Справа № 500/4424/16-а
Суддя: Присакар О. Я.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/4424/16-а
Провадження № 2-а/500/130/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Присакар О.Я., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Ізмаїльської районної державної адміністрації, управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області про визнання дій незаконними та стягнення суми недоплаченої щорічної грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

17.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до управління соціального захисту населення Ізмаїльської районної державної адміністрації, управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області про визнання незаконними дій управління соціального захисту населення Ізмаїльської районної державної адміністрації в частині відмови в перерахунку та виплаті позивачу недоплачених сум щорічної разової допомоги до 5 травня за 2013, 2014, 2015 та 2016 роки та стягнути з управління соціального захисту населення суму недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2013, 2014, 2015 та 2016 роки в сумі 22941 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що він є інвалідом війни 2 групи та має право на допомогу відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким, зокрема, визначено розміри виплати щорічної одноразової допомоги до 5 травня. Згідно із вимогами ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни 2 групи щорічно, до 5 травня, виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. З урахуванням мінімального розміру пенсій за віком ОСОБА_1 повинен був отримати за 2013 - 2016 роки допомогу до 5 травня в розмірі 32376 грн., однак управлінням соціального захисту було виплачено за цей період 9435 грн., недоплата складає 22941 грн.

Згідно заперечень, наданих представником управління соціального захисту населення Ізмаїльської райдержадміністрації, ОСОБА_1 є інвалідом війни 2 групи, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Ізмаїльської райдержадміністрації, отримує пільги та допомоги згідно чинного законодавства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально - економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, гарантоване статтею 48 Конституції України. Пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що норми і положення статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до цього, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» установлено виплату вказаної допомоги інвалідам війни 2 групи у розмірі 2600 грн. Враховуючи вищенаведене, в квітні 2016 року ОСОБА_1 було виплачено разову грошову допомогу у розмірі 2600 грн. Проводити виплати в інших розмірах управління соціального захисту населення Ізмаїльської РДА не має права. Враховуючи вищевикладене, управління соціального захисту населення ІРДА просить відмовити в задоволенні позову.

Згідно заперечень, наданих представником управлінням Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області, чинним законодавством не передбачено покладання відповідальності на Державну казначейську службу України або її територіальні органи по зобов'язанням держави, її органів чи органів місцевого самоврядування. УДКСУ в Ізмаїльському районі Одеської області є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов'язаннями, ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувало. Крім цього, зазначає, що в позові ОСОБА_1 відносить управління до співвідповідача, однак ніяких вимог до управління не ставить. Враховуючи вищевикладене, управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області просить відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Ухвалою від 19.08.2016 року Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрите скорочене провадження та позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Ізмаїльської районної державної адміністрації, Управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області про визнання дій незаконними та стягнення суми недоплаченої щорічної грошової допомоги в частині визнання незаконними дій Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської районної державної адміністрації в частині відмови в перерахунку та виплаті позивачу недоплачених сум щорічної разової допомоги до 5 травня за 2013, 2014, 2015 роки та стягнення з Управління соціального захисту населення суму недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2013, 2014, 2015 роки залишено без розгляду.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом 2 групи, що підтверджено посвідченням серії Є № 098190, та має права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, зокрема, право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як інваліду війни 2 групи, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

26.05.2016 року ОСОБА_1 звернувся до управління соціального захисту Ізмаїльської районної державної адміністрації з заявою про здійснення перерахунку та виплату суми, яка була недоплачена.

Листом управління соціального захисту населення Ізмаїльської районної державної адміністрації від 03.06.2016 року, позивачау було повідомлено про те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено розмір вказаної допомоги інвалідам війни 2 групи у сумі 2600 грн. Тому в квітні 2016 року ОСОБА_1 було виплачено разову грошову допомогу в розмірі 2600 грн.

Згідно розрахунку позивача, відповідно до ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» грошова допомога повинна виплачуватись у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, що становить: у 2013 році - 894х8=7153 грн., у 2014 році - 949х8= 7592 грн., у 2015 році - 1074х8=8592 грн., у 2016 році - 1130х8=9040 грн. Управлінням соціального захисту була проведена виплата допомоги до 5 травня в таких розмірах: у 2013 році - 2110 грн., у 2014 році - 2250 грн., у 2015 році - 2475 грн., у 2016 році - 2600 грн. Отже, як вважає позивач, всього має бути нарахована сума 32376 грн., фактично виплачено 9435 грн., недоплата складає 22941 грн.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно з пунктом 26 розділу VІ "Прикінцеві і перехідні положення" Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до частини 2 статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності.

Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Пунктом 1 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і «Про жертви нацистських переслідувань", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, інвалідам війни II групи - 2600,00 гривень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що грошова допомога в розмірі 2600 грн., яка була виплачена ОСОБА_1 до 5 травня, виплачена у відповідному розмірі та у відповідності до чинного законодавства України, тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконними дій управління соціального захисту населення Ізмаїльської районної державної адміністрації в частині відмови в перерахунку та виплаті недоплачених сум щорічної разової допомоги до 5 травня та стягнення з управління соціального захисту населення Ізмаїльської районної державної адміністрації суму недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2016 рік необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.9-11, 69 -71, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Ізмаїльської районної державної адміністрації, Управління Державної казначейської служби України в Ізмаїльському районі Одеської області про визнання незаконними дій управління соціального захисту населення Ізмаїльської районної державної адміністрації в частині відмови в перерахунку та виплаті недоплачених сум щорічної разової допомоги до 5 травня та стягнення з управління соціального захисту населення Ізмаїльської районної державної адміністрації суму недоплаченої щорічної грошової допомоги за 2016 рік - відмовити.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня отримання її копії до Одеського апеляційного адміністративного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя: О.Я.Присакар