Справа № 2-3373/2006
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2016 р.м.ОдесаСправа № 2-3373/2006

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Сватаненко В.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2006 року по справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Одеської міської ради, комунального підприємства "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" про визнання права власності на житловий будинок та зобов'язання зареєструвати житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Одеської міської ради, комунального підприємства "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" про визнання права власності на завершений будівництвом трьохповерховий житловий будинок під літерою «А» з житловою площею 279,1 м2, загальною площею 1079,61 м2, розташований за адресою АДРЕСА_1 та зобов'язання КП „ОМБТІ і РОН" зареєструвати зазначений житловий будинок.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2006 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на завершений будівництвом трьохповерховий житловий будинок під літерою «А» з підвалом з житловою площею 279,1 м2, загальною площею 1079,61 м2, розташований за адресою АДРЕСА_1. Зобов'язано КП „ОМБТІ і РОН" зареєструвати завершений будівництвом трьохповерховий житловий будинок під літерою «А» з підвалом з житловою площею 279,1 м2, загальною площею 1079,61 м2, розташований за адресою АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2, відповідно до технічного паспорту, виданного у 2005 році КП «ОМБТІ і РОН» на ім'я ОСОБА_2.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження по справі.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак в судове засідання вони не з'явилися, поважність своєї неявки суду не повідомили, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст.197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що в квітні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з цивільним позовом до виконавчого комітету Одеської міської ради, комунального підприємства "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" про визнання права власності на завершений будівництвом трьохповерховий житловий будинок під літерою «А» з житловою площею 279,1 кв.м., загальною площею 1079,61 м2, розташований за адресою АДРЕСА_1 та зобов'язання КП „ОМБТІ і РОН" зареєструвати зазначений житловий будинок.

Справа розглядалася в порядку цивільно-процесуального законодавства, про що свідчать наявні в матеріалах справи ухвала про відкриття провадження по цивільній справі від 27.04.2016р. (арк.спр.25), ухвали попереднього судового засідання від 22.05.2006р. (арк.спр.29,33) протокол судового засідання від 22.05.2006р. (арк.спр.28), ухвала про призначення судової експертизи ( арк.спр.31).

Однак у тексті вступної та резолютивної частини рішення суду від 23.06.2006р. (арк.спр.62) зазначено, що судом розглянуто цивільну справу в порядку адміністративного судочинства, а вже у повному тексті постанови Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2006 року зазначено, що судом розглянута адміністративна справа за позовом ОСОБА_2 в порядку Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення та апеляційної скарги, предметом спору по цій справі є спір між подружжям ОСОБА_2 щодо права власності на сумісну власність.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі зазначає, що 26.07.2002 року ОСОБА_1 перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 уклала з приватним підприємством «Хімсервіс-СПб» договір №15 про інвестування будівництва індивідуального житлового будинку.

Відповідно до п.1.1 договору інвестування, ОСОБА_1 інвестувала в будівництво індивідуального житлового будинку, розташованого на земельній ділянці 9,3437 соток, за АДРЕСА_2, в сумі 247220,00 гривень, з метою придбання будинку у власність, а ПП «Хімсервіс-СПб» мало здійснити цільове використання інвестиційних коштів для будівництва житлового будинку, включаючи придбання необхідних будівельних матеріалів, виконання будівельних та облаштувальних робіт.

В пункті 1.2 договору інвестування №15 від 26.07.2002 року зазначено, що право на будівництво підтверджується рішенням ВК Одеської міської ради від 15.11.2001 року за №743.

Відповідно до довідки, виданої ПП «Хімсервіс СПб» 04.08.2002 року, апелянт повністю внесла грошові кошти в розмірі 247220,00 гривень в якості інвестицій по договору інвестування №15 від 26.07.2002 року для будівництва індивідуального житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2

На виконання вказаного договору інвестування №15 від 26.07.2002 року, ПП «Хімсервіс-СПб» розробило проекту документацію по будівництву комплексу малоповерхової забудови за адресою: АДРЕСА_2. отримало всі необхідні дозволи та узгодження для будівництва та виконало відповідні будівельні роботи. До даного комплексу увійшов і спірний будинок №1/11 по вулиці Купріна у місті Одесі, який розміщений на земельній ділянці площею 0,0934 га.

Факт того, що будівництво спірного житлового будинку здійснювало саме ПП «Хімсервіс-СПб», а не ОСОБА_2 підтверджується договором інвестування №15 від 26.07.2002 року, висновком №672/01 управління архітектури та містобудування від 19.07.2001 року, листом управління архітектури та містобудування № 4691 від 19.10.2001 року, рішенням ВК Одеської міської ради №743 від 15.11.2001 року, дозволом на виконання будівельних робіт, виданим ІДАБК міста Одеси 29.12.2001 року за № 554/01, листом управління архітектури та містобудування № 842 від 09.02.2001 року, висновком державної санітарно-гігієнічної експертизи №623 від 06.07.2001 року.

З урахуванням викладеного, будівництво спірного житлового будинку здійснювалось за замовленням ОСОБА_1 та за її грошові кошти, тому апелянт вважає, що ОСОБА_2, який є позивачем по справі, ніякого відношення до будівництва спірного житлового будинку не мав, до експлуатації його не вводив, дозвільні документи на будівництво не отримував.

Таким чином приймаючи рішення по цій справі, Київський районний суду м. Одеси фактично розглянув спір про право власності за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, що є порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку судової колегії такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процессуального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 КАС України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування.

Тобто, однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Судова колегія суду апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи встановила, що предметом спору у цій справі є право власності на житловий будинок та похідна від визнання права власності вимога про зобов'язання здійснити реєстрацію такого права.

Спір у справі, що розглядається, стосується визнання та оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна, зокрема житловий будинок, тобто цивільного права, а отже, суд першої інстанції дійшов помилково висновку щодо розгляду цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Згідно до вимог п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до ч.1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Оскільки суд першої інстанції помилково розглянув справу у порядку адміністративного судочинства, то відповідно ухвалене не встановленим законом судом рішення підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Керуючись п.1.ч.1.ст.157,ст.ст.195,197,198,203,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2006 року скасувати.

Провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Одеської міської ради, комунального підприємства "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" про визнання права власності на житловий будинок та зобов'язання зареєструвати житловий будинок - закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2, що даний спір є цивільним, а не публічно-правовим, тому він підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик