Справа № 2а-301/11
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2012-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2012 р. Справа № 13509/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду в м. Ковелі Волинської області на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду в м. Ковелі Волинської області про зобовязання провести нарахування та виплату пенсії ,-

встановив :

У грудні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати неправомірними дії відповідача та зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату державної пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, на підставі ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.07.2010 р. по грудень 2010 р.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та якій встановлено ІІІ групу інвалідності, повязану з наслідками аварії на ЧАЕС. В порушення вимог статтей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якими передбачені розміри державної пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю, дані пенсії позивачу виплачені не у повному розмірі.

Оскаржуваною постановою позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача. Зобовязано відповідача з 01.07.2010 р. по 22.12.2010 р. нарахувати та виплатити позивачу, державну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно ст. ст. 50, 54 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які обчислюються відповідно до аб.1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхувння», з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позову відмовлено.

Постанову суду оскаржив відповідач. Вважає, що постанова є безпідставною і необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Зокрема, в обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що виплата пенсій встановлених ст. 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проведена вірно з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» якими, зокрема, визначено розрахункові величини, з яких необхідно виходити призначаючи пенсії, передбачені цим Законом для інвалідів ІІІ групи. Апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС та є інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, внаслідок захворювання, повязаного з участю в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується відповідними посвідченнями.

На звернення позивача про проведення перерахунку державної та додаткової пенсій відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ) відповідачем у такому відмовлено.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо позовних вимог в частині права позивача як особи, що постраждала, внаслідок Чорнобильської катастрофи, на отримання у розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком передбачену Законом № 796-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за період із 01.07.2010 р. по 22.12.2010 року, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 8, 22 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 6, 8 КАС України, кожній особі гарантується право на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Звернення до адміністративного суду безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 49 Закону № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статей 54, 50 Закону № 796-ХІІ розмір державної пенсії для позивача не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком, а розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року у справі № 1-28/2008 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким, зокрема, було внесено зміни до окремих положень Закону № 796-ХІІ. У звязку з чим з 22.05.2008 року відновлено дію ст. ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду є обов'язковими до виконання на території України. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за період із 01.07.2010 р. по 22.12.2010 року відповідачем нараховано та виплачено позивачу державну та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в менших розмірах ніж передбачено законом.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо застосування ст. ст. 50, 54 Закону № 796-ХІІ, а не постанови КМ України № 530 від 28.05.2008 року та № 654 від 16.07.2008 року, на підставі яких відповідачем здійснювалось нарахування пенсії позивачу, що мало наслідком звуження раніше встановлених законом прав позивача.

Згідно із положеннями частини 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами, колегія суддів приходить до висновку, що при нарахуванні та виплаті позивачу державної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідач діяв всупереч спеціального законодавства.

При цьому колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо необхідності нарахування і виплати основної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю з врахуванням положень ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст.9 ч.7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Враховуючи відсутність іншого порядку визначення розміру мінімальної пенсії за віком, ніж передбачений ч.2 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідачу слід застосовувати згадану правову норму при визначенні мінімального розміру пенсії за віком, що є базовою величиною для розрахунку основної і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю внаслідок Чорнобильської катастрофи та дорівнює розміру визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів вважає безпідставним покликання апелянта на те, що бюджетне фінансування виплат, повязаних із застосуванням Закону № 796-ХІІ проводиться із державного бюджету і Положенням «Про Пенсійний фонд України» визначено вичерпний перелік напрямів використання бюджетних коштів, які здійснюються виключно за призначенням, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 р. № 80-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 березня 2008 р. за № 209/14900, одним із основних завдань управління є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду в м. Ковелі Волинської області залишити без задоволення, а постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 січня 2011 року у справі № 2а -301/11/0306 за позовом ОСОБА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді : Р. Й. Коваль

ОСОБА_2