Справа № 826/3351/16
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3351/16 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Літвіної Н.М.

Суддів Коротких А.Ю. Хрімлі О.Г.

при секретарі Рафальської І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Груп 1» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Груп 1» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень від 30 вересня 2015 року № і № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ТОВ «Груп 1», звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі наказу від 21 серпня 2015 року №1817 і направлення від 27 серпня 2015 року №1861/2207 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «Груп 1» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства під час проведення фінансово-господарських операцій з ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» за період з 01 січня 2014 року по 01 липень 2015 року, за результатами якої складений акт від 09 вересня 2015 року №420/22-07/35625166

Проведення даної позапланової перевірки було ініційовано на підставі постанови слідчого СУ ФР ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 13 липня 2015 про призначення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Груп 1» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства під час проведення фінансово-господарських операцій з ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» за період з 01 січня 2014 року по 01 липня 2015 року.

За результатами проведеної перевірки встановлено порушення позивачем пп. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік на суму 228 960 грн., та п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 254 400 грн. (в тому числі за звітний період вересень 2014 року на суму 63 300 грн., за жовтень 2014 року - 66 300 грн., за листопад 2014 року - 63 700 грн., за грудень 2014 року - 61 100 грн.).

Суть даних податкових правопорушень працівник контролюючого органу пов'язує з фактом неправомірного формування позивачем показника витрат (1 272 000 грн.) і податкового кредиту з податку на додану вартість (254 400 грн.) за рахунок коштів, сплачених ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» в якості оплати за надання рекламних послуг згідно договору №093-14 від 01 вересня 2014 року.

Такі висновки перевіряючого мотивовані тим, що відповідно до інформації наведеної у постанові слідчого від 13 липня 2015 року про призначення документальної позапланової виїзної перевірки встановлено наступне. Слідчим управлінням фінансових розслідувань ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000037, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 червня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 Кримінального кодексу України. В ході здійснення досудового слідства в межах цього кримінального провадження було встановлено, що ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» являється підприємством з ознаками фіктивності, а його діяльність направлена на сприяння в ухиленні від сплати податків підприємствам реального сектору економіки. Зокрема, допитаний 10 липня 2015 року в якості свідка директор ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» ОСОБА_2 повідомив про свою непричетність до фінансово-господарської діяльності названого товариства, та пояснив, що він вчинив реєстраційні дії виключно за винагороду та на прохання невстановлених осіб. У зв'язку з цим працівник відповідача дійшов висновку відсутність реального характеру господарських операцій між «Груп 1» і ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД».

30 вересня 2015 ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі зазначеного акта перевірки прийняла податкові повідомлення-рішення:

- № (форми «Р»), яким збільшило суму грошового зобов'язання позивача по податку на прибуток підприємств на суму 286 200 грн. (в тому числі 228 960 грн. - за основним платежем і 57 240 грн. - штрафні санкції);

- № (форми «Р»), яким збільшило суму грошового зобов'язання позивача по податку на додану вартість на суму 318 000 грн. (в тому числі 254 400 грн. - за основним платежем і 63 600 грн. - штрафні санкції).

За результатами процедури адміністративного оскарження в порядку ст. 56 Податкового кодексу України, податкові повідомлення-рішення від 30 вересня 2015 року залишені без змін згідно рішень Головного управління ДФС у м. Києві від 03 грудня 2015 року №18389/10/26-15-10-05-35 та Державної фіскальної служби України від 10 лютого 2016 року №2663/6/99-99-10-01-01-25.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно до п. п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 ПК України - витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.1. ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються зокрема із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з положеннями цього Кодексу.

Пунктом 138.2. ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно до п. 138.8. ст. 138 ПК України - собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до п. п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК України - не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.1. ст. 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України - датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з вимогами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Господарська операція згідно зі ст. 1 названого Закону - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, з наведених законодавчих приписів вбачається, що наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків. При цьому, господарські операції мають бути відображені в податковому обліку відповідно до їх реального змісту та відповідати господарській меті підприємства.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2011 року № 1936/11/13-11).

З матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2014 року «Груп 1» уклало письмовий договір № 093-14 про надання рекламних послуг з ТОВ «СКАЙ-Холдинг ЛТД», в особі директора ОСОБА_3, за умовами якого виконавець (ТОВ «СКАЙ-Холдинг ЛТД») зобов'язується надати замовнику (позивачу) рекламні послуги, що полягають у виготовленні та/або розповсюдженні рекламної продукції відповідно заявки та ескізу замовника (далі - Послуги), а замовник зобов'язується прийняти надані виконавцем послуги та оплатити їх вартість в повному обсязі.

Згідно п. 1.6 договору, розповсюдження рекламної продукції за даним договором включає в себе розміщення (розповсюдження) рекламної продукції, що становить предмет даного договору, за допомогою спеціальних носіїв реклами відповідно до встановлених адрес (адресна програма) або визначених адресатів, які погоджуються сторонами додатково. Розповсюдження рекламної продукції за даним договором також включає в себе здійснення розсилки електронного зображення комерційної пропозиції Замовника його потенційним контрагентам за допомогою факсимільного зв'язку або електронної пошти та мережі Internet.

Відповідно до положень п. 1.7, 5.1, 1.8 - 1.12 договору адресна програма, тип та кількість рекламної продукції, термін та порядок розповсюдження рекламної продукції, вартість та порядок оплати послуг Виконавця визначаються сторонами в додатках до даного договору, які є його невід'ємною частиною.

Вартість послуг, порядок та термін здійснення їх оплати погоджуються сторонами в додатках до даного договору, які є його невід'ємною частиною.

Послуги за даним договором надаються кваліфікованими працівниками виконавця та/або залученими ним третіми особами. Всі угоди з третіми особами укладаються виконавцем від власного імені і розрахунки з ними здійснюються виконавцем самостійно.

Погоджений ескіз рекламної продукції надається замовником виконавцеві в момент укладання додатків до даного договору.

Факт надання послуг сторони фіксують в акті приймання-передачі наданих послуг. Також після надання послуг за даним договором виконавець надає замовнику відеозвіт та/або фотозвіт про надані послуги.

Однак, з тексту договору вбачається, що сторони не врегулювали питання щодо порядку та способу обміну між замовником і виконавцем інформацією та зразками рекламної продукції, порядок та складові розрахунку вартості рекламних послуг.

На підтвердження правомірності формування сум витрат і податкового кредиту за договором позивач надав суду копії наступних документів:

- Додатків за №09/1-14 і №09/2-14 від 01 вересня 2014 року, №10/1-14 і № 10/2-14 від 01 жовтня 2014 року, № 11/1-14 і № 11/2-14 від 31 жовтня 2014 року, № 12/1-14 і № 12/2-14 від 28 листопада 2014 року до договору № 093-14 від 01 вересня 2014 року, де сторонами узгоджено вид послуг - послуги з розповсюдження рекламної продукції замовника, вид рекламної продукції - поліграфічна продукція, яка призначена для розміщення на спеціальних носіях реклами - рекламних стендах у формі сіті-лайтів та біг-бордів, місце та строк розміщення рекламної продукції, адресні програми, вартість та порядок оплати послуг виконавця.

- Рахунків-фактур, виставлених ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» без посилання на реквізити цивільно-правової угоди (договору).

- Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), складених ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» за результатами надання послуг з розміщення реклам на сіті-лайтах і біг-бордах за вересень, жовтень, листопад і грудень 2014 року, всього на загальну суму 1 526 400 грн. (з ПДВ). Всі акти зі сторони виконавця підписані директором ОСОБА_3

- Звітів з розміщення рекламних плакатів замовника на спеціальних носіях зовнішньої реклами, відповідно до яких здійснювалось розміщення рекламних плакатів з рекламою про ТОВ «ГРУП 1». Проте, надані позивачем звіти не містять відомостей про конкретних осіб виконавців послуг. Також в текстах звітів відсутні відмітки (підписи посадових осіб ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» завірені печатками), що дають змогу ідентифікувати їх походження (тобто, що звіти були складені саме посадовими особами ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД»).

- Податкових накладних всього на загальну суму 1 342 800 грн. (в т.ч. ПДВ), виписаних ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» на адресу позивача, що підписані ОСОБА_3 і скріплені печаткою товариства.

- Банківських виписок по особовому рахунку ТОВ «ГРУП 1», платіжних доручень товариства та довідок банків з відомостями про перерахування коштів на користь ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» в якості оплати послуг за розміщення реклами.

Інших первинних документів, документів бухгалтерського обліку та організаційно-розпорядчого характеру, документів ділової переписки, оформлених на підставі та на виконання спірного договору, зокрема: актів прийому-передачі макетів рекламної продукції, розрахунку (калькуляції) вартості послуг з підтверджуючими документами позивач до суду не надав та про причини відсутності таких документів не повідомив.

Зі змісту наданих позивачем документів не вбачається виконання тих чи інших робіт саме працівниками контрагента позивача.

В свою чергу, матеріали справи містять копію вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 04 вересня 2015 року по кримінальній справі №755/16253/15-к (1-кп/755/939/15), винесеного за наслідками розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000058 від 27 липня 2015 року, відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України.

За висновками районного суду ОСОБА_3 вчинив всі необхідні дії щодо державної реєстрації суб'єкта господарської діяльності та відповідно, став засновником і директором юридичної особи ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» () шляхом подачі державному реєстратору документів, в яких містилися завідомо неправдиві відомості та які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи.

Дії ОСОБА_3, які полягали у внесенні в документи, що відповідно до закону подавались для проведення державної реєстрації юридичної особи ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД», завідомо неправдивих відомостей, призвели до того, що невстановлені слідством особи, набули можливості здійснення документального оформлення, начебто, проведених операцій з купівлі-продажу товарів (надання послуг, виконання робіт) від імені формально призначеного засновника та директора та, як наслідок, можливого незаконного обернення безготівкових коштів в готівкові.

Таким чином, зі змісту вироку суду вбачається встановлення судом фіктивності фінансово-господарської діяльності контрагента позивача - ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД».

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24 травня 2016 року у справі № П/808/58/14, статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. Первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

Отже, з контексту наведеної правової позицій Верховного Суду України слідує, що первинні документи фіктивних підприємств-постачальників не тягнуть за собою податкових наслідків для їх контрагентів-покупців.

Доводи апелянта про те, що на час виконання розглядуваних операцій його контрагент ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» був зареєстрований в установленому порядку та був платником податку на додану вартість, колегією суддів відхиляються. Адже платник податку повинен був розумним та обачливим при виборі контрагента. Перевірка наявності у постачальника державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів, що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси підприємства. Отже, заходи, спрямовані на отримання витягу з Єдиного державного реєстру та інших документів реєстраційного характеру, не є достатніми, оскільки отримані платником відомості не дозволяють кваліфікувати контрагента як добросовісного партнера, що гарантує виконання своїх зобов'язань через уповноважених представників.

Несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов'язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів покупець несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов'язань, але і в рамках податкових правовідносин, так як в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв'язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів.

Аналогічну правову позицію висловлено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19 лютого 2014 року по справі К/9991/84989/11.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновків про порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Груп 1» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Повний текст ухвали виготовлено 06 вересня 2016 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Хрімлі О.Г.

Коротких А. Ю.