Справа № 824/43/16-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/43/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Березіна Т. М.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

30 серпня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

представника відповідача: Добролюбова В. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 (далі - позивач) до Національного банку України (далі - відповідач) про визнання недійсним запису в трудовій книжці, зобов`язання вчинити певні дії, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в січні 2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив:

- визнати недійсним запис в трудовій книжці про звільнення з роботи 23.12.2015 через затримку видачі трудової книжки, та зобов'язати Національний банк України змінити дату звільнення ОСОБА_3 на день фактичної видачі трудової книжки 04.01.2016;

- визнати незаконними накази Національного банку України від 21.12.2015 №7658-к та від 23.12.2015 №7765-к про звільнення;

- визнати звільнення незаконним та поновити ОСОБА_3 на посаді провідного інженера відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки регіональних підрозділів Департаменту інформаційної безпеки із розташуванням робочого місця в Управлінні Національного банку України в Чернівецькій області;

- стягнути з Національного банку України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.12.2015 по 04.01.2016 включно, пов'язаний із затримкою видачі трудової книжки, та за час вимушеного прогулу через незаконне звільнення з 24.12.2015 до дня поновлення на роботі;

- зобов'язати Національний банк України за період з 01.10.2015 до дати звільнення нарахувати та виплатити щомісячні доплати за ранг та надбавку за вислугу років на державній службі;

- зобов'язати Національний банк України відшкодувати моральну шкоду в розмірі 2000 гривень.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.05.2016 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувано наказ Національного банку України від 21.12.2015 №7658-к. Таб. № 6248 про звільнення ОСОБА_3

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.10.2003 ОСОБА_3 прийняв присягу державного службовця. 16.02.2015 наказом Національного банку України №937-к його було переведено на посаду провідного інженера відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки регіональних підрозділів Департаменту інформаційної безпеки із розташуванням робочого місця в Управлінні Національного банку України в Чернівецькій області. та згідно наказу від 23.03.2015 наказом №1834-к йому було присвоєно 8 ранг державного службовця.

30.09.2015 наказом Національного банку України №4352-к затверджено посадовий оклад (тарифна ставка) в розмірі 7300 гривень. При цьому, відповідачем надано довідку від 11.02.2016 про розмір заробітної плати позивача з 01.10.2015 - 23.12.2015.

Згідно постанови Правлінням Національного банку України від 18.08.2015 № 535 "Про внесення змін до структури та граничної чисельності працівників Департаменту інформаційної безпеки Національного банку України" та наказу Національного банку України від 14.09.2015 № 4199-к "Про скорочення штату працівників Департаменту інформаційної безпеки Національного банку України", виключено із структури Національного банку України Департамент інформаційної безпеки і скорочено штат його працівників, в тому числі посада, яку займав ОСОБА_3 підлягала скороченню.

04.11.2015 ОСОБА_3 письмово ознайомлено з попередженням про наступне звільнення з роботи на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (скорочення штату працівників) та запропоновано переведення до центрального апарату Національного банку, що знаходиться у м. Києві на вакантну посаду - провідного інженера відділу аналітики та оцінки стану СУ і Б управління контролінгу інформаційної безпеки в банківській системі Департаменту інформаційної безпеки Національного банку України.

04.11.2015 позивачем на ім'я директора Департаменту персоналу Національного банку України надіслано листа щодо обставини його звільнення за п.1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) із правом на отримання одноразової допомоги відповідно до п.1 постанови Правління Національного банку України від 09.10.2015 №685 в термін із дня попередження до дати звільнення який перевищує 21 календарний день.

04.12.2015 позивачу було надано друге попередження про звільнення без зазначення вакантних посад на переведення.

21.12.2015 наказом Національного банку України №7658-к ОСОБА_3 звільнено з посади провідного інженера відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки з 23.12.2015 за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України.

22.12.2015 позивачем подано заяву директору Департаменту персоналу Національного банку України про звільнення за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України 23.12.2015 та про виплату одноразової допомоги при звільненні.

23.12.2015 наказом Національного банку України №7765-к ОСОБА_3 звільнено з посади провідного інженера відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України та зобов'язано виплатити позивачу одноразову допомогу у розмірі п'яти заробітних плат.

Відповідно до листа Національного банку України від 04.02.2016 №17-0008/9856 позивача повідомлено, що наказ від 21.12.2015 №7658-к стосується звільнення іншого працівника, а тому відповідач відмовився надавати позивачу копію такого наказу.

Згідно витягу з Акту приймання - передавання кадрових документів, в тому числі трудової книжки ОСОБА_3 НОМЕР_1 від 21.12.2015, що підтверджується її надіслання до центрального апарату Національного банку України 21.12.2015 та неможливість Управління Національного банку України в Чернівецькій області видати її позивачу в день звільнення - 23.12.2015.

З Реєстру №229 вихідної кореспонденції від 24.12.2015, вбачається, що заява ОСОБА_3 про видачу трудової книжки була направлена в Національний банк України, відповідно до заяви та у зв'язку з його звільненням, позивач отримав трудову книжку 04.01.2016 року.

30.12.2015 позивач звертався до Національного банку України зі скаргою щодо невидачі йому трудової книжки станом на 30.11.2015.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача є законним та проведеним в порядку, визначеному нормами чинного законодавства, а доводи позивача щодо несвоєчасної видачі йому трудової книжки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку що правових підстав для виплати ОСОБА_3 доплати за ранг та надбавки за вислугу років на державній службі з 01.10.2015 не було.

Щодо позовної вимоги по відшкодуванню з відповідача на користь позивача моральної шкоди, у сумі визначеної позивачем у своєму позові, суд зазначив, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, крім того, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог (в частині), тому підстави для вирішення даної вимоги судом відсутні.

Також, суд зазначив, що відповідачем помилково видано наказ від 21.12.2015 №7658-к "Про звільнення ОСОБА_3", тому його слід визнати протиправним та скасувати, як такий, що виданий без достатніх для того підстав (відповідної заяви про звільнення).

При цьому, відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення від 23.12.2015 № 7765-к про звільнення ОСОБА_3 з посади провідного інженера відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки регіональних підрозділів Департаменту інформаційної безпеки із розташуванням робочого місця в Управлінні Національного банку України в Чернівецькій області

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

На підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Загальні підстави припинення трудового договору передбачені ст. 36 КЗпП України і такими підставами є: 1) угода сторін; 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 5) переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці; 7) набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; 7-1) укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України "Про запобігання корупції", встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов'язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; 7-2) з підстав, передбачених Законом України "Про очищення влади"; 8) підстави, передбачені контрактом.

Статтею 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Порядком ведення трудових книжок, установленим Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 із змінами (далі - Інструкція № 58), зазначено, що пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається лише за письмовою згодою працівника.

Згідно постанови Правління Національного банку України від 09.10.2015 №685 "Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 18.12.2014 №822" (далі - Постанова №685 передбачено здійснювати у 2015 році працівникам Національного банку України, які попереджені про звільнення з роботи на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (за скороченням штату працівників) та яким не запропонована інша робота, однак звільнятимуться з Національного банку України згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) протягом 21 календарного дня із дня попередження про звільнення, за їх заявою виплату одноразової допомоги з урахуванням стажу їх роботи в Національному банку України у таких розмірах: працівникам зі стажем роботи в Національному банку України до 5 років включно - 3 заробітних плати, від 3 до 15 років включно - 5 заробітних плат, від 15 років - 7 заробітних плат.

Відповідно до ч. 8 ст. 64 Закону України "Про Національний банк" від 20.05.1999 № 679-XIV, розмір оплати праці службовців Національного банку встановлюється Правлінням Національного банку відповідно до положень Закону України "Про державну службу".

Постановою Правління Національного банку від 10.07.2015 № 456, яка набрала чинності з 01.10.2015, затверджено Положення про оплату праці (заробітну плату) працівників Національного банку України (далі - Постанова №465). Положенням визначено структуру, умови та розміри оплати праці. При цьому, відповідно до норм Положення, до структури оплати праці працівників Національного банку не включено доплати за ранг та за вислугу років на державній службі.

Згідно додатку №1 до наказу Національного банку України від 30.09.2015 №4352-к "Про встановлення розмірів посадових окладів (тарифних ставок) працівникам апарату Національного банку України" та відповідно до Постанова №465, встановлено з 01.10.2015 провідному інженеру відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки регіональних підрозділів Департаменту інформаційної безпеки із розташуванням робочого місця в приміщенні Управління Національного банку України в Чернівецькій області ОСОБА_3 посадовий оклади (тарифна ставка) в розмірі 7300 гривень.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" визначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 вказаної постанови).

При цьому, позивачем у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Матеріалами справи підтверджується що ОСОБА_3 та Національний банк України досягли домовленості про припинення трудового договору за угодою сторін, що підтверджується листом позивача від 04.11.2015 з пропозицією розглянути обставини його звільнення за п.1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) та заявою позивача від 22.12.2015 в результаті чого був прийнятий наказ про звільнення від 23.12.2015 №7765-к тому, звільнення позивача є законним та проведеним в порядку, визначеному нормами чинного законодавства.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо відсутності правових підстав для виплати позивачу доплати за ранг та надбавки за вислугу років на державній службі з 01.10.2015. Крім того, позивач не надав суду доказів того, що дана постанова від 10.07.2015 № 456 була оскаржена та є незаконною. Позивачем не заперечувалось, що йому проведено виплати на підставі Постанови Національного банку №685 та наказу Національного банку від 23.12.2015 № 7765-к в день звільнення було нараховано і виплачено 39471,37 грн. одноразової допомоги та 608,79 грн. компенсації за 3 дні невикористаної щорічної основної відпустки. А тому, відповідачем дотримано вимоги законодавства (ст. 47 КЗпП України) щодо зобов'язання в день звільнення провести з ним розрахунок.

Щодо затримки видачі позивачу трудової книжки в день його звільнення, а саме 23.12.2015, з матеріалів справи слідує, що трудова книжка знаходилась у Центральному апараті Національного банку України у м. Києві, на підставі його звернення, відповідачем 31.12.2015 було направлено на адресу Чернівецького управління Національного банку України трудову книжку позивача, яку останній отримав 04.01.2016. Судом першої інстанції вірно зазначено, що законодавством не визначено строки пересилання трудової книжки, а тому стверджувати про затримку у видачі трудової книжки позивача не має підстав. При цьому, позивачем не надано доказів того, що неотримання трудової книжки в день звільнення призвело до неможливості працевлаштуватись у спірний період.

Таким чином , позивачем не доведено та не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що моральна шкода спричинена незаконними діями або бездіяльністю відповідача, необґрунтовано її розмір та не зазначено, які саме моральні або фізичні страждання, чи інші негативні явища заподіяні позивачеві та чим це підтверджується.

Разом з тим, судом встановлено, що наказ Національного банку України від 21.12.2015 №7658-к "Про звільнення ОСОБА_3" не був виконаний і до позивача не застосовувався, оскільки 21.12.2015 під цим же номером №7658-к видано наказ про переведення ОСОБА_4 на іншу посаду, що підтверджується матеріалами справи.

Зазначеними обставинами підтверджується, що відповідачем помилково видано наказ Національного банку України від 21.12.2015 №7658-к "Про звільнення ОСОБА_3", тому вказаний наказ підлягає скасуванню, оскільки виданий стосовно позивача помилково та без достатніх для того підстав (відповідної заяви про звільнення).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення від 23.12.2015 № 7765-к про звільнення позивача з посади провідного інженера відділу забезпечення інформаційної безпеки західного регіону управління інформаційної безпеки регіональних підрозділів Департаменту інформаційної безпеки із розташуванням робочого місця в Управлінні Національного банку України в Чернівецькій області.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 06 вересня 2016 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Мельник-Томенко Ж. М.