Справа № 2а-2600/12/2770
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року м. Київ К/800/18677/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Севастопольська міська друкарня» до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, треті особи - Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Севастополя, ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування рішення, за касаційною скаргою ПАТ «Севастопольська міська друкарня» на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2012 року ПАТ «Севастопольська міська друкарня» звернулося в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення комісії від 17 червня 2009 року № 184 про задоволення заяви ОСОБА_4 щодо підтвердження і зарахування до пільгового стажу періодів її роботи складальницею вручну з 1 вересня по 22 листопада 1983 року, з 3 травня 1984 року по 30 квітня 1985 року, з 1 червня 1985 року по 31 січня 1992 року, з 1 березня по 30 квітня 1992 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 23 січня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17 червня 2009 року № 184 «Про результати розгляду заяви», яким затверджено період роботи складальницею вручну та зараховано до пільгового стажу ОСОБА_4 періоди роботи з 1 вересня по 22 листопада 1983 року, з 3 травня 1984 року по 30 квітня 1985 року, з 1 червня 1985 року по 31 січня 1992 року, з 1 березня по 30 квітня 1992 року. Вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 23 січня 2013 року скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ПАТ «Севастопольська міська друкарня» подало касаційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 23 січня 2013 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_4 в періоди з 17 серпня по 22 листопада 1983 року та з 3 травня 1984 по 30 квітня 1992 року працювала в Свердловській міській друкарні складальницею вручну у набірному цеху.

У зв'язку із ліквідацією Свердловської міської друкарні, ОСОБА_4 не мала можливості надати уточнюючу довідку про періоди її роботи на вказаному підприємстві.

9 червня 2009 року ОСОБА_4 звернулась до комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою та необхідними документами для підтвердження виконання нею робіт, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням вказаної комісії від 17 червня 2009 року № 184 задоволено заяву ОСОБА_4, підтверджено періоди її роботи складальницею вручну та зараховано до пільгового стажу періоди з 1 вересня по 22 листопада 1983 року, з 3 травня 1984 року по 30 квітня 1985 року, з 1 червня 1985 року по 31 січня 1992 року, з 1 березня по 30 квітня 1992 року.

11 вересня 2012 року Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Севастополя повідомило ПАТ «Севастопольська міська друкарня» про розрахунки щодо розміру нарахування фактичних витрат на виплату та доставку пенсії ОСОБА_4 у 19,44% його частки у таких витратах за період з 3 квітня 2009 року по 2012 рік, виходячи з того, що така особа працювала на цьому підприємстві у шкідливих та важких умовах праці за Списком № 2 2 роки 2 місяці 4 дня.

Позивач, вважаючи, що рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято протиправно, оскільки підстави для підтвердження пільгового стажу відсутні, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи спірне рішення діяв всупереч вимог законодавства, оскільки ОСОБА_4 не надала доказів про проведення атестації робочих місць на Свердловській міській друкарні за період з 26 січня 1991 року, що мало наслідком виникнення у позивача обов'язку відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку незаконно призначеної пільгової пенсії третій особі, а відтак призвело до порушення його прав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд дійшов висновку, що суб'єктами спірних правовідносин є виключно Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та ОСОБА_4, щодо якої було прийнято рішення від 17 червня 2009 року № 184, а тому саме ця особа (або інший суб'єкт в її інтересах) має право на звернення до суду, якщо вважає, що порушені її права та законні інтереси.

Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Приписи наведеної правової норми знайшли своє продовження у Кодексі адміністративного судочинства України, статтею 2 якого встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про задоволення заяви ОСОБА_4 щодо підтвердження і зарахування до пільгового стажу періодів її роботи складальницею вручну в Свердловській міській друкарні.

Разом з тим, слід зазначити, що юридична наука визначає, що нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Другу групу актів за критерієм юридичної природи складають індивідуальні акти. Останні стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

З'ясування цієї обставини має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Частиною 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Можливість оскаржити у судовому порядку такий акт іншими особам цією нормою не передбачено.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

Право на захист - самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого, у тому числі й позивача, прав чи обов'язків у зв'язку із оскарженим рішенням не породжує для них й права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Фактично, ПАТ «Севастопольська міська друкарня» оспорило рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що є правовим актом індивідуальної дії, який породжує права та обов'язки тільки того суб'єкта (чи визначеного цим актом певного кола суб'єктів), якому його адресовано.

Посилання на порушення права ПАТ «Севастопольська міська друкарня» стосовно незаконного покладання на нього обов'язку щодо відшкодування коштів, вказаних у розрахунку, є безпідставним, оскільки оскаржуване рішення не має безпосереднього впливу на сферу правовідносин, у якій, як вважає позивач, порушені його права, при цьому дія зазначеного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на них не розповсюджується.

Суб'єктами спірних правовідносин у даному випадку є виключно пенсіонер і орган Пенсійного фонду, а їх предметом являється реалізація третьою особою - ОСОБА_4 свого права на соціальний захист, що включає право на забезпечення її у старості.

Правовідносини між ПАТ «Севастопольська міська друкарня» і Управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Севастополя, у яких, як вважає позивач, порушені його права, виникли з приводу відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку пільгової пенсії і не мають безпосереднього впливу на реалізацію ОСОБА_4 її права на пенсію, оформленого відповідним рішенням суб'єкта владних повноважень, про скасування якого ставиться питання у позовній заяві.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у справі та вимог закону висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є обґрунтованим.

Згідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Севастопольська міська друкарня» - залишити без задоволення.

Постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Севастопольська міська друкарня» до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, треті особи - Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Севастополя, ОСОБА_4, про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.