Справа № 2а-93/09/1708
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2011-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2011 р. Справа № 49568/09/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області на постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2009 року у справі за позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області про зобовязання нарахувати та виплатити недоплачене підвищення до пенсії дитині війни, -

встановив:

У січні 2009 року позивачі звернулися в суду з адміністративними позовами до відповідача, в яких просили зобовязати відповідача нарахувати та виплатити позивачам недоплачене підвищення до пенсії як дітям війни за 2006-2008 роки. В адміністративних позовах позивачі також заявили клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Позивачі свої позовні вимоги мотивували тим, що відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вони є дітьми війни. Згідно з статтею 6 цього закону їм повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, однак така виплачувалась не в повному розмірі.

Оскарженою постановою суду адміністративні позови задоволено частково. Зобовязано відповідача нарахувати та виплати позивачам недоплачене відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за періоди з 02.04 2006 року по 31.12.2006 року, з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно у розмірі 2391,11 грн. кожному. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду відповідач, оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що постанова прийнята з неповним зясуванням обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити позивачам в задоволенні позовів повністю.

Апелянт як на обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що судом першої інстанції не враховано посилання відповідача на те, що законодавством України не визначено поняття «мінімальна пенсія за віком» як розрахункової величини для підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а стаття 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058 застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно цим Законом. Крім того, звертає увагу на те, що судом не враховано, що Пенсійний фонд не є розпорядником державних коштів.

Враховуючи те, що особи які беруть участь в справі в судове засідання суду апеляційної інстанції не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України суд вважає за можливе розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивачі, відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», мають статус дітей війни і перебувають на відповідному обліку у відповідача.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», який набрав чинності з 01 січня 2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги позивачів за 2006 рік прийшов до помилкового висновку, що такі підлягають до задолвення, оскільки пунктом 17 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року, який набрав чинності 02.04.2006 року, п. 17 ст. 77 виключено, однак ст. 110 даного Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Враховуючи, що Кабінет Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету не приймав жодних нормативно-правових актів за результатами виконання бюджету у першому півріччі 2006 року, не був визначений порядок проведення таких виплат, а також те, що зазначена норма не була визнана у встановленому порядку неконституційною, за таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про нарахування та виплату підвищення до пенсії як дитині війни за 2006 рік задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог позивачів за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, то суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновками суду першої інстанції щодо їх задоволення, виходячи з наведених нижче підстав.

Так, пунктом 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» було зупинено дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», однак Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), а відтак з 09.07.2007 року відновлено дію статті 6 Закону № 2195, яка передбачає право дітей війни на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VІ від 28 грудня 2007 року, який набрав чинності з 01 січня 2008 року, зокрема пунктом 41 розділу ІІ цього Закону, внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та статтю 6 цього Закону викладено в такій редакції : «дітям війни (крім тих на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни…», однак, згідно з рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), дані зміни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та після цього жодним Законом не обмежувалися.

Вищевказані рішення Конституційного суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року та № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року є обовязковими до виконання на території України і мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнаних неконституційними. Норми, які визнані цими Рішенням такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними), втратили чинність з дня ухвалення Конституційним судом України відповідних рішень, і відповідно поновили свою дію положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», які діяли до прийняття неконституційних норм.

З вищенаведеного вбачається, що з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» діяла в редакції від 18 листопада 2004 року, відповідно до якої дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до вище наведеного суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що протягом періодів з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року, у позивачів було наявне право на отримання підвищення до пенсії як дітям війни у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Однак суд першої інстанції безпідставно не застосував строк звернення до адміністративного суду, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи в суді першої інстанції) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 100 цього Кодексу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи в суді першої інстанції) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачі з позовами до адміністративного суду звернулися у січні 2009 року - з пропуском строку звернення до суду та просили його поновити, оскільки про порушення своїх прав на отримання підвищення до пенсії як дітям війни у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком вони дізналися тільки після висвітлення зазначених подій пресі. Однак, такі причини пропуску строку не можуть бути визнані поважними, оскільки дане підвищення до пенсії як дітям війни, виплачувалося позивачам періодично, а тому про факт недоплати їм даного підвищення, вони повинні були дізнаватися кожного місяця при отриманні пенсії, крім того Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року оприлюднене в «Офіційному віснику України» №4 від 10.07.2007 року та «Офіційному віснику України» №52 від 27.07.2007 року, а від так колегія суддів приходить до висновку, що позивачами строк звернення до адміністративного суду пропущено без поважних причин.

Враховуючи пропущення позивачами річного строку звернення до адміністративного суду без поважних причин, наполягання відповідача на відмові у позові на цій підставі, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог по січень 2008 року, слід відмовити, у звязку з пропуском позивачами строку звернення до суду.

Недотримання судом першої інстанції вказаних вище вимог процесуального закону призвели до неправильного вирішення справи за відповідними позовними вимогами.

Таким чином, задоволенню підлягають позовні вимоги позивачів за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно.

Суд апеляційної інстанції вважає, що за зазначений період позивачам підвищення до пенсії як дітям війни здійснювались неправомірно у розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», оскільки норми ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» мають вищу юридичну силу ніж норми вищевказаної постанови КМ України, і відповідно до ч.4 ст.9 КАС України підлягають до застосування.

При цьому, судом першої інстанції не зазначено, що відповідачу нарахування та виплату позивачам підвищення до пенсії як дітям війни, слід здійснювати відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не може бути підставою для відмови в реалізації позивачам конституційних прав і гарантій на підвищення до пенсії, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Згідно ч. 7 ст. 9 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Враховуючи вищенаведене, вихідним критерієм обчислення розміру підвищення до пенсії дітям війни є розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Також, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачам підвищення до пенсії як дітям війни в оскаржуваний ними період, частково виплачувалося, а тому нарахування та виплату позивачам даного підвищення до пенсії, відповідачу слід здійснювати з урахуванням виплачених позивачам за цей період сум.

Суд, вважає безпідставним покликання апелянта на те, що фінансування виплат, повязаних із застосуванням Закону України «Про соціальний захист дітей війни» проводиться із державного бюджету і Положенням «Про Пенсійний фонд України» визначено вичерпний перелік використання бюджетних коштів, які здійснюються виключно за призначенням, виходячи з наступного.

Відповідно до Указу Президента України «Про Положення про Пенсійний фонд України» № 384/2011 від 06 квітня 2011 року та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України» № 1261 від 24 жовтня 2007 року, призначення та перерахунок розміру пенсії належить до компетенції органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. 2.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 р. № 8-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 березня 2008 р. за № 209/14900, одним із основних завдань управління є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

21 січня 2011 року до Львівського апеляційного адміністративного суду від відповідача по справі поступили заяви про закриття провадження у справі за позовами ОСОБА_3 та ОСОБА_13, оскільки дані позивачі померли. На підтвердження факту смерті позивачів, до заяв долучено копії свідоцтв про смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_13.

Відповідно до частин 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення у встановленому порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва, а оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, то таку слід скасувати, а провадження у справі відносно позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_13 до управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області про зобовязання нарахувати та виплатити недоплачене підвищення до пенсії дитині війни закрити.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржувану постанову слід скасувати, з прийняттям відносно ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12 нової постанови про часткове задоволення позовних вимог, а провадження у справі за позовами ОСОБА_3 та ОСОБА_11 слід закрити.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 195, 196, 197, 198, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів -

постановив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області задоволити частково.

Постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2009 року у справі №2а-93/09/1708 скасувати та прийняти нову постанову, якою позови задоволити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченого статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області провести нарахування та виплату ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченого статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за періоди з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно, з врахуванням частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12 відмовити.

Провадження у справі за позовами ОСОБА_3 та ОСОБА_11 до управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області про зобовязання нарахувати та виплатити недоплачене підвищення до пенсії дитині війни, закрити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

На постанову протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

ОСОБА_14