Справа № 760/3916/16-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Лазаренко В.В. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року Справа № 760/3916/16-а

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мамчура Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ( далі - відповідач ) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції від 12.07.2001 р. № 2663-ІІІ, що діяла станом на серпень 2010 року, на підставі довідки Прокуратури м. Києва від 14.01.2016 р. № 18/16 про заробітну плату з розрахунку 90% із середнього заробітку;

- зобов'язання відповідача провести перерахунок пенсії позивача за вислугу років на підставі довідки Прокуратури м. Києва від 14.01.2016 р. № 18/16 про заробітну плату, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції від 12.07.2001 р. № 2663-ІІІ, що діяла станом на серпень 2010 року, з розрахунку 90% із середнього заробітку 4621,50 грн. з 01.12.2015 р. без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю за минулий час.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначена постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з поданням апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, яка ухвалена в порядку скороченого провадження, згідно з ч. 8 ст. 183-2, п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 01.11.2001 р. перебуває на обліку в УПФУ в Солом'янському районі м. Києва як отримувач пенсії, призначеної на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в розмірі 90% середньої заробітної плати, з якої було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пенсія після її призначення неодноразово перераховувалась, відповідно до ч.ч. 17, 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з підвищенням посадових окладів та інших складових заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, де він працював перед виходом на пенсію. На підставі довідок Прокуратури м. Києва перерахунок призначених пенсій проводився з першого числа місяця, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії.

28.01.2016 р. позивач звернувся до УПФУ у Солом'янському районі м. Києва, правонаступником якого є Правобережне об'єднане УПФУ в м. Києві, із заявою про перерахунок пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та надав довідку від Прокуратури м. Києва від 14.01.2016 р. № 18/16 про заробітну плату та інші доплати і надбавки, які передбачені чинним законодавством.

04.02.2016 р. листом № 1535/12 відповідач повідомив позивача про відмову в задоволенні його вимог з тих підстав, що редакцію ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», на підставі якої позивачу призначено пенсію, було змінено, а також пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015 р., зокрема скасовані норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, призначались, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колгеія встановила, що задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що перерахунок пенсії позивача має здійснюватися за редакцією статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», яка була чинною на момент призначення йому пенсії.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. № 1789-XII у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1789-ХІІ), Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 р. № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У ч. 1, 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакція, яка була чинною на момент призначення позивачу пенсії, визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 3668-VI передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Отже, статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії, було регламентовано його право на перерахунок пенсії у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

При цьому, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі в органах прокуратури. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що їх служба пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей, а тому це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Крім того, слід враховувати, що призначення органами Пенсійного фонду України особі пенсії та проведення її перерахунку є різними формами реалізації права громадянина на пенсійне забезпечення, а тому при проведенні перерахунку пенсії особи застосуванню підлягає редакція статті Закону, яким визначався порядок та розмір відповідного пенсійного забезпечення такої особи саме на момент призначення їй пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справах № 21-348а13 та № 21-420а13, а у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Виходячи з цього, апеляційний суд звертає увагу на те, що пенсія позивачу призначена на підставі статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, яка у редакції, чинній на той час, закріплювала право особи на перерахунок її пенсії у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, а отже, позивач, звернувшись до відповідача з вимогою здійснити перерахунок його пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівника прокуратури на підставі відповідної довідки від 14.01.2016 р. № 18/16, діяв на виконання вимог законодавства.

Таким чином, враховуючи наведені правові норми та обставини цієї справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем було неправомірно відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку його пенсії в розмірі та порядку, визначеному в статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинній на момент призначення йому пенсії, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про те, що пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015 р., зокрема скасовані норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, призначались, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», колегія суддів вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначена правова норма підлягає застосуванню лише щодо призначення нових пенсій.

Посилання апелянта на те, що станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії була чинною нова редакція Закону України «Про прокуратуру», якою встановлено призначення пенсії у розмірі 60 % від заробітної плати, колегія суддів вважає необґрунтованими і безпідставними, оскільки правова норма, на яку посилається апелянт, також підлягає застосуванню лише до осіб, яким призначається пенсія після набрання нею чинності, а не здійснюється її перерахунок.

Аналогічний правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України у справі № 463/2228/15-а.

Доводи апелянта щодо необґрунтованості рішення суду в частині перерахування пенсії позивача у розмірі 90% заробітної плати без обмеження максимальним розміром, апеляційний суд вважає безпідставними і такими, що спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення, в якому, зокрема зазначено, що пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 3668-VI передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що станом на момент призначення позивачу пенсії, стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру» діяла в редакції, чинній до вступу в силу Закону від 08.07.2011р. № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», яким були внесені зміни, зокрема до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо порядку обчислення пенсії.

Водночас, судова колегія відзначає, що у постановах Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справах № 21-348а13 та № 21-420а13, ВСУ зазначив, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, яка діяла на момент призначення пенсії.

Крім того, у рішеннях Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005, від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 КСУ наголосив на тому, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх необґрунтованими і безпідставними, а отже, апелянт, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України, не надав суду належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів та не переконав судову колегію у своїй правоті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а постанова Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2016 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 травня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та, у відповідності до ч. 10 ст. 183-2 КАС України, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Мамчур Я.С