Справа № 816/4207/13-а
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
О К Р Е М А Д У М К А
17 серпня 2016 року К/800/8547/14
Колегією суддів Вищого адміністративного суду України у складі головуючого - судді Штульман І.В., суддів: Олексієнка М.М., Рецебуринського Ю.Й., розглянута у відкритому судовому засіданні справа за адміністративним позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» ( далі - ВГО «Комітет конституційно-правового контролю України») до першого проректора - проректора з науково-педагогічної роботи Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка про визнання дій протиправними за касаційною скаргою відповідача на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року,
За результатами розгляду справи, касаційною інстанцією постановлено ухвалу про відмову в задоволенні касаційної скарги та залишено в силі постанову Харківського апеляційного адміністративного суду, якою визнано протиправними дії відповідача щодо відмови в наданні інформації.
Ухвалюючи таке рішення, касаційний суд, як і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Полтавський національний технічний університет імені Юрія Кондратюка як державний вищий начальний заклад є розпорядником наявної у нього публічної інформації, тому не було підстав до відмови у наданні інформації, яку просила ВГО «Комітет конституційно-правового контролю».
З таким висновком погодитися не можу з наступних підстав.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено у Законі України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI).
Відповідно до частини першої статті 1 цього Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Право на доступ до публічної інформації ґрунтується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI).
Доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом. Надання інформації за запитами на інформацію (стаття 5 Закону).
Під визначенням «загальнодоступні джерела інформації», зокрема розуміються довідники, адресні книжки, реєстри, списки, друковані засоби масової інформації, засоби телерадіомовлення та інші подібні джерела інформації.
Аналізуючи зазначені норми Закону, Верховний Суд України в постанові від 26 травня 2015 року (справа №21-102а15) вказав на те, що здійснення розпорядником інформації заходів, спрямованих на забезпечення прозорості та відкритості своєї діяльності шляхом оприлюднення інформації, яка є у його володінні, і посилання на неї у відповідях на запити, не може вважатися неправомірною відмовою у наданні інформації.
Згідно фактичних обставин, установлених судами, у березні 2013 року представник ВГО «Комітет конституційно-правового контролю України» звернувся із запитом до ректора Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка, в якому просив надати належним чином засвідчені копії документів з метою здійснення їх правового аналізу, моніторингу та громадського контролю за проведенням приймальної компанії до вищих навчальних закладів, дотримання державних стандартів освіти, забезпечення належного рівня знань, здійснення заходів із запобігання та протидії корупції, в тому числі стату вузу, свідоцтво про реєстрацію, довідку про включення вузу до державного реєстру з додатками, ліцензію та додатки до неї, довідку з ЄДРПОУ, правила прийму до навчального закладу, положення про приймальну комісію, наказ про затвердження складу приймальної комісії, дислокацію приміщень, які задіяні для підготовки та проведення прийому абітурієнтів, встановлені квоти прийому до вузу різних категорій осіб. Додатково надати перепустки до вузу певним особам, забезпечити розміщення об'яв на інформаційних стендах.
Виконуючим обов'язки ректора повідомлено ВГО «Комітет конституційно-правового контролю України», що доступ до нормативної документації по організації і проведенню в університеті вступної кампанії забезпечено шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації на офіційному веб-сайті університету (www:pntu.edu.ua) і на офіційних стендах приймальної комісії. Окрім того, в університеті обладнана кімната абітурієнта (кімната 123, центральний корпус університету, проспект Першотравневий, 24 м. Полтава) для роботи запитувачів з копіями документів.
Зазначені обставини дають підстави до висновку, що розпорядником публічної інформації вжито достатньо заходів, спрямованих на забезпечення прозорості та відкритості своєї діяльності.
Крім того, згідно із частинами другою та третьою статті 21 Закону № 2939-VI у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.
Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.
Особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком, дає право розпоряднику інформації відмовити в задоволенні запиту (пункт 3 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).
Як свідчать зібрані у справі докази, досліджені судами, представник позивача просив велику кількість копій документів безоплатно.
З урахуванням встановлених обставин та норм права, апеляційний суд, на відміну від суду першої інстанції, прийшов до помилкового висновку про обґрунтованість позову.
На підставі наведеного, рішення апеляційного суду підлягало скасуванню та залишення в силі рішення суду першої інстанції.
Суддя
Вищого адміністративного суду України М.М. Олексієнко