Справа № 2-а-5249/10/1470
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2011-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2011 р.Справа № 2-а-5249/10/1470

Категорія:9.2.1Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Коваля М.П. та Семенюка Г.В.

при секретарі Абилгазиновій К.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2010 року за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва про визнання незаконним та скасування рішення про застосування штрафних ( фінансових) санкцій № НОМЕР_1 від 04.08.2010 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2010 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва про визнання незаконним та скасування рішення про застосування штрафних ( фінансових) санкцій № НОМЕР_1 від 04.08.2010 року.

В обґрунтування позову зазначалося, що рішення про застосування штрафних ( фінансових) санкцій підлягає скасуванню, оскільки механізму застосування норми п. 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»від 06.07.1995 р. за № 265/95-ВР не визначено на законодавчому рівні. Порядок обліку товарних запасів за місцем їх реалізації і збереження для фізичних осіб-підприємців жодним законодавчим актом не розроблений.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2010 року адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення про застосування штрафних ( фінансових) санкцій № НОМЕР_1 від 04.08.2010 року.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права , що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

24.07.2010 р. працівниками Державної податкової адміністрації у Миколаївській області була проведена планова перевірка позивача за дотриманням порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій торгового об'єкту, розташованого за адресою м. Миколаїв, вул. Артема,62а/2. За результатами перевірки був складений акт.

Актом перевірки № 0445/14/00/23/2 від 24.07.2010 р. встановлено порушення:

- п.12 ст. З Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування, послуг», а саме не ведення у встановленому законом порядку облік товарних запасів за місцем їх реалізації (зберігання) на суму 4346 грн., за що передбачена відповідальність на підставі ст. 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування, послуг»у розмірі подвійної вартості облікованих товарі за цінами 4346 х 2= 8692 грн.

За результатами перевірки прийнято рішення про застосування штрафних фінансових санкцій від 04.08.2010 р. за № НОМЕР_1 на суму 8692 грн.

Суд, задовольняючи позовні вимоги відносно порушення пункту 12 ст.3 Закону про РРО вважає, що законодавством не передбачено обов'язок фізичних осіб-підприємців ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання.

Таким чином, перевіркою встановлено, що Позивач здійснював продажу (документально) не облікованого товару на загальну суму 4346,00грн., що є порушенням п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР.

Статтею 21 Закону №265/95-ВР визначено, що до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (4346,00грн.*2=8692,00грн.).

Щодо висновків суду, що законодавством не передбачено обов'язок фізичних осіб-підприємців ведення обліку товарів за місцем їх реалізації та зберігання - слід зазначити наступне. Відповідно до п.6 ст.128 ГК України громадянин-підприємець зобов'язаний вести облік результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства.

Статтею 6 Закону №265/95-ВР визначено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Далі, цією нормою статті зазначається, що обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів. Зазначене стосується тих підприємців, які здійснюють підприємницьку діяльність з придбанням фіксованого патенту та сплатою ринкового збору. Позивачем не придбавався фіксований патент, ринковий збір не сплачувався. Крім цього, він не є платником єдиного податку.

Книгу обліку доходів і витрат згідно із додатком форма №10 (Ф-10) до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.93 №12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06.93 за №64. підлягають обов'язковому заповненню графи (книги Ф-10) - "період обліку", "витрати на виробництво продукції", "сума виручки (доходу)", "чистий доход". Отже, для визначення „чистого доходу" платник податку зобов'язаний вести облік товару (товарних запасів), який реалізується для отримання „чистого доходу".

Крім цього, Кабінетом Міністрів України на виконання ст.9 Закону Про РРО прийнято постанову від 26.09.2001р. №1269 «Про затвердження Порядку ведення книги обліку доходів і витрат»(форма №10).

Відповідно до п.1 п.5 даної Постанови суб'єктом підприємницької діяльності до книги заносяться такі відомості:

порядковий номер запису;

дата здійснення операції, пов'язаної з проведеними витратами і/або

отриманим доходом;

сума витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата

найманого працівника;

сума вартості товарів, отриманих для їх продажу (надання послуг);

сума виручки від продажу товарів (надання послуг) - з підсумком за день.

Отже, відповідно до зазначеної Постанови КМ України для підтвердження суми витрат за фактом їх здійснення та суми виручки суб'єкт підприємницької діяльності також зобов'язаний здійснювати облік товарів за місцем їх реалізації (мати накладні та інші документи).

Пунктом 3 Порядку визначено, що форма книги обліку доходів і витрат затверджується Державною податковою адміністрацією України. Отже, висновки суду, що законодавством не передбачено ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання не відповідають дійсності.

Крім цього, зважаючи на те, що в Україні діє принцип верховенства права (ст.8 Конституції України) і Закон є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили, який регулює найважливіші суспільні відносини, то слід керуватися вимогами п.12 ст. З Закону №265/95-ВР.

Таким чином, до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ст.21 Закону Про РРО).

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3,4 ч.1 ст. 202 КАС України дійшла до висновку, щодо наявності правових підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає необхідним скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2010 року за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва про визнання незаконним та скасування рішення про застосування штрафних ( фінансових) санкцій № НОМЕР_1 від 04.08.2010 року, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва про визнання незаконним та скасування рішення про застосування штрафних ( фінансових) санкцій № НОМЕР_1 від 04.08.2010 року відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Зуєва Л.Є.

суддя Коваль М.П.

суддя Семенюк Г.В.