Справа № 2а-10845/12/1370
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 р. Справа № 876/7122/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Сенюк В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2013 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби, яким просила скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 10.12.2012 року № , яким їй збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 62612,00 грн., в тому числі 50096,00 грн. за основним платежем і 12524,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), та № , яким їй збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 50959,00 грн., в тому числі 40767,00 грн. за основним платежем і 10192,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2013 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що встановлені судом фактичні обставини, підтверджені письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, свідчать про правомірність віднесення позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту по податку на додану вартість коштів по взаєморозрахунках з ПП «Імпел ЛТД», оскільки позивач надав належні та достатні докази реального здійснення господарських операцій (отримання товарів і послуг) з цим контрагентом. А сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає її незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що контрагент позивача ПП «Імпел ЛТД» не мало можливості здійснювати господарські операції в зв'язку з відсутністю необхідного обсягу виробничих потужностей, основних фондів та трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності, що підтверджується відомостями, зафіксованими в акті перевірки цього підприємства. Водночас сам факт надання позивачем складених за результатами господарських операцій з цим контрагентом податкових та видаткових накладних не є підставою для включення відповідних суд до складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість. Зокрема, відповідач зазначає, що на підтвердження фактів транспортування та отримання товарів позивач не надав товарно-транспортних накладних, довіреностей. Під час апеляційного розгляду справи апелянт додатково зазначив, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 13.02.015 року, який набрав законної сили, було встановлено факт, що ПП «Імпел ЛТД» було створене без мети здійснення господарської діяльності та для незаконних послуг іншим суб'єктам господарювання щодо зменшення податкових зобов'язань шляхом штучного формування витрат і податкового кредиту та конвертації коштів. При цьому, хоч відносно офіційних осіб цього підприємства вироків не було постановлено, однак під час розгляду вказаної кримінальної справи на підставі показань обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було встановлено, що ці особи за попередньою змовою групою осіб вносили неправдиві відомості в офіційні документи ПП «Імпел ЛТД» шляхом підроблення підписів від імені директора підприємства та завірення його печаткою.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 11-12.11.2012 року працівники Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби провели документальну невиїзну позапланову перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках з ПП «Імпел-ЛТД» за період з 01.09.2011 року до 31.12.2011 року, за результатами якої складено акт від 28.11.2012 року № 455/17-20/НОМЕР_3.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог п. п. 177.1, 177.2, 177.3, 177.4, 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено розмір витрат за 2011 рік, що призвело до заниження оподатковуваного доходу на 250481,16 грн. та відповідно до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2011 рік на 40767,05 грн., та п. п. 44.1, 44.6, ст. 44, п. п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податкове зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 50096,2 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки Дрогобицька об'єднана державна податкова інспекція Львівської області Державної податкової служби прийняла податкові повідомлення-рішення від 10.12.2012 року № , яким ФОП ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 62612,00 грн., в тому числі 50096,00 грн. за основним платежем і 12524,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), та № , яким ФОП ОСОБА_3 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на 50959,00 грн., в тому числі 40767,00 грн. за основним платежем і 10192,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. п. 177.1-177.4 ст. 177 цього Кодексу доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

А згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього Кодексу не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Також відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 даного Кодексу об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Відповідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 даного Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

А відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (робіт, послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

При цьому, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та валових витрат.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що необхідно встановити факт реальності господарських операцій, тобто фактичне поставлення товарів (робіт, послуг). Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару (робіт, послуг) мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Крім того, наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до вимог Податкового кодексу України є необхідними для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема, виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною і достатньою підставою для включення цих витрат до податкового кредиту.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена, зокрема, ст. ст. 2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704.

Відповідно до змісту вказаних норм для надання первинним документам юридичної сили і доказовості вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Понесені витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне отримання товарів (робіт, послуг).

В цьому контексті колегія суддів зазначає наступне.

У вересні-грудні 2011 року ФОП ОСОБА_3 без укладення письмового договору поставки придбала у ПП «Імпел-ЛТД» інструменти (долота, шток, мітчики, коронки, втулки, клапани, поршні, кернорвач) та металеві двері, а також послуги з нарізування на буровому долоті.

Фактичне отримання позивачем зазначених товарів та послуг підтверджується наданими ним та дослідженими судом доказами, а саме копіями видаткових накладних від 14.10.2011 року № РН-0141003, від 04.11.2011 року № РН-0041101, від 16.12.2011 року № РН-0161201, від 12.12.2011 року № РН-0121202, від 28.09.2011 року № 0280902, від 15.12.2011 року № РН-0151203, від 13.12.2011 року № РН-0131201, від 07.12.2011 року № РН-0071201, від 05.12.2011 року № РН-0051202, від 29.11.2011 року № РН-0291101, від 28.11.2011 року № РН-0281103, від 11.11.2011 року № РН-0111102, від 25.10.2011 року № РН-0251003, копією акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 21.10.2011 року, копіями податкових накладних від 28.09.2011 року № 72, від 14.10.2011 року № 57, від 21.10.2011 року № 81, від 25.10.2011 року № 88, від 04.11.2011 року № 41, від 11.11.2011 року № 58, від 28.11.2011 року № 101, від 29.11.2011 року № 105, від 05.12.2011 року № 77, від 07.12.2011 року № 90, від 12.12.2011 року № 109, від 13.12.2011року № 114, від 15.12.2011 року № 121 і від 16.12.2011 року № 126.

Щодо доводів податкового органу про відсутність доказів транспортування товару та доказів приймання-передачі товару, колегія суддів зазначає наступне.

Під час судового розгляду справи позивач пояснила, що зазначений вище товар отримувала особисто за адресою, вказаною у видаткових накладних, а його транспортування здійснювали чоловік і брат власним транспортом.

Водночас відповідно до положень «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, перевізник - це особа, яка надає послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом загального користування.

Пунктом 11 цих Правил передбачено порядок оформлення документів на перевезення, зокрема, встановлено, що у процесі оформлення товарно-транспортної накладної беруть участь представники трьох осіб - вантажовідправника, вантажоодержувача та перевізника.

Враховуючи положення наведених норм, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що оформлення товарно-транспортної накладної є обов'язковим лише у випадку, якщо мало місце надання транспортних послуг, тобто за умови участі у господарських відносинах між постачальником та покупцем третьої особи - перевізника.

Однак право оформлення товарно-транспортної накладної відповідно до вказаних Правил надане вантажовідправнику, яким позивач у господарських відносинах не був.

Враховуючи незначні розміри придбаного у ПП «Імпел-ЛТД» товару, колегія суддів вважає обґрунтованими і бере до уваги доводи позивача про те, що їх транспортування є можливим власними силами без додаткового залучення транспортних засобів з оформленням відповідних документів.

Також з врахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що підписання сторонами угоди видаткової накладної є належним доказом передачі/отримання товару.

Факт оплати ФОП ОСОБА_3 вартості отриманих товарів та послуг підтверджується наданими позивачем копіями банківських виписок та платіжних доручень від 20.12.2011 року № 135, від 20.12.2011 року № 133, від 14.12.2011 року № 131, від 13.12.2011 року № 130, від 13.12.2011 року № 129, від 13.12.2011 року № 128, від 06.12.2011 року № 123, від 24.11.2011 року № 118, від 30.11.2011 року № 122, від 18.11.2011 року № 117, від 15.11.2011 року № 116, від 04.11.2011 року № 113, від 26.10.2011 року № 111, від 19.10.2011 року № 109, від 04.10.2011 року № 107 та від 30.09.2011 року № 106.

При цьому, як вбачається з наведених вище документів, всі вони відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та надавались відповідачу при проведенні перевірки.

Також зазначені вище податкові накладні, виписані ПП «Імпел-ЛТД», не мали недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент виписки законодавству.

Отже, з дня отримання податкових накладних у позивача виникло право формувати податковий кредит по взаєморозрахунках з цим контрагентом.

Крім того, колегія суддів враховує, що мета придбання позивачем зазначених вище робіт (послуг) у ПП «Імпел-ЛТД» узгоджується і пов'язана з її господарською діяльністю, оскільки видами діяльності ФОП ОСОБА_3 за КВЕД є, зокрема, роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами, оптова торгівля іншими машинами та устаткуванням.

Також наявність у позивача зазначених вище товарів станом на 12.11.2012 року підтверджується наданою нею копією акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей.

Щодо посилання відповідача на акт від 12.09.2012 року № 1396/155/22-1/35501934 про результати позапланової виїзної перевірки ПП «Імпел-ЛТД» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 року до 30.06.2012 року, складений Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Львова Державної податкової служби, колегія судів зазначає наступне.

В даному акті податковий орган зазначає, зокрема, про наявність ознак фіктивності та відсутності факту реального здійснення господарської діяльності цим підприємством в зв'язку з відсутністю необхідного обсягу виробничих потужностей, основних фондів та трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності.

Проте норми Податкового кодексу України не містять такої підстави для відмови у формуванні витрат і податкового кредиту платника податків, як неотримання в ході перевірки відомостей щодо його контрагентів, та наявність або відсутність у них технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

Також такі висновки сформовані в зв'язку з відсутністю вказаного суб'єкта господарювання за юридичною адресою, неотриманням контролюючим органом від вказаних платників документів щодо формування податкового кредиту і виникнення податкових зобов'язань, на підставі відомостей, які знаходяться в базах даних державної податкової служби, однак без дослідження первинних документів фінансового і бухгалтерського обліку цих підприємств, в зв'язку з чим, на думку колегії суддів, такі відомості не можна вважати повністю достовірними та обґрунтованими.

Крім того, в даному акті зазначається про відсутність фактів реального здійснення господарських операцій між ПП «Імпел-ЛТД» та його постачальниками ПП «Наладка» і ТзОВ «Піон+».

Однак питання правомірності формування податкового кредиту та податкового зобов'язання з податку на додану вартість за операціями поставки товару між ПП «Імпел-ЛТД» і ФОП ОСОБА_3 не були предметом даної перевірки, в зв'язку з чим вказаний акт не є і не може бути належним доказом в адміністративній справі, що розглядається. А відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на факт реальності господарських операцій, вчинених між останніми у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом, тобто між ПП «Імпел-ЛТД» і ФОП ОСОБА_3

Щодо посилання відповідача на вирок Галицького районного суду м. Львова від 13.02.015 року в кримінальній справі № 461/10489/13-к, який набрав законної сили, про обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205 (фіктивне підприємництво) та ч. 3 ст. 358 (підроблення документів, печаток, штампів та бланків) Кримінального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

У випадку наявності в діях посадових осіб суб'єкта господарювання чи інших осіб, пов'язаних з його діяльністю ознак кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, доказом вини може бути лише вирок суду, постановлений у кримінальній справі, що набрав законної сили, яким встановлено факт здійснення посадовими особами підприємств - контрагентів позивача фіктивного підприємництва, тобто відсутність реальних господарських операцій.

Зазначеним вище вироком зазначених осіб було визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України, а за ч. 2 ст. 205 - виправдано.

Також колегія суддів вважає, що сам по собі факт здійснення невідомими особами діяльності від імені підприємства-контрагента ПП «Імпел ЛТД», в тому числі підписання фінансово-господарських та інших документів, не може бути достатньою підставою для донарахування податкових зобов'язань ФОП ОСОБА_3 за результатами взаємовідносин з цим підприємством, а зазначеним вироком не спростовується реальність укладення, фактичне виконання та настання правових наслідків за господарським договором між вказаними вище суб'єктами господарювання.

Крім того, з даного вироку не вбачається, що при розгляді даної кримінальної справи досліджувалися господарські операції з позивачем, а також керівника ПП «Імпел ЛТД» не визнано винним у фіктивному підприємництві.

Також колегія суддів враховує, що на момент здійснення господарських операцій з позивачем ПП «Імпел-ЛТД» було зареєстроване у встановленому порядку, не було виключене з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, перебувало на обліку в органах державної податкової служби та було зареєстроване платником податку на додану вартість.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реального придбання ФОП ОСОБА_3 товарів та послуг у ПП «Імпел-ЛТД», які використовувались ним у власній господарській діяльності, підтвердження здійснення господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, тому у податкового органу не було законних підстав для висновків про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з цим контрагентом в періоді, що перевірявся.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2013 року у справі № 2а-10845/12/1370 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Львівської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л. Я. Гудим

В. В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 05.09.2016 року