Справа № 817/825/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 серпня 2016 р.Р і в н е 817/825/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
про визнання дій протиправними та зняття арешту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1Ф.) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання дій протиправними та зняття арешту.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 12.05.2016 державним виконавцем відділу ДВС Рівненського МУЮ ОСОБА_2 було складено акт опису та арешт майна по виконавчому провадженню №49140941, відкрите 29.10.2015 на підставі виконавчого напису №1289, а саме описано та накладено арешт на належний на праві власності ОСОБА_1 одноповерховий дерев'яно - цегляний будинок, що розташований за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Бронники, вул. Б.Хмельницького, 24. Вважає дії державного виконавцями протиправними, у зв'язку із чим звернувся до суду з вказаним позовом.

Представник відповідача проти позову заперечив, про що подав письмові заперечення. На обґрунтування яких зазначив, що з метою виконання в повному обсязі виконавчого документу актом опису й арешту майна від 12.05.2016 державним виконавцем описано майно боржника: житловий будинок по вул. Б.Хмельницького, 24, що у с.Бронники, Рівненського р-ну, Рівненської обл., який на праві власності належить ОСОБА_1. Вказав, що дане майно є вільним від застави і описане державним виконавцем з метою повного погашення боржником виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. З таких підстав, просила в задоволенні позову відмовити.

Представники сторін в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомляли, хоча належним чином повідомлялися судом про час та місце розгляду справи.

Разом з тим, в матеріалах справи наявне клопотання позивача в якому просить розгляд справи здійснювати без його участі.

За таких обставин, на підставі частини 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

29.10.2015 Рівненським міським відділом ДВС відкрито виконавче провадження № 49140941 на підставі виконавчого напису №1289, виданого 07.09.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1. Зазначене нерухоме майно на підставі Іпотечного договору №1701/0407/88-018 від 23.04.2007 передано в іпотеку АКБ "ТАС-Комерцбанк" по кредитному договору №1701/0407/88-018 від 23.04.2007, правонаступником якого в подальшому стало ВАТ "СведБанк", яке в подальшому відступило право вимоги за Іпотечним договором ТОВ "Факторингова компанія "ВЕКТОР ПЛЮС", яке надалі 28.11.2012 на підставі Договору факторингу відступило право вимоги за Іпотечним договором ТОВ "Кредитні ініціативи" строк платежу за яким настав 28.11.2012.

Згідно вищевказаного виконавчого провадження ОСОБА_1 являється боржником.

04.03.2016 згідно ЗУ "Про виконавче провадження" державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку за вих.№ 6495п надіслано боржнику до виконання, а стягувача до відома. Даною постановою боржнику надано добровільний строк для виконання до 11.03.2016.

14.03.2016 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2, що у м.Рівне на праві власності належить ОСОБА_1 оксані Федорівни, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Вашай (дівоче прізвище - ОСОБА_5) ОСОБА_6, ОСОБА_7.

12.05.2016 з метою виконання в повному обсязі виконавчого документу державним виконавцем відділу ДВС Рівненського МУЮ ОСОБА_2 було складено АКТ опису та арешту майна по виконавчому провадженні №49140941, а саме описано та накладено арешт на будинок одноповерховий дерев'яно-цегляний , який належить на праві власності ОСОБА_1, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський р-н, с.Бронники, вул.Б.Хмельницького,24.

19.05.2016 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2 накладено арешт на все майно ОСОБА_1

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі іменується Закон України №606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 статті 6 Закону України №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За змістом частини 1 статті 17 Закону України №606-XIV передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до положень статі 52 Закону України №606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно положень статті 57 Закону України №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до частини 8 статті 54 Закону України №606-XIV, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

За приписами статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV (далі іменується Закон України №898-IV), іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Як вбачається із матеріалів справи зі змісту виконавчого напису, а також долученого до нього Іпотечного договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Вашай (дівоче прізвище ОСОБА_5) ОСОБА_6, ОСОБА_7. Відтак, дії та рішення державного виконавця по виконавчому документу, а саме виконавчому напису №1289 повинні були вчинятися лише відносно зазначеного майна, переданого в іпотеку.

Однак, як встановлено судом згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.05.2016 державним виконавцем по виконавчому провадженні №50397446 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1

Відповідно до частини другої ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Частиною другою ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльність і про скасування або визнання нечинним рішення чи його окремих положень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, суд вважає, що для повного захисту і відновлення порушеного права позивача, слід прийняти рішення про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.05.2016 винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_1

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних і достатніх доказів, які б підтверджували правомірність винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від відповідач суду не надав.

Факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, тому позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.05.2016, винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції за виконавчим провадженням №50397446, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_1.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління юстиції у Рівненській області судовий збір у розмірі 551,21 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.