Справа № 815/6070/14
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2014-10-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
28 жовтня 2014 р. Справа № 815/6070/14
судді Одеського апеляційного адміністративного суду Турецької І.О. відносно постанови Одеського апеляційного адміністративного суду у справі за адміністративним позовом виконавчого комітету Одеської міської ради до Одеської обласної організації «Всеукраїнський союз радянських офіцерів», Громадської організації «Рада громадської безпеки» про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання,
за участю третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, -
27 жовтня 2014 р. виконавчий комітет Одеської міської ради (надалі виконком Одеської міської ради) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської обласної організації «Всеукраїнський союз радянських офіцерів» та Громадської організації «Рада громадської безпеки» в якому просив:
- обмежити відповідачів в реалізації права на мирні зібрання, шляхом заборони 28 жовтня 2014 року проведення масових публічних заходів, а саме: зборів, мітингів, пікетів, походів, демонстрацій, маршів та будь-яких інших мирних зібрань за адресою: м. Одеса, Куликове поле, вул. Пироговська, вул. Канатна, вул. Маразлієвська, вул. Пушкінська, вул. Успенська, ОСОБА_1 і далі до памятника ОСОБА_2;
- заборонити відповідачам 28 жовтня 2014 року встановлювати намети, будь-які інші споруди, в тому числі збірно-розбірні, встановлювати та/або використовувати звуковідтворювальну апаратуру (гучномовці, динаміки, тощо), автомобілі, інші транспортні засоби, в тому числі причепи та напівпричепи та інше обладнання з метою проведення зборів, мітингів, пікетів, походів, демонстрацій, маршів та будь-яких інших мирних зібрань, за вказаною вище адресою.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року постанова суду першої інстанції скасована та прийняте нове рішення, яким позов виконкому Одеської міської ради задоволений в повному обсязі.
Задовольняючи позовні вимоги органу місцевого самоврядування, колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, враховуючи події, які відбулися у місті Одесі 02 травня 2014 року, коли мали місце масові заворушення, численні випадки насильства та масова загибель людей, дійшла висновку, що проведення вище зазначених заходів, може створити реальну небезпеку і загрозу здоровю та життю особам, які будуть приймати в них участь.
Вважаю, що зазначені мотиви суду, які слугували підставою для задоволення позову не відповідають правовим засадам здійснення та захисту свободи мирних зібрань як однієї з основ демократії.
На підставі частини третьої статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України вважаю за необхідне викласти окрему думку
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 39 Конституції України громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких завчасно сповіщаються органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування. Обмеження щодо реалізації цього права може встановлюватися судом відповідно до закону і лише в інтересах національної безпеки та громадського порядку - з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей.
Виходячи з положень зазначеної норми Основного Закону, мирні зібрання є одним із засобів відстоювання людиною і громадянином своїх прав, свобод та інтересів у демократичному суспільстві. Право громадян на свободу мирних зібрань в Україні гарантується та захищене державою, яка зобов'язана забезпечити його ефективну реалізацію. Здійснення цього права не підлягає жодним обмеженням, крім випадків установлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей.
Згідно статті 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ETS № 005 кожен має право на свободу мирних зібрань і свободу об'єднання з іншими особами, включаючи право створювати профспілки та вступати до них для захисту своїх інтересів. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття не перешкоджає запровадженню законних обмежень на здійснення цих прав особами, що входять до складу збройних сил, поліції чи адміністративних органів держави.
Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України від 22 березня 2012 року № 4572-VI «Про громадські об'єднання» (далі - Закон № 4572-VI) для здійснення своєї мети (цілей) громадське об'єднання має право: 1) вільно поширювати інформацію про свою діяльність, пропагувати свою мету (цілі); 2) звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами; 3) одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації; 4) брати участь у порядку, визначеному законодавством, у розробленні проектів нормативно-правових актів, що видаються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування і стосуються сфери діяльності громадського об'єднання та важливих питань державного і суспільного життя; 5) проводити мирні зібрання; 6) здійснювати інші права, не заборонені законом.
Національна безпека - захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам, зокрема у сферах правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією, прикордонної діяльності та оборони, міграційної політики, охорони здоров'я, освіти та науки, та інших сферах державного управління при виникненні негативних тенденцій до створення потенційних або реальних загроз національним інтересам (абзац другий статті 1 Закону України від 19 червня 2003 року № 964-IV «Про основи національної безпеки України»).
За змістом частини 5 статті 182 Кодексу адміністративного судочинства України, суд задовольняє вимоги позивача в інтересах національної безпеки та громадського порядку в разі, якщо визнає, що проведення зборів, мітингів, походів, демонстрацій чи інших зібрань може створити реальну небезпеку заворушень чи вчинення кримінальних правопорушень, загрозу здоров'ю населення або правам і свободам інших людей.
Вважаю, що для прийняття рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції повинен був пересвідчитися у реальності можливої загрози і така реальність повинна бути підтверджена відповідними доказами.
Як головуючий у справі вважаю, що представником позивача не доведено, а судом апеляційної інстанції не встановлено, що проведення у вказаний період мирних зібрань у заявлених місцях призведе до численних порушень норм чинного законодавства та посягань на життя і здоров'я, честь і гідність громадян, які будуть перебувати в місцях проведення громадських акцій.
Лист начальника Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області, в якому він просить заборонити проведення мітингів побудований лише на тому, що участь у мірних зібраннях будуть брати особи з різнополярними поглядами щодо мети проведення масового заходу.
Вибір конкретних засобів і шляхів забезпечення національної безпеки України обумовлюється необхідністю своєчасного вжиття заходів, адекватних характеру і масштабам загроз національним інтересам. Основними принципами національної безпеки є демократичний цивільний контроль, який має забезпечити держава, не обмежуючи при цьому основні права і свободи населення країни.
Різнополярні погляди учасників масових заходів не входять до переліку загроз національній безпеці України.
Вжиття заходів для охорони національної безпеки та громадського порядку при проведенні масових заходів є обов'язком органів місцевого самоврядування, правоохоронних органів. Цей обов'язок не може служити певною забороною для проведення масових заходів взагалі як таких, оскільки це обмеження прав громадян. Лише після доведення загрози охорони національній безпеці і громадському порядку та неможливості запобігання цій загрозі органами правопорядку й органами місцевого самоврядування, така заборона можлива.
Суддя І.О.Турецька