Справа № 820/3178/16
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2016 р. № 820/3178/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Цибульник Г.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом приватного сільськогосподарського товариства "Барвінок" до Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, про скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

Приватне сільськогосподарське товариство "Барвінок" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області № 330 від 17.08.2015 "Про надання у власність земельної ділянки громадянину України ОСОБА_4 на території Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що даним розпорядженням порушуються його права як орендаря за договором оренди земельної частки паю №88 загальною площею 3,9104 га з кадастровими номерами :01:001:0840, оскільки дана угода укладалась на строк 49 років, а позивачем виконуються всі умови договору, земельна ділянка використовується за цільовим призначенням.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначивши, що земельна ділянка №88 загальною площею 3,9104 га з кадастровим номером :01:001:0840 із земель не витребуваних паїв Любівської СП надана громадянину ОСОБА_4 розпорядженням Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області №330 від 17.08.2015. Відповідачем при прийнятті вказаного розпорядження були чітко виконані вимоги закону, а тому воно є законним, а тому позов задоволенню не підлягає.

Представник третьої особи проти позову заперечував, підтримавши позицію відповідача, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2014 між Краснокутською районною державною адміністрацією Харківської області (орендодавець) та приватним сільськогосподарським підприємством "Барвінок" (орендар) укладено договір оренди землі №2/14, відповідно до умов якого, в оренду позивача була передана земельна ділянка загальною площею 3,9104 га, рілля невитребувана земельна частка (пай) кадастровий номер :01:001:0840 ( а.с.8-12).

Умовами даного договору зокрема передбачено, що його укладено на 49 років або до моменту витребування земельної ділянки її власником.

Судом встановлено, що розпорядженням Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 17 серпня 2015 року № 330 "Про надання у власність земельної ділянки громадянину України ОСОБА_4 на території Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області", надано громадянину ОСОБА_4 у власність земельну ділянку площею 3,9100 га ріллі із земель невитребуваних паїв Любівської СП за межами населених пунктів на території Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Місце розташування земельної ділянки №88 ( а.с.6).

Позивач, не погодившись з зазначеним розпорядженням, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав орендаря.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

При цьому, ч.1 ст. 3 Земельного кодексу унормовано, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до Конституції України Законом України "Про місцеві державні адміністрації" визначено організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій.

Пунктом 7 ч. 1 ст.13 даного закону визначено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань: використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Дана норма кореспондується з п."ж" ст. 17 Земельного кодексу України, згідно якого, до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить: вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Суд зазначає, що організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками врегульовані Законом України "Про порядок виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

В силу приписів ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ( ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України).

При цьому, в силу приписів п.17 "Перехідних положень" Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Згідно з ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Пунктами 8-1, 9 ч.1 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається: фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування; а також в інших випадках, встановлених законом.

Крім того п.45 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМ України від 25.12.2015 № 1127 визначено, що для державної реєстрації права власності на сформовану земельну ділянку в порядку відведення земельної ділянки із земель державної та комунальної власності подається рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (в разі підготовки лотів до проведення земельних торгів).

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для складення відповідачем спірного розпорядження стала наявність відповідної заяви ОСОБА_4 про надання йому у власність земельної ділянки площею 3,9100 га ріллі за №88, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за рахунок земель реформованого СП "Любівське", за межами населених пунктів на території Любівської сільської ради, згідно рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 15.06.2015.

Так, рішенням Краснокутського районного суду від 15.06.2015 по справі № 627/6152/15-ц за ОСОБА_4 визнано право на земельну частку (пай) площею 4,48 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР №0048881 виданого Краснокутською районною державною адміністрацією, в порядку спадкування після смерті - ОСОБА_5

Крім того, до вказаної заяви третьою особою подано, зокрема викопіювання із схеми землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) реформованого СП "Любівське" на території Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, схема розміщення земельної ділянки №88 (рілля).

Дане викопіювання було надане землевпорядником Любівської сільської ради, згідно відомостей вищевказаного проекту землеустрою та згідно матеріалів жеребкування, щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), які зберігаються у Любівській сільській раді, за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та копія в районному відділі земельних ресурсів.

Згідно жеребкування, щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) СП "Любівське", бабусі ОСОБА_4 - ОСОБА_6 було виділено земельну ділянку під номером №88.

Так, на думку позивача ОСОБА_4 Краснокутська районна державна адміністрація повинна була надати у власність земельну ділянку №299, а не №88.

Дану позицію позивач обґрунтовує тим, що у рішенні Краснокутського районного суду від 15 червня 2015 року, справа №627/615/15-ц, ОСОБА_4 є спадкоємцем ОСОБА_5, яка отримала сертифікат на земельну частку (пай) в розмірі 4,48 умовних кадастрових гектарів, сертифікат серії ХР №0048881, зареєстрований 09.08.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) під №299. Позивач вважає, що Краснокутська РДА своїм розпорядженням №330 про надання у власність земельної частки (паю) ОСОБА_4, здійснила перерозподіл земельних ділянок, надавши замість ділянки №299 ділянку №88.

Згідно державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-18-00-000001 виданого Любівській спілці пайовиків с. Любівка, Краснокутського району Харківської області, землю передано у колективну власність для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до розпорядження голови райдержадміністрації від 15 листопада 1995 року №163. Додаток №1 до вказаного державного акту містить перелік громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, згідно порядкового № п/п - ОСОБА_6 вказана за №299.

Після отримання вказаного держаного акту на право колективної власності громадян, усім членам СП "Любівське", зокрема і ОСОБА_6, Краснокутською районною державною адміністрацією було видано сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ХР №0048881, зареєстрований 09.08.1996 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №299.

Відповідно до Розпорядження Краснокутської районної державної адміністрації від 04 червня 2002 року №61, була проведена передача, а громадянами приймання земельних часток паїв, про що складено відповідний акт.

На підставі акту про передачу земельних часток (паїв) громадянам, Державного акту на право колективної власності на землю, сертифікатів на право на земельну частку (пай), громадянами було замовлено у Інституті землеустрою Української академії аграрних наук Харківський філіал, Технічну документацію, щодо передачі земельних часток (паїв) та виготовлення державних актів на право приватної власності на землю громадянам із земель колективної власності на території Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. Згідно даної технічної документації під порядковим номером №79 вказана ОСОБА_6 і вказано номер земельної ділянки для передання у власність за №88 площею 3,91 га.

Згідно довідки Відділу Держгеокадастру у Краснокустькому районі від 02.08.2016 року № П-145/0-132/6-16 ОСОБА_6 було надано земельну ділянку (пай) №88 із земель реформованого СП "Любівске".

Таким чином, суд приходить до висновку, що надаючи у власність земельну ділянку (пай) №88 громадянину України ОСОБА_4 на території Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області Краснокутська районна державна адміністрація Харківської області діяла у спосіб та у межах чинного законодавства України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, у спірних правовідносинах відповідач діяв в межах повноважень, передбачених діючим законодавством України, у зв'язку із чим позов приватного сільськогосподарського товариства "Барвінок" задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову приватного сільськогосподарського товариства "Барвінок" до Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, про скасування розпорядження - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 05 вересня 2016 року.

Суддя Р.В. Мельников