у сумі 694136,00 грн.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано неправомірною бездіяльність Міністерства оборони України щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у разі настання ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, та зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги внаслідок настання ІІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач - Міністерство оборони України подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
У зв`язку з поданням апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, яка ухвалена в порядку скороченого провадження, згідно з ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач є учасником бойових дій, який приймав участь у бойових діях на території інших країн, зокрема в Республіки Афганістан, та перебуває у відставці.
14.07.2015 р. позивачу первинно було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюваннями, пов`язаними із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 14.07.2015 р. серії 10ААГ № 035178, а також витягом з протоколу Центральної військової лікарської комісії від 18.06.2015 р. № 2294.
У зв`язку з цим, 10.02.2015 р., 01.04.2016 р., 10.02.2016 р. позивач звернувся (неодноразово) до відповідачів із заявами про призначення йому одноразової грошової допомоги у 150-кратьному розмірі прожиткового мінімуму у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи через захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, і відповідними документами за переліком, визначеним у п. 11 Постанови КМУ від 25.12.2013 р. № 975.
За результатами розгляду зазначених заяв відповідачем-2 листом від 22.03.2016 р. № 11/П-1561 позивачу було відмовлено в задоволенні його вимог з тих підстав, що він не перебуває у правовідносинах з ДПС України, а відповідачем-1 допущено бездіяльність.
Вважаючи таку бездіяльність неправомірною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Судова колгеія встановила, що задовольняючи адміністративний позов частково суд першої інстанції виходив з того, що 14.07.2015 р., тобто в день встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, він набув право на отримання одноразової грошової допомоги у 150-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975), Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 «Про затвердження Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі Порядок № 393).
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що він поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.
Згідно з пп. 4 п. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Підпунктом «б» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи.
Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з п. 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.
У п. 11 Порядку № 975 визначено, що вiйськовослужбовець, вiйськовозобов`язаний та резервiст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разi настання iнвалiдностi чи втрати працездатностi без встановлення йому iнвалiдностi, подає уповноваженому органу такi документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням iнвалiдностi чи часткової втрати працездатностi без встановлення iнвалiдностi; довiдку медико-соцiальної експертної комiсiї про встановлення групи iнвалiдностi або вiдсотка втрати працездатностi iз зазначенням причинного зв`язку iнвалiдностi чи втрати працездатностi.
До заяви додаються копiї: постанови вiдповiдної вiйськово-лiкарської комiсiї щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузiї, травми або калiцтва), захворювання; документа, що свiдчить про причини та обставини поранення (контузiї, травми або калiцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане iз вчиненням особою кримiнального чи адмiнiстративного правопорушення або не є наслiдком вчинення нею дiй у станi алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`янiння, або навмисного спричинення собi тiлесного ушкодження; сторiнок паспорта з даними про прiзвище, iм`я та по батьковi i мiсце реєстрацiї; документа, що засвiдчує реєстрацiю фiзичної особи у Державному реєстрi фiзичних осiб - платникiв податкiв, виданого органом доходiв i зборiв (для фiзичної особи, яка через свої релiгiйнi переконання вiдмовляється вiд прийняття реєстрацiйного номера облiкової картки платника податкiв, офiцiйно повiдомила про це вiдповiдний орган доходiв i зборiв та має вiдмiтку в паспортi громадянина України, - копiю сторiнки паспорта з такою НОМЕР_1 ).
Згідно з п. 12 Постанови № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Абзацом 9 пункту 1 Порядку № 393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Таким чином, з викладених правових норм вбачається, у питаннях соціального захисту військовослужбовці прикордонних військ колишнього СРСР (у даному випадку Прикордонних військ КДБ СРСР) прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України.
При цьому, право особи на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, виникає з дня встановлення інвалідності, що визначається датою, вказаною в довідці МСЕК, і обов`язок щодо забезпечення його реалізації шляхом прийняття відповідного рішення покладено на Міністерство оборони України.
Водночас, порядок отримання особою зазначеної допомоги та її розмір регламентуються законодавством, чинним на момент виникнення в неї такого права.
Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом України в постановах від 18.11.2014 р. та від 21.04.2015 р. у справах №№ 21-446а14, 21-183а13 відповідно, висновки якого, у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.
Крім того, наведена правова позиція щодо дії закону в часі викладена в рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. № 1-рп/99, у п. 2 якого зазначено, що до подій, факту застосовується той закон або нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце.
Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки інвалідність ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, була встановлена позивачу 14.07.2015 р., то саме з цієї дати він набув право на отримання одноразової грошової допомоги у порядку та розмірі, визначеному законодавством, чинним станом на вказану дату, тобто ст.ст. 16, 16-2 Закону № 2011-ХІІ та Порядком № 975, якими передбачено її 150-кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб і обов`язок щодо забезпечення реалізації зазначеного права позивача покладено на Міністерство оборони України.
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що невиконання відповідачем-1 покладеного на нього обов`язку з призначення позивачу вказаної допомоги призвело до порушенням ст.ст. 16, 16-2 Закону № 2011-ХІІ та Порядком № 975 і є протиправною бездіяльністю даного суб`єкта владних повноважень.
Доводи апелянта про те, що позивач не був військовослужбовцем Збройних Сил України, а тому не має права на отримання спірної соціальної виплати, апеляційний суд вважає не обґрунтованими і безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у військовій частині Прикордонний військ КДБ СРСР /Т.1 а.с.27/, а у відповідності до вимог законодавства, зокрема Порядку № 393, у питаннях соціального захисту військовослужбовці прикордонних військ колишнього СРСР (включаючи Прикордонні війська КДБ СРСР) прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України, питання соціального забезпечення яких належать до відання Міністерства оборони України.
Посилання апелянта на те, що позивачу встановлено інвалідність, а не часткову втрату працездатності, тому він не має права на отримання одноразового грошової допомоги, судова колегія вважає такими, що суперечать приписам чинного законодавства, а саме ст.ст. 16, 16-2 Закону № 2011-ХІІ та Порядком № 975, якими чітко визначено право особи на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Твердження апелянта про те, що адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов`язання Міністерства оборони України прийняти будь-яке рішення, апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на нормах чинного процесуального законодавства, зокрема суперечать п. 2 ч. 2 та ч. 3 ст. 162 КАС України, якими прямо передбачено, що в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити дії або іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Тож, оскільки у даному випадку апелянтом були реалізовані його дискреційні повноваження та допущено протиправну бездіяльність щодо призначення позивачу спірної одноразової грошової допомоги, то у відповідності до ст. 2 КАС України, зобов`язання відповідача-1 прийняти відповідне рішення є належним і необхідним способом захисту порушеного права позивача та відповідає завданням адміністративного судочинства.
Доводи апелянта про те, що позивачем не надано копій документів, підтверджуючих причини і обставини поранення, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки правовою підставою для призначення особі одноразової грошової допомоги в порядку ст.ст. 16, 16-2 Закону № 2011-ХІІ та Порядком № 975 є відповідний висновок МСЕК, який подавався позивачем і є в матеріалах справи.
Посилання апелянта на те, що дана справа повинна розглядатися окружним адміністративним судом суперечить вимогам чинного адміністративного процесуального законодавства, а саме п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України, яким справи, зокрема щодо спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання чи одержання соціальних виплат віднесено до предметної підсудності місцевих загальних судів як адміністративних судів, яким і розглянуто дану адміністративну справу, де предметом спору є призначення та виплату соціальної допомоги суб`єктом владних повноважень.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 813/8236/14.
Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх необґрунтованими і безпідставними, а отже, апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не надав суду належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів та не переконав судову колегію у своїй правоті.
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог про визнання неправомірною бездіяльності Міністерства оборони України щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у разі настання ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, та зобов`язання Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату позивачу зазначеної допомоги.
Перевіряючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, у відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, колегія суддів звертає увагу на наступне.
Так, як було зазначено вище, обов`язок щодо призначення і виплати позивачу як військовослужбовцю, правовий статус якого прирівнюється до військовослужбовця Збройних Сил України, покладено на Міністерство оборони України, а не на Адміністрацію Державної прикордонної служби України, тож, як було правильно встановлено судом першої інстанції, позовні вимоги до відповідача-2 задоволенню не підлягають.
Крім того, щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача-1 чітко визначеної суми спірної соціальної допомоги, колегія суддів зазначає, що обчислення її розміру належить до дискреційних повноважень Міністерства оборони України, які в даному випадку реалізовані ним не були, і заявлення таких позовних вимог є передчасним і неправильним способом захисту порушеного права позивача, а тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в цій частині адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.
Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на це, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає залишенню без задоволення, а постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року без змін.
Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та, у відповідності до ч. 10 ст. 183-2 КАС України, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:
Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Мамчур Я.С

Карпушова О.В.