Справа № 817/568/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2016 р.Р і в н е 817/568/16

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_2

відповідача: представник не прибув

третьої особи відповідача: представник ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємець ОСОБА_4
до Головного державного ревізора - інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області ОСОБА_5, Головного державного ревізор - інспектор відділу податків і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області ОСОБА_5 та головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області ОСОБА_6 про визнання протиправними дій, які полягають в незаконному складенні Акту №00082/1712-1300/НОМЕР_1 від 30.03.2016 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року» без допуску до перевірки, без фактичного проведення перевірки та дослідження первинних документів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним отримано та в подальшому оскаржено до суду наказ ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області №79 від 24.02.2015 року «Про проведення планової виїзної документальної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1».

У звязку із чим, 15.03.2016 року під час предявлення йому направлень на перевірку та службових посвідчень перевіряючих виданих на виконання вказаного вище наказу, він повідомив службових осіб фіскального органу про недопуск до проведення перевірки.

Водночас, 17.03.2016 року ним отримано запит ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області №142/1712-1712 від 15.03.2016 року про надання інформації та документів для проведення перевірки. На що позивачем було надано відповідь від 18.03.2016 року в якій він знову повідомив ОСОБА_1 обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у ОСОБА_1 про не допуск її посадових осіб до проведення перевірки згідно наказу №79 від 24.02.2016 року, тому підстави для надання документів та інформації згідно запиту №142/1712-1712 від 15.03.2016 року відсутні.

У звязку із не допуском до перевірки допущеним позивачем, посадовими особами ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у ОСОБА_1 було складено Акт №6/13/НОМЕР_1 від 21.03.2016 року про не допуск до перевірки ФОП ОСОБА_4

Проте, не зважаючи на наявність вказаного вище Акта, відповідачами було проведено перевірку та складено Акт за результатом проведеної перевірки №00082/1712-1300/НОМЕР_1 від 30.03.2016 року.

Будучи незгідним з такими діями відповідача позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

У судовому засіданні під час розгляду справи по суті, представник позивача позов підтримав. На обґрунтування адміністративного позову вказав на, що проведення перевірки після не допуску до її проведення не передбачено Податковим кодексом України. У випадку не допуску до перевірки, будь яких дій для фіскального органу, крім встановлених ст. 94 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), чинним законодавством не передбачено, тому подальше проведення перевірки є перевищенням службових повноважень посадових осіб контролюючого органу.

Таким чином, на переконання представника позивача, посадовими особами ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області по суті складено два взаємовиключних документа акт про недопуск до перевірки та акт за результатом перевірки.

Крім того, представник позивача вказує, що Податковим кодексом України не передбачено право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної планової виїзної перевірки в приміщенні Державної податкової інспекції у разі відмови платника податку від допуску посадових осіб до проведення перевірки чи відмови від підпису у направленні на перевірку.

У зв'язку із чим, на переконання представника позивача, відповідачами безпідставно складено Акт №00082/1712-1300/НОМЕР_1 від 30.03.2016 року без фактичного проведення такої перевірки та без дослідження первинних документів.

За таких обставин просив суд позов задовольнити.

Відповідачі позовні вимоги не визнали, про що подали суду письмові заперечення, у яких зазначили, що проведення перевірки відбулося на підставі наказу ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області №79 від 24.02.2015 року.

В поданих запереченнях вказують на те, що відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування органу державної податкової служби, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу державної податкової служби або його заступника, що скріплений печаткою органу державної податкової служби; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Предявлення позивачу направлень на проведення документальної планової виїзної перевірки та предявлення службових посвідчень відбулося в приміщення ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області, оскільки за адресою реєстрації 15.03.2016 року позивач був відсутній.

Таким чином, на думку відповідачів, якщо платник податків недобросовісно ухилився від отримання направлення на проведення перевірки та службових посвідчень осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки, то на підставі абз. 2 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, податковий орган вправі приступити до проведення перевірки, незважаючи на фактичне невручення платнику податків копій необхідних для початку перевірки документів.

Як вказують в запереченні відповідачі, Податковий кодекс України не забороняє проведення перевірки в приміщенні податкового органу, оскільки це зумовлено протиправними діями платника податків, а саме: ухилення від отримання направлення на проведення перевірки, що, в свою чергу, є ухиленням від проведення перевірки.

При цьому зазначають, що для проведення перевірки ФОП ОСОБА_4 не надано жодних документів бухгалтерського та податкового обліку за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, що підтверджують проведення фінансово - господарської діяльності.

З таких підстав вважають, що контролюючим органом повністю дотримано всі законодавчо встановлені вимоги щодо реалізації своїх повноважень при проведенні перевірок, тому просили суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Представник третьої особи, в судовому засіданні проти позову теж заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях. Просив суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та представника третьої особи, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 19.12.2008 року, а з 22.12.2008 року перебуває на податковому обліку в ОСОБА_1 обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (далі ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області).

25.02.2016 року позивачем було отримано наказ ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області №79 від 24.02.2015 року «Про проведення планової виїзної документальної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1» (далі наказ №79 від 24.02.2016 року).

Відповідно до даного наказу, згідно з планом-графіком проведення планових виїзних документальних перевірок на І квартал 2016 року та на підставі ст. 20 розділу І, ст. ст. 77, 82, гл. 8 розділу II Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI із змінами та доповненнями, п. 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-V-ІІІ, наказано провести планову документальну виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, з 09.03.2016 року тривалістю 10 робочих днів з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року.

Як встановлено судом, не погодившись із таким наказом, 03.03.2016 року позивач оскаржив його до Рівненського окружного адміністративного суду, про що свідчить ухвала суду від 04.03.2016 року про відкриття провадження по справі №817/302/16.

Водночас, на виконання наказу №79 від 24.02.2016 року, відповідачами 15.03.2016 року о 15:30 було здійснено виїзд за адресою реєстрації позивача: Рівненський район, с. Дядьковичі, вул. Помірки, буд. 14 з метою ознайомлення з направленнями ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області №98/13-138 від 15.03.2016 року та №99/13-138 від 15.03.2016 року на проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та предявлення службових посвідчень.

За вищевказаною адресою ФОП ОСОБА_4 станом на 15.03.2016 року о 15:30 був відсутній.

При цьому, в судовому засіданні 11.08.2016 року відповідач ОСОБА_6 повідомила, що 15.03.2016 року о 17:30 позивач в приміщенні ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області під час предявлення йому направлень на перевірку та службових посвідчень перевіряючих повідомив про недопуск до проведення перевірки, у звязку із чим відмовився підписувати направлення на перевірку, про що було складено акт відмови від підпису направлення на перевірку №4/13/НОМЕР_1 від 15.03.2016 року.

Того ж дня, 15.03.2016 року ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області було надіслано запит №142/1712-1712 від 15.03.2016 року про надання інформації та документів, який був отриманий позивачем 17.03.2016 року.

У відповіді на запит від 18.03.2016 року позивач знову повідомив ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області про не допуск її посадових осіб до проведення перевірки згідно наказу №79 від 24.02.2016 року, у звязку із чим вказав на те, що підстави для надання документів та інформації згідно запиту №142/1712-1712 від 15.03.2016 року відсутні.

До відповіді позивачем долучено копію ухвали Рівненського окружного адміністративного суду від 04.03.2016 року про відкриття провадження по справі №817/302/16 за позовом ФОП ОСОБА_4 до ОСОБА_1 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу №79 від 24.02.2016 року.

За таких обставин, ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області було складено Акт №6/13/НОМЕР_1 від 21.03.2016 року про не допуск до перевірки ФОП ОСОБА_4

Проте, як встановлено судом, не зважаючи на не допуск посадових осіб ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області до перевірки ФОП ОСОБА_4 та складення відповідного акту, відповідачами водночас було проведено "документальну планову виїзну перевірку" та складено акт №00082/1712-1300/НОМЕР_1 від 30.03.2016 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року» (далі акт перевірки №00082/1712-1300/НОМЕР_1 від 30.03.2016 року).

Зокрема, як вбачається із вступної частини акту перевірки №00082/1712-1300/НОМЕР_1 від 30.03.2016 року -на підставі статті 20 розділу І, ст. 77, абз. 1 п. 82.1 ст. 82 глави 8 розділу II Податкового кодексу України, з врахуванням п. 3 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року №71-V-ІІІ, наказу ОСОБА_1 обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Рівненській області №79 від 24.02.2016 року та плану-графіка проведення документальних планових перевірок субєктів господарювання на І квартал 2016 року, головним державним ревізором-інспектором ОСОБА_5 відділу податків і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Рівненській області, головним державним ревізором-інспектором ОСОБА_6 відділу податків і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Рівненській області проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, Рівненська область, Рівненський район, с. Дядьковичі, вул. Помірки 14 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року.

Саме вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступне:

У відповідності до п. 1.1. ст. 1 Податкового Кодексу України, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства з 01.01.2011 року врегульовано положеннями Податкового кодексу України.

Приписами ст. 61 Податкового Кодексу України визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Статтею 62 Податкового Кодексу України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Право органів державної податкової служби проводити перевірки платників податків та порядок проведення такої перевірки закріплені у пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст.ст. 75, 80 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями).

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового Кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Згідно п. 75.1 ст. 75 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового Кодексу України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Таким чином, Податковим кодексом України не передбачено право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної планової виїзної перевірки в приміщенні Державної податкової інспекції у разі відмови платника податку від допуску посадових осіб до проведення перевірки чи відмови від підпису у направленні на перевірку.

Посилання відповідачів на те, що Податковий кодекс України не забороняє проведення перевірки в приміщенні податкового органу, оскільки це зумовлено протиправними діями платника податків, на переконання суду не заслуговують на увагу так як по своїй суті суперечать вимогам ст. 19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо дій фіскального органу у випадку не допуску до перевірки, про що складено акт №6/13/НОМЕР_1 від 21.03.2016 року про не допуск до перевірки ФОП ОСОБА_4, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 1.4.6. Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків №22 від 31.07.2014 року передбачено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб органу державної фіскальної служби до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови, та вживаються заходи, передбачені пунктом 81.2 статті 81 та статтею 94 розділу II Кодексу.

Відповідно до п. 8.2 Податкового Кодексу України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

В силу приписів п. 94.1 та пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового Кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується, зокрема, що платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби.

За змістом п. 94.6 ст. 94 Податкового Кодексу України вбачається, що керівник органу державної податкової служби (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Відповідно до п. 94.10 ст. 94 Податкового Кодексу України, обґрунтованість арешту майна, накладеного рішенням керівника (його заступника) органу державної податкової служби, має бути перевірена судом протягом 96 годин.

Таким чином, вищенаведеними нормами Податкового кодексу чітко встановлено повноваження та алгоритм дій посадових осіб контролюючого органу у випадку не допуску до перевірки.

Як встановлено судом, у звязку із не допуском до перевірки керівником ОСОБА_1 ОДПІ було прийнято рішення №1424/13-238 від 21.03.2016 року про застосування адміністративного арешту майна платника податків, згідно якого, застосовано умовний адміністративний арешт майна ФОП ОСОБА_4

На виконання вимог зазначених приписів Податкового кодексу України, фіскальний орган в межах своїх повноважень та у строк звернувся із поданням №1485/10-07 від 21.03.2016 року до Рівненського окружного адміністративного суду про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Проте, у зв'язку з наявністю спору про право, зумовленого відкриттям провадження у справі №817/302/16 про оскарження наказу №79 від 24.02.2016 року, ОСОБА_1 окружним адміністративним судом 22.03.2016 року було відмовлено у відкритті провадження.

Водночас, право на вчинення контролюючим органом будь яких інших дій у випадку не допуску до перевірки, крім встановлених вище, чинним законодавством не передбачено. А тому подальше проведення перевірки та оформлення її результатів актом перевірки є протиправними.

Відповідно до вимог п. 1.4 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків-фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 14.03.2013 року №395 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2013 року за №07/23139, акт перевірки є службовим документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

ОСОБА_7 перевірки є документом який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків, тобто він може бути складений у разі проведення такої перевірки.

Водночас складення акту про не допуск до проведення перевірки виключає по суті можливість проведення такої перевірки.

Суд звертає увагу сторін на те, що у зв'язку з вчиненням дій щодо не допуску до перевірки у позивача не виник обов'язок по наданню документів до перевірки, оскільки положеннями ст. 85 Податкового кодексу України встановлено, що обов'язок платника податків по наданню документів виникає лише після початку перевірки.

Тому суд критично оцінює висновок відповідача про відсутність у позивача документів, які підтверджують податкову звітність з посиланням на п. 44.6 та п. 44.7 ст. 44 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) та оформлення із зазначених підстав акту перевірки №00082/1712-1300/НОМЕР_1 від 30.03.2016 року.

Водночас, згідно п.п. 77.4, 77.6 ст. 77 Податкового Кодексу України, про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із ст. 81 Податкового Кодексу України, яка встановлює, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку.

- копії наказу про проведення перевірки;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Таким чином, обов'язковими умовами для проведення документальної планової документальної перевірки та допуску перевіряючи до перевірки є виконання дій, передбачених п. 77.4 ст. 77 Податкового Кодексу України щодо направлення наказу та пред'явлення належним чином вище зазначених документів передбачених п. 81.1 ст. 81 Податкового Кодексу України .

Як встановлено судом, наказ №79 від 24.02.2016 року та повідомлення про проведення перевірки №2/17-138 від 24.02.2016 року позивачем було отримано 25.02.2016 року, про що свідчить відмітка про отримання на таких документах.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наказом №79 від 24.02.2016 року та повідомленням про проведення перевірки №2/17-138 від 24.02.2016 року встановлено провести планову документальну виїзну перевірку позивача з 09.03.2016 року тривалістю 10 робочих днів. Проте, направленнями на перевірку №98/13-138 від 15.03.2016 року та №99/13-138 від 15.03.2016 року встановлено, що ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області проводить перевірку з 15.03.2016 року тривалістю 10 робочих днів.

Згідно п. 1.1 акту перевірки №00082/1712-1300/НОМЕР_1 від 30.03.2016 року, перевірка проводилася з 15.03.2016 року по 28.03.2016 року.

Тобто, у відповідності до наказу та повідомлення про проведення перевірки, перевірка мала б відбутися з 09.03.2016 року по 22.03.2016 року (10 робочих днів), в той час, як фактично її було проведено з 15.03.2016 року по 28.03.2016 року.

Відповідно до п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів.

Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника контролюючого органу не більш як на 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб'єктів малого підприємництва - не більш як на 5 робочих днів, інших платників податків - не більш як на 10 робочих днів.

Доказів того, що термін перевірки з 23.03.2016 року по 28.03.2016 року продовжувався у відповідності до вищенаведеної норми Податкового кодексу України, відповідачами не надано.

Таким чином, відповідачами також порушено строки проведення перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75 Податкового Кодексу України, документальна перевірка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

З наведеного вбачається, що документальна перевірка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку.

Таким чином, акт перевірки може бути складено виключно лише за наявності проведення самої перевірки з врахуванням пп. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями), чого відповідачами вчинено не було.

Що ж стосується посилань відповідачів на недопустимість задоволення позовних вимог позивача з підстави невірного обрання ним способу захисту порушеного права з огляду на те, що правові наслідки оскаржуваних дій після складання акту перевірки є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки - суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 24.12.2010 року у справі за позовом ТОВ «FoodsandGoods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі міста Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Тобто, якщо платник податків заперечує наявність підстав для проведення перевірки, такий платник податків може не допустити представників податкового органу до проведення перевірки, про що складається акт недопуску посадових осіб податкового органу до проведення перевірки.

Крім того, він не позбавлений права оскаржити у судовому порядку рішення керівника податкового органу про проведення перевірки, яке оформлене наказом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач заперечував наявність підстав для проведення перевірки, оскаржив в судовому порядку наказ про проведення перевірки та не допустив представників податкового органу до проведення перевірки.

Суд зазначає, що в даному випадку, не зважаючи на складання позивачем ОСОБА_7 перевірки №00082/1712-1300/НОМЕР_1 від 30.03.2016 року, допуск перевіряючих та сама перевірка не відбулася. Позивач саме на етапі допуску до перевірки поставив питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе шляхом оскарження наказу №79 від 24.02.2015 року.

Таким чином, предметом спору є саме дії контролюючого органу по порушенню прав позивача на не допуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки у випадках, передбачених законом.

Водночас, встановлені актом перевірки порушення і донарахування податкових зобовязань з підстав відсутності всіх первинних документів пов'язуються виключно з незаконними діями відповідачів по оформленню Акту перевірки без її фактичного проведення.

Як випливає зі змісту ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Тобто у порядку цієї статті Кодексу до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи за до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

В межах вказаного позову оскаржуються дії посадових осіб податкового органу, які не оформлено актом ненормативного характеру, однак призвели до порушення прав та свобод платника або створило перешкоди для їх реалізації.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України №2747-IV від 06.07.2005 року (із наступними змінами та доповненнями), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Цей критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України №2747-IV від 06.07.2005 року (із наступними змінами та доповненнями) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно по до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України №2747-IV від 06.07.2005 року (із наступними змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії головного державного ревізор-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області ОСОБА_5 та головного державного ревізор-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області ОСОБА_6, які полягають в проведенні документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємець ОСОБА_8, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, за умови складання акту про не допуск до проведення перевірки в приміщенні податкової інспекції без фактичного дослідження первинних документів та поза межами строку визначеного наказом на проведення перевірки.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.