Справа № 2а-5090/09
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2011-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2011 р. Справа № 45967/09/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Луцької міської ради на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про стягнення недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, -

встановив:

У березні 2009 року позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача у якому просив, зобовязати відповідача провести перерахунок та виплатити недоплачену допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за періоди з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно. В адміністративному позові позивач також заявив клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Позивач, свої позовні вимоги мотивував тим, що їй як особі яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, відповідно до ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», повинна виплачуватися допомога, в розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом. Однак, відповідач всупереч цієї норми, дану допомогу, протягом оскарженого періоду, їй виплачував в меншому розмірі.

Оскарженою постановою суду позовні вимоги задоволено частково. Поновлено позивачу строк звернення до суду. Зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу недоплачену допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 07.08.2007 року по 31.12.2007 року включно в розмірі 1896,96 грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

Вважає, що постанова прийнята з неповним зясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги апелянта слід задоволити, виходячи з наступних підстав.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач є матірю малолітньої дитини, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження та перебуває на відповідному обліку у відповідача, як застрахована особа, яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (тут та далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є одним із видів матеріального забезпечення та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

Статтею 42 цього Закону передбачено, що право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку має застрахована особа (один із батьків дитини, усиновитель, баба, дід, інший родич або опікун), яка фактично здійснює догляд за дитиною..

Згідно із ст. 43 цього ж Закону, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 7 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» від 19.12.2006 р. N 489-V, з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом, дію ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» на 2007 рік зупинено. При цьому, статтею 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» установлено, що у 2007 році допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам та виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року, справа №6-рп/2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, абзацу третього частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України.

Частиною 2 статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 09.07.2007 року відновили дію положення ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», згідно якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до цього, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі не менше встановленого законом прожиткового мінімуму, протягом періоду з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, однак суд першої інстанції безпідставно поновив позивачу строк звернення до адміністративного суду, виходячи з наведених нижче підстав.

Так, відповідно до частини 2 статті 99 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи в суді першої інстанції) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 100 цього Кодексу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи в суді першої інстанції) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Із матеріалів справи суд вбачає, що позивач з позовам до адміністративного суду звернувся 26.03.2009 року, тобто із пропуском строку звернення до адміністративного суду та просив його поновити, оскільки текст Рішення Конституційного Суду України не був доведений до відома населення, а про факт порушення її права, позивач дізнався тільки після висвітлення даних подій у пресі. Однак, такі причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, не можуть бути визнані поважними, оскільки допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, позивачу виплачувалося періодично, кожного місяця, а тому про факт порушення права на отримання даної допомоги, позивач повинен був дізнаватися кожного разу при нарахуванні їй відповідачем цієї допомоги. Крім цього, Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року оприлюднене в «Офіційному віснику України» №4 від 10.07.2007 року та «Офіційному віснику України» №52 від 27.07.2007 року.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що позивачем строк звернення до адміністративного суду пропущено без поважних причин, а тому такий строк поновленню не підлягає.

Враховуючи пропущення позивачем річного строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, наполягання відповідача на відмові у позові на цій підставі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року слід відмовити, у звязку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Недотримання судом першої інстанції вказаних вище вимог процесуального закону, призвело до неправильного вирішення справи за відповідними позовними вимогами.

Щодо позовних вимог позивача за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що такі задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Підпунктом 7 пункту 23 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину першу статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» викладено в нові редакції, відповідно до якої, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

Підпунктом 8 пункту 23 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», пункт 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» викладено у новій редакції, відповідно до якої, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Також, пунктом 25 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», після набрання чинності яких Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» не встановлював порядок нарахування та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, застрахованим в системі загальнообовязкового державного соціального страхування особам.

Однак, що Рішенням Конституційного Суду України N 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення підпунктів 1 - 6 пункту 19, статті 67 розділу I, пунктів 2 - 4, 6 - 8, 10 - 18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20 - 22, 24 - 34, підпунктів 1 - 6, 8 - 12 пункту 35, пунктів 36 - 100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України.

Частиною 2 статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що положення підпункту 7 пункту 23 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни до частини першої статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», не конституційними не визнавалися та були чинними протягом всього 2008 року.

З наведеного вище, суд вбачає, що протягом періоду з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, діяли норми двох Законів України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» та «Про державну допомогу сімям з дітьми», однакової юридичної сили, які по різному регулювали одні і ті ж правовідносини.

Враховуючи те, що Закон України «Про державну допомогу сімям з дітьми» є спеціальним законом, що регулює правовідносини, повязані із призначенням та виплатою державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та те, що ст. 15 в редакції від 28.12.2007 року цього Закону, прийнята пізніше, а аніж ст. 43 Закону України ««Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що до розглядуваних правовідносин, застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Відповідно до наведеного вище, суд першої інстанції прийшов до правильного і обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року задоволенню не підлягають.

Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржена постанова підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів -

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Луцької міської ради задоволити.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 травня 2009 року у справі № 2а-5090/09/0308 скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про стягнення недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

На постанову протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

ОСОБА_2