Справа № 814/1550/16
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2016-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

25 серпня 2016 року Справа № 814/1550/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марича Є.В. за участю секретаря судового засідання Мирко О.С. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства "Люкс-Ойл", Софіївка,Новобузький район, Миколаївська область,55632

доБаштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Миколи Аркаса, 2,Баштанка,Баштанський район, Миколаївська область,56101

провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.07.2016р. № 000212200,
ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Люкс-Ойл» (далі-позивач, підприємство, ПП) звернулось до суду із позовом до Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі-відповідач, податкова, контролюючий орган, ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.07.2016 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення прийняте контролюючим органом без врахування всіх фактичних обставин здійснення підприємством господарських операцій та з порушенням приписів чинного законодавства.

Відповідач вважає позовні вимоги не обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення правомірним з підстав зазначених у письмових запереченнях.

У судовому засіданні 25.08.2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

На підставі направлень від 31.05.2016 №43/14-100, №44/14-10, №45/13-100 виданих Баштанської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області та відповідно до наказу від 17.05.2016 проведена планова виїзна перевірка приватного підприємства «Люкс-Ойл» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.03.2016р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.03.2016р, за результатами перевірки складено Акт №7/14-36349402 від 30.06.2016р. (далі-Акт, арк .с .80-94).

14 липня 2016 року відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення № в якому зазначені порушення діючого законодавства з боку позивача, а саме пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, г 44.1 ст.44, п.85,2 ст.85, п.198.1 п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України та збільшено суму грошового зобов'язання на 233 553грн. 00 коп., з яких 155 702грн за податковими зобов'язаннями та 77851 грн. за штрафними санкціями.

Не погоджуючись із даним рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне грошове зобов'язання визначене позивачу з огляду на порушення норм податкового законодавства, які ґрунтуються на висновку податкового органу про відсутність реального характеру господарських операцій позивача з ПП «Євро Агро Дістриб'юшн», результати яких відображені в податковій звітності першого. Такого висновку відповідач дійшов виходячи із наявності вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.04.2016 року у справі 201/4704/16-к, відповідно до якого директора ПП «Євро Агро Дістриб'юшн» ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво).

На спростування таких доводів позивачем до податкової перевірки надавались копії документів, які складались між ним та його контрагентом при здійсненні спірних господарських операцій, однак відповідачем враховано не було.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

Підпунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (стаття 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність визначена як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 44.1 статті 44 цього Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Положеннями Податкового кодексу України закріплено, що об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду (пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Кодексу).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 вказаного Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Враховуючи викладене, право на зменшення об'єкта оподаткування з податку на прибуток за рахунок витрат шляхом відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності пов'язується з фактичним здійсненням цих господарських операцій.

Податкова звітність ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, який є обов'язковим.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у частині 1 встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

За визначеннями, що містяться у статті 1 вказаного Закон первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, будь-які документи можна вважати первинними, що є підставою для їх врахування в податковому обліку, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Отже, необхідною умовою для віднесення вартості придбаних платником податків товарів та послуг до витрат, які враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є факт дійсного проведення господарських операцій, обумовлених відповідними угодами, що має засвідчуватись належними первинними документами.

Виходячи із викладеного, перевірці підлягає реальність здійснення між позивачем та його контрагентом спірних господарських операцій. При цьому, докази, на обґрунтування доводів сторін, відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, повинні оцінюватись судом у їх сукупності.

Так, одним з основних видів діяльності позивача є переробка насіння соняшника в соняшникову олію, вироблення макухи. Таким чином, позивач є товаровиробником, який має відповідне обладнання, персонал, виробничі цеха, склади зберігання сировини (соняшника) та готової продукції що не заперечується відповідачем.

Під час розгляду справи судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у перевіряємому періоді відповідно до погоджених специфікацій до договору від 11.07.2015, 18.07.2015, 21.07.2015р. ПП «Євро Агро Дістриб'юшин» поставило позивачу узгоджену кількість соняшника що підтверджується товаро-транспортними накладними №11/07-3 від 11.07.2015 р., №18/07-01 від 18.07.2015, №21/07-1 від 21.07.2015р. та видатковими накладними №346 від 11.07.2015, №373 від 18.07.2015; №374 від 21.07.2015р. Після поставки соняшника, позивач, відповідно до рахунків на оплату №349 від 11.07.2015, №375 від 18.07.2015., оплатив соняшник шляхом безготівкового розрахунку що підтверджується платіжними дорученнями №27 від 17.07.2015, №682 від 22.07.2015р.. Поставлений соняшник був прийнятий керівником позивача на підставі довіреності, яка зареєстрована в журналі реєстрації довіреностей; зважений на вагах позивача, що підтверджується книгою відважувань вантажів що ввозяться через автомобільні ваги; перевірений на якість сертифікованою лабораторією Позивача, що підтверджується ярликами-пробами (Форма №1); оприбуткований на склад Позивача, що підтверджується прибутковим ордером приймання жирової сировини №7, звітом про рух сировини №1 за липень 2015р., карткою рахунку 2 01 за липень 2015р., Актом пересування олійного насіння за липень 2015р.; переміщений у виробничий цех, що підтверджується карткою рахунку №201 за липень 2015р. та накладними на переміщення №1 від 09.07.2015 р. №2 від 18.07.2015р., №3 від 21.07.2015р.; перероблений на олію та макуху яка разом з лузгою переміщена на склад готової продукції, що підтверджується звітом про рух готової продукції за липень 2015р., накладною №1 від 22.07.2015р. та В подальшому готова продукція була реалізована покупцям продукції позивача (арк .с. 18-43).

Окрім того, що позивач купував насіння соняшника у ПП «Євро Агро Дістриб'юшин», Позивач також продавав йому готову продукцію, а саме макуху.

Так, відповідно до договору поставки від 09/07-1 від 09.07.2015р. та №12/01-М від 12.01.2016р. та специфікацій до них позивач поставив, а ПП «Євро Агро Дістриб'юшин» прийняло та оплатило макуху соняшникову на загальну суму 314 052грн.(арк .с .44-46, 55-57)

На підтвердження вищезазначеної господарської операції позивачем надано до суду первинні документи: рахунки на оплату, довіреності 36, 221 на отримання товару,видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, платіжні доручення звіт про рух готової продукції (арк .с. 44-66).

Суд зазначає, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи відповідають вимогам частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а податкові накладні - приписам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Крім того, позивачем на підтвердження реальності господарських операцій з контрагентом надано до суду документи, що підтверджують подальшу реалізацію готової продукції покупцям позивача (звіт про рух готової продукції).

Також, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до видів діяльності (за КВЕД) позивача відноситься, зокрема, виробництво та реалізація нерафінованої, рафінованої, факованої олії та жирів, виробництво та реалізація макухи. Тобто, господарські операції за договорами поставки у періоді, що перевірявся узгоджуються з діяльністю позивача (арк .с .99).

Отже, дійсне виконання господарських операцій між позивачем та ПП «Євро Агро Дістриб'юшн» належно підтверджене первинними та іншими документами, такі операції узгоджуються із звичайною для позивача господарською діяльністю, з якою безпосередньо пов'язані, і спричинили реальні зміни його майнового стану.

На час здійснення господарських відносин між позивачем та ПП «Євро Агро Дістриб'юшн» останнє було платником податку на додану вартість та належним чином зареєстроване у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (арк .с. 123-128). Тобто, контрагент мав достатній об'єм цивільної правоздатності, мав спеціальну податкову та господарську правосуб'єктність для здійснення підприємницької діяльності та укладення правочинів.

Відтак, у суду відсутні підстави для висновків про те, що результати господарських операцій з ПП «Євро Агро Дістриб'юшн»були відображені позивачем у податковій звітності неправомірно.

Суд не враховує посилання податкового органу на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, відповідно до якого засновника та директора ПП «Євро Агро Дістриб'юшн» ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України (фіктивне підприємництво), адже у цьому судовому рішенні не надавалася правова оцінка господарським взаємовідносинам позивача з ПП «Євро Агро Дістриб'юшн». Тобто, сама по собі фіктивність реєстрації контрагента позивача не є беззаперечним свідченням безтоварності усіх операцій, здійснених цим суб'єктом господарювання, та не може розцінюватись як імперативна ознака фіктивності всіх укладених ним правочинів. Отже, наявність вироку суду у кримінальній справі не виключає можливості здійснення позивачем з контрагентом ПП «Євро Агро Дістриб'юшн» реальних господарських операцій.

Крім того, практика Європейського суду, яка є джерелом права в Україні, наголошує на індивідуальної відповідальності платника податків та неможливість застосування негативних наслідків до добросовісного платника податків, в зв'язку з невиконанням, яких зобов'язань його контрагентами ( рішення від 9.01.2007 року Інтерсплав проти України, 22.01.2009 року Булвес АД проти Болгарії, 18.03.2010 року Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії).

Також, суд зазначає, що однією із основних засад податкового законодавства України є презумпція правомірності рішень платника податку в разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків (пп. 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України).

Зазначена норма поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток. За змістом указаної норми відповідні витрати вважаються сформованими платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені) вони відповідно до вимог ст. 2 КАС України.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, суд дійшов висновку, що позивачем документально підтверджено реальність спірних господарських операцій. Натомість, відповідачем не доведено, у відповідності до вимог частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, ані обставин, на яких ґрунтуються заперечення проти позову, ані правомірності та обґрунтованості спірного рішення.

Враховуючи викладене, відповідач не довів, що оскаржуване рішення прийняте правомірно, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області № від 14.07.2016 року.

3. Присудити на користь Приватного підприємства "Люкс-Ойл" за рахунок бюджетних асигнувань Баштанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області сплачений згідно платіжного доручення №17 від 28.07.2016 року судовий збір в сумі 3503,31 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є.В. Марич