Справа № 320/4408/16-а
Суддя: КучеренкоВ В. В.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 30.08.2016
Справа № 320/4408/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«30» серпня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Кучеренко В.В.

за участю секретаря - Прозоровій Т.О.

представників: позивача - Єрьоменка О.М., відповідача - Ціомашко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі справу, відкриту за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною діяльність суб'єкту владних повноважень, щодо відмови поновити виплату пенсії та зобов'язати поновити виплату пенсії

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення виплати пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити йому виплату призначеної у 2012 році довічної пенсії з 01.06.2015 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач з 13.09.2012 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та до 01.04.2015 року отримував пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і продовжує працювати на посаді начальника Мелітопольського міського відділу управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області. З 01.04.2015 року відповідач припинив виплату раніше призначеної пенсії відповідно до Закону України від 02.03.2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Позивач звернувся до ГУПФУ в Запорізькій області з заявою про поновлення виплати пенсії, але йому повідомлено про відсутність підстав для поновлення пенсії.

Позивач у судове засідання не з'явився, його представник адвокат Єрьоменко О.М., у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Також представник відповідача суду надала письмові заперечення відповідно до яких Головне управління Пенсійного фону України в Запорізькій області заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. З 01.04.2015 року позивачу припинено виплату пенсії у зв'язку з тим, що на даний момент він працює на посаді начальника Мелітопольського міського відділу управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, тобто на посаді та на умовах передбачених ЗУ «Про державну службу». Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійної о забезпечення» (далі Закон №213) визначено вичерпний перелік осіб, щодо яких скасовуються обмеження, у виплаті пенсії на період роботи на зазначених підставах, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій на загальних підставах. У цьому переліку Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» відсутній, тобто обмеження у виплаті пенсії для працюючих пенсіонерів продовжують діяти. Статтею 54 ЗУ №2262 передбачено, що виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється після звільнення з роботи. Інших підстав для поновлення пенсії не передбачено. Згідно статті 22 Загальної декларації з прав людини розміри соціальних виплат і допомог встановлюється з урахуванням фінансових можливостей держави. Також ч. 5 Прикінцевих положень Закону № 213 передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу". "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Які конкретно норми даний Закон не зазначає, а отже потребує прийняття додаткового нормативного акту, який-би чітко визначав конкретні статті, які втратять чинність. На даний час закон щодо призначення спеціальних пенсій на загальних підставах не прийнятий. Але Закон України «Про державну службу» на даний час містить в собі норми щодо пенсійного забезпечення і дані норми є діючими. При цьому відповідач як орган державної влади діє лише на підставі чинного законодавства та у межах своїх повноважень. Оскільки вимоги ч. 4 Розділу І Закону № 213 не визнано неконституційними, вони діють і підлягають виконанню всіма органами Пенсійного фонду України. Щодо застосування відповідачем положень ч. 5 Розділу III Прикінцевих положень Закону № 213. Вказані норми Закону (щодо скасування норм пенсійного забезпечення за нормами спеціальних Законів, у т.ч. і Закону України «Про державну службу») можуть розповсюджуватись лише на осіб, право на пенсійне забезпечення яких виникне після 01.06.2015 (згідно із Конституцією України закони не мають зворотної дії у часі, а дію нормативно-правового акту в часі необхідно розуміти так, що до події застосовується той нормативно-правовий акт, під час дії якого вона настала). Пенсія позивачу була призначена до 01.06.2015, а отже дана норма Закону на нього не поширюється. Крім того, системний аналіз Закону № 213 підтверджує правомірність зупинення виплати пенсії позивачу на період з 01.04.2015 по 31.12.2015, оскільки, ч.5 розділу І Закону № 213 вносить зміни до ст.37 Закону України «Про державну службу», а отже ч. 5 розділу ІІІ цього закону не може одночасно скасовувати цю статтю. Таким чином, для повного скасування норм щодо пенсійного забезпечення державних службовців необхідно прийняття відповідного спеціального закону.

Суд, вивчивши матеріали справи, письмові докази, вислухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини 2 статті 19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Як вбачається з вимог ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до вимог ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Розглядаючи справи щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 55 Конституції України передбачено що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 56 кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що з жовтня 2012 року позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в Запорізькій області та до 01.04.2015 року отримував пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і продовжує працювати на посаді начальника Мелітопольського міського відділу управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області /а.с.8,9/.

У відповідності до ЗУ від 02.03.2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.04.2015 року виплату пенсії йому було припинено.

З метою отримання пояснень позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду України Запорізької області із заявою про пояснення причини затримання виплати йому пенсії на що, 06.05.2016 року отримав лист,відповідно до якого позивача повідомили про те, що він не має права на отримання пенсії у зв'язку з перебуванням на державній службі /а.с.7/.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» встановлено, що тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року особам, яким пенсія призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

Згідно п. 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015р. порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», «Податкового та Митного кодексів України», «Положення про помічника-консультанта народного депутата України».

Таким чином, дана правова норма чітко визначає подію, з ненастанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України«Про державну службу» та інших спеціальних законів, зазначених вище. Конституційний Суд України у п. 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією ) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

У зв'язку із тим, що у зазначений у пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII від 02.03.2015 року, строк, тобто до 01.06.2015 року, закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був, то із вказаної дати втратили чинність норми ЗУ «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цим Законом державним службовцям не призначаються, і відповідно позивач, який є державним службовцем, перестав бути особою, яка має право на призначення пенсії у порядку, передбаченому спеціальним законом, і відповідно перестав бути особою, передбаченою у ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка була підставою для зупинення виплати пенсії з 01.04.2015 року.

Дана позиція також викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України по справі № К/800/11920/16 від 27.07.2016 року та в Постанові колегії суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24.05.2016 року.

Відповідно до п. 1, 5 ст. 237 КАС України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Згідно ст. 244-2 КАС України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

На теперішній час особам, які підпадають під дію ЗУ «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про державну службу», у зв'язку з чим підстави для невиплати пенсії, призначеної позивачу, відпали, і перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно з 1 червня 2015 року протиправно допускає бездіяльність, яка полягає у тому, що він з 01.06.2015 року не поновив виплату пенсії позивачу у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати, оскільки з даної дати вона вже не є особою, яка має право на призначення пенсії за спеціальним законом («Про державну службу»), і відповідно вона стала прирівняна до звичайного працівника у правах на призначення пенсії на загальних підставах.

Отже суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі та визнання дій Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зупинення виплати ОСОБА_3 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до статті 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.06.2015 року протиправними та зобов'язання Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплати ОСОБА_3 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до статті 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.06.2015 року.

Крім того, на підставі ст. 94 КАС України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ, ст. 19, 55, 56, 64 Конституції України, ст.ст. 2, 19, 69, 71 158-163,237, 244-2 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_3 до Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною діяльність суб'єкту владних повноважень, щодо відмови поновити виплату пенсії та зобов'язати поновити виплату пенсії задовольнити повністю.

Визнати дії Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зупинення виплати ОСОБА_3 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.06.2015 року протиправними.

Зобов'язати Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити виплати ОСОБА_3 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01.06.2015 року.

Стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_3 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 551 гривня 20 копійок.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: В.В.Кучеренко