Справа № 817/1204/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2016 р.Р і в н е 817/1204/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивач: ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Прокуратури Рівненської області
про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1Л.) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Прокуратури Рівненської області про виплату заробітної плати за час затримки виконання рішення суду за період з 09.06.2016 по 25.08.2016.

Позовимні вимоги обгрунтовані тим, наказом прокурора Рівненської області від 14.12.2015 №1521 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Дубенської міжрайонної прокуратури у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру", п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2016 поновлено на посаді позивача на посаді та стягнено середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначив, що 09.06.2016 звернувся до прокуратури Рівненської області із виконавчим листом про поновлення на посаді, який підлягав до негайного виконання, проте в задоволенні звернення отримав відмову. Вказав, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час затримки. Разом з тим, всупереч ст.115 КЗпП України заробітна плата за період 09.06.2016 по 31.07.2016 не виплачена. У зв'язку із цим позивач звернувся до суду з позовною заявою.

В судовому засіданні, під час розгляду справи по суті, позивач з мотивів зазначених в заяві про уточнення позовних вимог, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Просив у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, дослідивши всі докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Наказом прокурора Рівненської області від 14.12.2015 №1521 ОСОБА_1 звільнено з посади Дубенської міжрайонної у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру", п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2016 ОСОБА_1 поновлено нам посаді прокурора Дубенської міжрайонної прокуратури та стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.12.2015 по 08.06.2016.

09.06.2016 ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Рівненської області із заявою про поновлення на посаді, про те в задоволенні звернення отримав відмову.

10.06.2016 ОСОБА_1 подав заяву про примусове виконання виконавчого листа про поновлення на роботі до УДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 22.06.2016 до Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

На підставі вимоги державного виконавця Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 19.08.2016 №20.1-385/6 ОСОБА_1 25.08.2016 поновлено на посаді прокурора Дубенської міжрайонної прокуратури.

Однак, заробітна плата ОСОБА_1 за період з 09.06.2016 по 24.08.2016 не виплачена.

Як зазначає ОСОБА_1 у заяві про уточнення позовних вимог, періодом протягом якого відповідачем було затримано виконання рішення суду становить 52 робочих днів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 255 цього Кодексу постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У відповідності п.3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно з ч. 2 ст. 257 цього Кодексу судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини, регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Згідно із ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до ст. 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Крім того, ст. 236 КЗпП кореспондується з розясненням Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - розяснення Пленуму ВСУ від 06.11.1992 № 9) та рішенням Конституційного суду України від 22.02.2012 за № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.ст.233,117, 237-1 КЗпП України, відповідно до яких роботодавець зобов'язаний сплатити незаконно звільненому працівнику як середній заробіток за час вимушеного прогулу, так і середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

При цьому, варто звернути увагу на пункт 34 розяснення Пленуму ВСУ від 06.11.1992 №9, де зазначається, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до ч. 3 п.32 розяснення Пленуму ВСУ від 06.11.1992 № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає порядок розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу є Постанова Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку розрахунку середньої заробітної плати» (далі Порядок № 100 від 08.02.1995).

Відповідно до п.2 Порядку № 100 від 08.02.1995 у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно із п.8 розділу 4 вказаного Порядку, де передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Водночас, суд звертає увагу на те, що розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення, не відображають суми відрахувань згідно вимог чинного законодавства. Про що робиться відповідна відмітка в рішення суду.

Дані положення кореспондуються із позицією викладеною в п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» відповідно до якого, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Подібні приписи зазначені також в п.3 Порядку № 100 від 08.02.1995, а саме усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Суду необхідно наголосити, що роботодавець зобовязаний при виконанні судового рішення утримати податки та інші обовязкові платежі з нарахованих фізичній особі сум. Натомість, суд у випадку задоволення позовних вимог, у резолютивній частині рішення зазначає суми до стягнення без утримання податків та інших обовязкових платежів.

Як вбачається із змісту заяви про уточнення позовних вимог, періодом протягом якого відповідачем було затримано виконання рішення суду становить 52 робочих днів, а саме з 09.06.2016 по 24.08.2016. Середньоденна заробітна плата складає 349,26грн.

Таким чином, заробітна плата за час затримки виконання рішення суду становить 18161,52 грн., що й просить стягнути позивач на його користь.

Стосовно вимоги позивача щодо звернення до негайного виконаня постанови про стягнення середнього заробітку в межах одного місяця за час затримки виконання рішення суду на суму 7334,46 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 2 і 3 частини 1 статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Дана норма не містить посилання щодо звернення до негайного виконання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, а отже суд вважає таку вимогу позивача безпідставною, необгрунтованою а адміністративний позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Підстави застосування ст.94 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з прокуратури Рівненської області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час затримки виконання рішення суду за період з 09.06.2016 по 25.08.2016 в розмірі 18 161грн. 52 коп. (сума розрахована без урахування податків та інших обовязкових платежів).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.