Справа № 815/31/16
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/31/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Вовченко O.A., судді Потоцької Н.В., судді Самойлюк А.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області (ліквідаційна комісія), Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного сервісного центру МВС України, про скасування наказу, зобов'язання розглянути рапорт та поновити на посаді, суд -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління МВС України в Одеській області (ліквідаційна комісія), Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просить суд:

- скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №1293 о/с від 04.11.2015 щодо звільнення зі служби підполковника міліції ОСОБА_1, начальника сектору організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в Одеській області;

- зобов'язати ГУНП в Одеській області розглянути рапорт ОСОБА_1, поданий через канцелярію про звільнення за п. 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення, у зв'язку з власноручно написаним рапортом, в якому позивач виявив бажання проходити подальшу службу;

- зобов'язати МВС України поновити в поліції ОСОБА_1, на посаді рівнозначній начальнику сектора організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в Одеській області, з урахуванням вимог до освітньо-кваліфікаційного рівня, напряму підготовки (спеціальності), досвіду служби, рівня професійної компетентності;

- відповідно до приписів ст. 256 КАС України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді рівнозначній начальнику сектора організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в Одеській області, з урахуванням вимог до освітньо-кваліфікаційного рівня, напряму підготовки (спеціальності), досвіду служби, рівня професійної компетентності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1, з січня 1997 року проходив службу в органах внутрішніх в України. На початку листопада 2015 року, позивач, як начальник сектору організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в Одеській області, подав рапорт у зв'язку із виявленням бажання проходи службу в поліції. Такі рапорти разом з колегам подавала більшість колективу УДАІ, проте до теперішнього часу відповідь на зазначений рапорт позивач не отримав. З 07 листопада 2015 позивач постійно протягом місяця цікавився результатами розгляду рапорту, проте кадри спрямовували позивача до УВБ, а УВБ до кадрів. Наприкінці листопада 2015 позивачу вручили витяг з наказу про звільнення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №1293 о/с від 04.11.2015 року, з якого стало відомо про звільнений за п. 64 «г» (через скорочення) Положення з 06.11.2015 року. Наказ є протиправним, порушує права та законні інтереси позивача, оскільки він не відмовлявся від проходження служби в поліції; наявна можливість його подальшого використання, але жодна з посад позивачу не пропонувалась; навмисне затягування процесу вручення витягу з наказу про звільнення. ГУМВС видає оскаржуваний наказ за 2 доби до строку передбаченого Законом України «Про Національну поліцію», що свідчить про те що рішення, про звільнення будо прийняте незаконно, з порушенням процедури, заздалегідь. Написання позивачем рапорту не мало для відповідачів жодного значення. Наказом ГУМВС від 04.11.2015 року з 06.11.2015, а ГУНП України в Одеській області створено тільки з 07.11.2015 року 00056462), тобто позивач й усі інші співробітники ГУМВС не могли бути переведені до ГУНП оскільки воно створено після 06.11.2015 року та 06.11.2015 року ГУНП не могло погоджувати жодне переведення. Наказом МВС України від 07 серпня 2015 року №959 затверджено План заходів Міністерства внутрішніх справ України з організації виконання Плану заходів щодо забезпечення виконання положень Європейської соціальної хартії (переглянутої) на 2015 -2019 роки, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 року №450-р, однак відповідачами жодних належних заходів вжито не було. Позивач є кандидатом наук (згідно диплому кандидата наук НОМЕР_1 від 01.07.2010 року, про це відомо УДАІ та ГУМВС, оскільки він залучений до матеріалів особової справи та нараховувалась надбавка за вчене звання, але ця обставина не врахована відповідачами. Позивач має високу кваліфікацію, виявив бажання служити та в повній мірі відповідає усім вимогам поліцейського, має досвід, багаторазово заохочувався. З незрозумілих причин трудова книжка заповнена 17.04.2015 року, підпис «ОСОБА_5» не відповідає підпису зазначеного посадовця та суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мін'юсту, Мінсоцзахисту населення N 58 від 29.07.1993 року. Відповідачі не виконали належним чином свої обов'язки, що обмежило права позивача та його законні інтереси та не дозволило очолити регіональний/територіальний сервісний центр області. Згідно пп.22 п. 4 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, саме МВС відповідно до покладених на нього завдань організовує діяльність Головного центру з надання сервісних послуг МВС та територіальних центрів з надання сервісних послуг МВС. 06.11.2015 року Національною поліцією України призначено начальника ГУНП України в Одеській області та затверджено Положення про ГУНП України в Одеській області, тобто цим відповідачем незаконно затягувався процес реалізації вимог Закону України «Про Національну поліцію». Позивач був звільнений наказом ГУМВС від 04.11.2015 року, тобто до створення ГУНП України в Одеській області та призначення його начальника, без розгляду рапорту. Належний розгляд рапорту мав би наслідком призначення у відповідний сервісний центр МВС України на рівнозначну посаду. Саме в штаті цього підрозділу знаходиться рівнозначна посада. Головний сервісний центр МВС України створений 07 листопада 2015 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 889. Він є міжрегіональним територіальним органом Міністерства внутрішніх справ України, який здійснює надання платних і безоплатних послуг, віднесених до компетенції Міністерства внутрішніх справ України, а також бере безпосередню участь у реалізації державної політики і сфері надання таких послуг. ГУМВС України в Одеській області, як територіальний орган МВС України жодним чином не обґрунтував відсутність можливості подальшого використання позивача на службі та не врахував відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції та не перевірив взагалі можливість реалізації його права на прийняття на службу до НП України або РСЦ МВС. Оскаржуваний наказ прийнятий всупереч вимог діючого законодавства. Так, позивачу не пропонувалося іншої посади в МВС України, а отже не виконано вищевказаного обов'язку встановити можливість використання його на службі в МВС України.

Позивач та представник позивача в судові засідання не з'являлися належним чином та завчасно повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Від представника позивача ОСОБА_2, 06.07.2016 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі на основі наявних матеріалів в порядку письмового провадження.

25 травня 2016 року від представника Головного управління Національної поліції в Одеській області до суду надійшли заперечення на адміністративний позов, де зазначено, що Головне управління заперечує щодо задоволення даного позову враховуючи його необґрунтованість та невідповідність нормам чинного законодавства. ГУНП в Одеській області щодо прийому на службу до Національної поліції і безпосередньо на службу до Головного управління має дискреційні повноваження, і реалізує їх на власний розсуд за наявності такої необхідності з урахуванням потреб у персоналі. ГУНП в Одеській області не є правонаступником ГУМВС України в Одеській області, позивач ніколи не проходив службу в ГУНП в Одеській області, просить поновити його (фактично призначити) на посаду, де він не працював, в порушення існуючої процедури регламентованої Законом України «Про Національну поліцію» (а.с. 159-161).

25 травня 2016 року до суду від представника ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області надійшли заперечення на адміністративний позов, де зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На момент видання спірного наказу позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та мав спеціальне звання підполковника міліції. 02 липня 2015 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про Національну поліцію». Закон України «Про міліцію» втрачає чинність з 07.11.2015 року. З цього дня поняття служба в міліції перестає існувати і численні органи внутрішніх справ по всій країні залишаються без працівників. З метою врегулювання процесу звільнення працівників міліції в Розділу XI (Прикінцеві та перехідні положення) Закону були передбачені спеціальні норми: п.8, п. 9, п. 10, п. 11. Законодавець чітко встановив процедуру звільнення співробітників, які проходили службу в органах внутрішніх справ України, та завчасно попередив їх про наступне звільнення через скорочення штатів у разі, якщо вони не будуть прийняті на службу до поліції впродовж трьох місяців з моменту опублікування Закону. ОСОБА_1 не було прийнято на службу до Національної поліції та на момент видання наказу було відсутнє будь-яке погодження (пропозиція тощо) щодо прийняття позивача на службу до поліції. Головне управління МВС України в Одеській області, виконуючи належним чином вимоги Закону, звільнило ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ України через скорочення штатів. Посилання позивача на необхідність зобов'язання ГУНП в Одеській області розглянути рапорт ОСОБА_1 є абсурдними, адже Національна поліція України не має жодного відношення до органів внутрішніх справ України що комплектувалися працівниками міліції. Вирішальним у даній адміністративній справі є саме факт припинення такого специфічного виду служби, як служба в органах внутрішніх справ. Тобто з 07.11.2015 року в Україні не існує міліції і, відповідно, будь-які трудові відносини в даній структурі є неможливими. У керівництва Головного управління немає будь-якого обов'язку розглядати можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється, адже Законом чітко встановлена відсутність такої можливості. Якщо особа бажала проходити службу в рядах Національної поліції України, то в неї було право на реалізацію, ще з 06.08.2015 року, оскільки були створені поліцейські підрозділи патрульної служби в м. Києві з 06.08.2015 року, в містах Одесі та Львові з 20 серпня 2015 року, м. Харьків з 26 вересня 2015 року. Відносно тверджень ОСОБА_1 стосовно завчасного прийняття наказу ГУМВС України в Одеській області від 04.11.2015, зазначено що, відповідно наказу ГУМВС від 04.11.2015 № 1293 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України 06.11.2015. У начальника ГУМВС України в Одеській області при розгляді рапорту ОСОБА_1 не було підстав для його задоволення, оскільки позивачем не надано жодних доказів, погоджень, наказу, тощо, того, що поліція приймає до себе на службу позивача (а.с. 163-168).

27 травня 2016 року від представника Головного сервісного центру МВС до суду надійшли письмові пояснення по справі де зазначено, що з метою досягнення демократичних перетворень та розвитку громадянського суспільства в Україні була проведена реформа ОВС, внаслідок якої було оптимізовано штатну чисельність центрального апарату, зміцнено кадровий потенціал відомства та діяльності структурних підрозділів МВС. Наказом МВС від 30.11.2015 року № 1532 було прийнято рішення щодо ліквідації ряду органів системи МВС, серед яких був Департамент Державної автомобільної інспекції України, який на даний час знаходиться в стані ліквідації. Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 889 «Про утворення територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ» було створено Головний сервісний центр МВС як міжрегіональний територіальний орган з надання сервісних послуг МВС. ГСЦ МВС є не правонаступником, а новоствореним територіальним органом МВС, що здійснює надання платних і безоплатних послуг, віднесених до компетенції МВС, згідно з Положенням про Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1393. Відповідачі у справі в жодному разі не порушили прав Позивача та діяли в межах і у спосіб, визначений законодавством. ГСЦ МВС вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 201-203).

08 липня 2016 року від представника МВС України до суду надійшли заперечення на адміністративний позов, де зазначено, що позов є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню, МВС України не порушувало прав позивача та не було стороною у спірних правовідносинах. Підставою для звернення до суду з даним адміністративним позовом слугував наказ Головного управління МВС України в Одеській області від 04.11.2015 року № 1293 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України 06.11.2015 року у зв'язку зі скороченням штатів. На момент видання спірного наказу позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та мав спеціальне звання підполковника міліції. Згідно з п.1 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, Міністерство внутрішніх справ України (МВС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Вказаний нормативний акт не містить норм, які б дозволяли вирішувати кадрові питання в територіальних органах інших центральних органів виконавчої влади. МВС України не уповноважене приймати осіб на службу до органів Національної поліції України та надавати будь-які посади в територіальних органах поліції. Вимога позивача, щодо зобов'язання МВС України поновити в поліції на посаді рівнозначній начальнику сектора організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в Одеській області є безпідставною, необґрунтованою жодною нормою закону та не підлягають задоволенню. Згідно наданих до суду доказів, позивач взагалі не проходив службу в поліції, тому і неможливо розглядати його вимогу щодо поновлення на службі в Національній поліції (а.с. 231-232).

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до ст. 43 Конституцій України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб…. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

ОСОБА_1, з 20.01.1997 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням з міліції, права і обов'язки працівників міліції визначені Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про міліцію», міліція в Україні, це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Згідно ст. 18 Закону України «Про міліцію», порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначені в Положенні про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114.

Завданням адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Приписами п.15 ч.1 ст. 3 КАС України, визначено, що публічна служба, це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Проходження служби в органах внутрішніх справ, це різновид державної служби в спеціалізованому органі виконавчої влади і здійснюється спеціально уповноваженими суб'єктами з метою реалізації функцій держави в практичній юридичній діяльності. Вона має всі риси і принципи державної служби як різновиду професійної служби.

Проходження служби в органах внутрішніх справ України відноситься до публічної служби. Спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби згідно п.2 ч.2 ст.17 КАС України віднесені до компетенції адміністративних судів та такі справи повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

04 січня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, оскільки вважає, що відповідачами порушені його права.

Судом встановлено, що з 29.04.2015 року згідно наказу ГУ МВС України в Одеській області № 262 о/с від 29.04.2015 року позивач був призначений на посаду начальника сектора організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в Одеській області, що підтверджено записом в послужному списку (а.с. 173-178) та наказом заступника начальника районного відділу - начальник кримінальної міліції Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (а.с. 179).

Отже, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, та відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України відноситься до публічної служби.

02 липня 2015 року прийнятий Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, який набрав чинності 07.11.2015 року. З прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» з 07.11.2015 року втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до п.7 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII, Кабінету Міністрів України в місячний строк передбачено було забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів (зазначена норма чинна з 07.08.2015 року).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 889 «Про утворення територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичну особу публічного права територіальний орган з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ - Регіональний сервісний центр МВС в Одеській області.

Відповідно до наказу МВС України від 30 листопада 2015 року N 1532 «Про ліквідацію Департаменту Державної автомобільної інспекції МВС України, Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС, управлінь Державної автомобільної інспекції ГУМВС, УМВС України в Автономній Республіці Крим, областях», відповідно до пункту 12 частини другої статті 8 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», статей 104, 105, 110, 111 Цивільного кодексу України, підпункту 20 пункту 11 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року N 878 (Постанова N 878), у зв'язку із набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» та для забезпечення виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року N 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», наказано ліквідувати Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Одеській області (ідентифікаційний код 24523033).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 05.09.2016 року Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Одеській області (ідентифікаційний код 24523033) перебуває в стані припинення з 07.12.2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» (чинна з 24.09.2015 року) постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, та утворити територіальні органи Національної поліції, в тому числі Головне управління Національної поліції в Одеській області.

Приписами Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи (ч. 2 ст. 33). Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи (ч. 9 ст. 36).

Статтею 104 ЦК України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області перебуває в стані припинення з 10.11.2015 року, а державна реєстрація Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснена лише 07.11.2015 року.

Згідно ст. 244-2 КАС України, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові по справі № 21-267а12, де вказано, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Отже, з зазначеного вбачається, що ліквідація державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Положеннями пунктів 8 - 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону (опубліковано 06.08.2015 року) всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів (п.8). Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції (п.9). Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (п.10).

Отже, Законом України «Про Національну поліцію» передбачено право осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ (міліції) і відповідають вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, за їх бажанням (згодою) можуть бути прийнятими на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, тобто до 06.11.2015 року включно. У разі не прийняття на службу до поліції через невідповідність вимогам до поліцейських, або ж відмови від проходження служби в поліції, працівника міліції звільняють зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів, тобто, на підставі пункту 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу міліції прямо зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Разом з тим, судом було встановлено, що Головне управління МВС України в Одеській області не обґрунтувало відсутність можливості подальшого використання позивача на службі та не врахувало відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції та не перевірив можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції, а саме: до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

З приписів п. 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» вбачається, що передумовою видання наказу про призначення особи на посаду в поліцію є отримання від цієї особи згоди.

Відповідно до п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі (пп. «г»); у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації (пп. «з»).

Судом з досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що в період з 08.10.2015 року по 05.11.2015 року ОСОБА_1 був непрацездатним, що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність № 7244 (а.с. 170). 05.11.2015 року позивач подав на адресу начальника ГУМВС України в Одеській області рапорт від 05.11.2015 року про звільнення за п. 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 06.11.2015 року (а.с. 169). Вказаний рапорт зареєстрований ВДЗ УРСДЗ ГУМВС в Одеській області 05.11.2015 року за №10400 та в управлінні кадрового забезпечення ГУМВС України в Одеській області 05.11.2015 року за № 3511рап.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадових осіб зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Наказом начальника Головного управління МВС України в Одеській області Г.Г. Лорткіпанідзе № 1293 о/с від 04.11.2015 року підполковника міліції ОСОБА_1, начальника сектору організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в області згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) (а.с. 73).

З досліджених доказів судом встановлено, що рапорт де висловлено бажання позивача проходити службу В ГУНП подано ним 05.11.2015 року, тобто своєчасно, упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію» (опубліковано 06.08.2015 року). Однак начальником Головного управлінням МВС України в Одеській області передчасно (до спливу трьох місяців з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію»), та без врахування рапорту від 05.11.2015 року де висловлено бажання позивача проходити службу В ГУНП, видано наказ № 1293 о/с від 04.11.2015 року про звільнення ОСОБА_1 з 06.11.2015 року.

Також суд зазначає, що на момент прийняття спірного наказу - 04.11.2015 року в частині звільнення позивача за пунктом 64 «г» (через скорочення штату) з 06.11.2015 року, Головне Управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач висловив бажання проходити службу, ще не було зареєстровано в ЄДР, що зумовило порушення права позивача на подання заяви (рапорту) особисто до органу поліції де він висловив бажанням проходити службу.

Проаналізувавши положення п.10 та п. 11 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» та приписи Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, про які зазначається в наказі начальника Головного управління МВС України в Одеській області № 1609 о/с від 04.11.2015 року, вбачається, що законодавчо визначені три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

В порушення вимог пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію», з моменту опублікування Закону України «Про Національну поліцію» (з 06.08.2015 року) та до прийняття ГУ МВС України в Одеській області наказу № 1293 о/с від 04.11.2015 року в частині звільнення позивача за пунктом 64 «г» (через скорочення штату) позивачу не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, та не було перевірено можливості його подальшого використання на службі та відповідності вимогам поліцейського та не вирішено питання про перевід позивача до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

В запереченнях на адміністративний позов представник ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області (а.с.168) посилався, що рапорт ОСОБА_1 від 05.11.2015 року про бажання звільнитись з ОВС України за п. 64 «з» Положення, розглянутий начальником Головного управління та покладено резолюцію «заперечую», оскільки не було підстав для його задоволення. Зазначені пояснення також вказані членом ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області в листі № 9/3902 від 04.08.2016 року.

Резолюція - це напис на документі, зроблений посадовою особою, і містить прийняте рішення. До резолюції пред'являються ті ж вимоги, що і до будь-якого розпорядчого документа: чіткість, конкретність, лаконічність. Резолюція складається з таких елементів: тексту, підпису, дати.

Проте, проаналізувавши вказані пояснення, рапорт ОСОБА_1 від 05.11.2015 року та наказ № 1293 о/с від 04.11.2015 року про звільнення ОСОБА_1 за п. 64 «г» (через скорочення штатів), вбачається, що при прийняті 04 листопада 2015 року наказу № 1293 о/с в ГУМВС України в Одеській області рапорт від позивача ще не надходив та не міг бути розглянутий та врахований, а отже, напис «заперечую» на рапорті позивача від 05.11.2015 року (а.с. 169) без зазначення прізвища особи що здійснила запис та за відсутністю дати здійснення напису «заперечую» не може свідчити, що станом на дату прийняття наказу № 1293 о/с у ГУ МВС України в Одеській області не було підстав для задоволення рапорту ОСОБА_1 від 05.11.2015 року.

Надаючи правову оцінку наказу ГУМВС України в Одеській області № 1293 о/с від 04.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, суд враховує, що рішення повинно бути обґрунтованим, зрозумілим, чітким, прийнятим на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Однак наказ № 1293 о/с від 04.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1, за п. 64 «г» (через скорочення штатів) не відповідає вказаним критеріям та не містить зрозумілих, чітких і всебічно з'ясованих обставин.

Згідно з п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що Головним управлінням міністерства внутрішніх справ України в Одеській області не виконано у повному обсязі обов'язки передбачені чинним законодавством України при звільнені позивача, наказ про звільнення ОСОБА_1 прийнятий 04.11.2015 року передчасно, в період непрацездатності позивача, без розгляду та врахування рапорту ОСОБА_1 від 05.11.2015 року, а відтак позовні вимоги про скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №1293 о/с від 04.11.2015 року в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 з 06.11.2015 року начальника сектору організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в області у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В адміністративному позові позивачем заявлена вимога про зобов'язання ГУНП в Одеській області розглянути рапорт ОСОБА_1, поданий через канцелярію про звільнення за п. 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення, у зв'язку з власноручно написаним рапортом, в якому позивач виявив бажання проходити подальшу службу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем подано лише на ім'я начальника ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4, рапорт від 05.11.2015 року про звільнення з ОВС за п.64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв'язку з бажанням проходити службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області. Вказаний рапорт не був адресований до ГУНП в Одеській області, та не передавався від ГУМВС України в Одеській області до ГУНП в Одеській області. Також позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів щодо подачі позивачем рапорту до ГУНП в Одеській області про прийняття його на службу. Отже судом не встановлено правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобов'язання ГУНП в Одеській області розглянути рапорт ОСОБА_1

Позивачем заявлена позовна вимога про зобов'язання МВС України поновити в поліції ОСОБА_1, на посаді рівнозначній начальнику сектора організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в Одеській області, з урахуванням вимог до освітньо-кваліфікаційного рівня, напряму підготовки (спеціальності), досвіду служби, рівня професійної компетентності.

Суд зазначає, що призначення на посаду поліцейського здійснюється лише після перевірки комісією у відповідності до п. 9 Розділу XI Закону (відповідності кандидатури вимогам Закону). Саме відповідність кандидатури вимогам Закону для зайняття посаду поліцейського є дискреційним правом органу Поліції.

Дискреційні повноваження - сукупність прав і обов'язків, що дають можливість діяти на власний розсуд у межах закону. Дискреційні повноваження є елементом компетенції, і їх використання повинно відбуватися лише у рамках закону, що відповідає принципу законності та зміцнює законність. Власний, вільний розсуд - це повноваження, надані особі, яка наділена владою, вибирати між двома або більше альтернативами, коли кожна альтернатива законна. Отже, це вибір лише із законних альтернатив.

Отже, призначення на посаду в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області є дискреційним повноваженням саме Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Відповідно до Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 878 від 28.10.2015 року Міністерство внутрішніх справ України не наділено повноваженнями поновлювати працівників в поліції.

Судом встановлено, що позивач проходив службу в управлінні ДАІ ГУМВС України в Одеській області на посаді начальника сектору організації реєстраційно-екзаменаційної роботи та не проходив службу в МВС України та не був призначений на службу в поліції.

Відповідно до пункту 19 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», скасовуючи наказ в частині звільнення позивача, суд враховує, що працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Отже, вимога щодо зобов'язання МВС України поновити в поліції ОСОБА_1, на посаді рівнозначній начальнику сектора організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в Одеській області, з урахуванням вимог до освітньо-кваліфікаційного рівня, напряму підготовки (спеціальності), досвіду служби, рівня професійної компетентності не підлягає задоволенню.

Приписами ч.2 ст. 11 КАС України, передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З метою повного захисту прав позивача, суд враховує, що наказ № 1293 о/с про звільнення ОСОБА_1 підлягає скасуванню та, відповідно, ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді де він проходив службу, а саме на посаді начальника сектору організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в Одеській області.

Згідно із п.2 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже суд враховуючи приписи п.2 ч.1 ст.256 КАС України, вважає за доцільне допустити негайне виконання постанови в частині поновлення підполковника міліції ОСОБА_1, на посаді начальника сектору організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в Одеській області з 06.11.2015 року.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Розглянувши адміністративний позов в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а саме в частині скасування наказу ГУМВС України в Одеській області від 04.11.2015 року № 1293о/с щодо звільнення зі служби підполковника міліції ОСОБА_1, начальника сектору організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в Одеській області; та з урахуванням приписів ч.2 ст. 11 КАС України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в Одеській області.

Керуючись ст.ст.11, 69-71, 128, 160-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати наказ ГУМВС України в Одеській області від 04.11.2015 року № 1293о/с в частині звільнення зі служби підполковника міліції ОСОБА_1, начальника сектору організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в Одеській області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектору організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в Одеській області з 06 листопада 2015 року

Допустити негайне виконання постанови в частині поновлення підполковника міліції ОСОБА_1 на посаді начальника сектору організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУМВС України в Одеській області з 06 листопада 2015 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Вовченко O.A.

Суддя Потоцька Н.В.

Суддя Самойлюк Г. П.