Справа № 243/4171/16-а
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2016-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Гусинський М.О.
Суддя-доповідач - Ястребова Л. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року справа № 243/4171/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд, у складі колегії суддів:

судді-доповідача Ястребової Л.В.,

суддів Ляшенко Д.В., Компанієць І.Д.,

секретар Терзі Д.А.,

за участі представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області на постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2016 року у справі № 243/4171/16-а за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області про визнання дій неправомірними, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2016 року ОСОБА_3 (надалі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області (надалі - відповідач) про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області щодо невиплати їй пенсії з 01 квітня 2015 року та скасувати рішення № 79/Д-01-01-08 від 04 квітня 2016 року про відмову в поновленні пенсії за віком, зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області поновити виплату пенсії за віком з 01 квітня 2015 року з урахуванням раніше проведених виплат (а.с. 2).

Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області стосовно припинення виплати ОСОБА_3 з 01 квітня 2015 року пенсії за віком.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області поновити виплату ОСОБА_3 пенсії за віком з 20 жовтня 2015 року з урахуванням раніше проведених виплат.

Позовні вимоги в іншій частині залишено без задоволення.

Відповідач із зазначеною постановою суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в обгрунтування якої посилається на те, що ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-IV в редакції Закону № 213-VIIІ передбачено, що тимчасово, у період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами від 17 листопада 1992 року № 2790-ХІІ «Про статус народного депутата України», № 889-VII, від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», № 2453-VI, пенсії, призначені відповідно до Закону № 1058-IV, не виплачуються, а оскільки позивач продовжує працювати на посаді державного службовця в ТУ ДСА України в Донецькій області, у Управління відсутні підстави для нарахування та виплати пенсії з 01 квітня 2015 року, а суд першої інстанції, не зважаючи на вищезазначену норму задовольнив позовні вимоги, що є порушенням матеріальногоправа. На підставі зазначеного, просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, просила її задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, позивач до суду не прибула.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_3 працює на посаді судді Краматорського міського суду Донецької області.

Позивач перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області та отримує пенсію за віком, що не заперечується відповідачем.

На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року № 213-VIII (надалі - Закон №213-VIII) позивачу припинено виплату пенсії з 01 квітня 2015 року, у зв'язку з чим, остання, 23 квітня 2016 року звернулась до відповідача із заявою про поновлення її виплати.

Відповідач, листом № 79/Д-01-01-08 від 04 травня 2016 року, повідомивпозивача, що оскільки остання продовжує працювати на посаді державного службовця в Територіальному управлінні державної судової адміністрації України в Донецькій області, то правові підстави для нарахування та виплати їй пенсії - відсутні, посилаючись на ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування»№ 1058-IV від 25.07.2003 року (надалі - Закон № 1058-IV) (а.с. 6).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що хоча в рішенні Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 (справа № 1-8/2016) було визнано неконституційними положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в даному випадку слід застосувати аналогію закону та положення ч. 4 ст. 9 КАС України, відповідно до яких, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силузадовольнивши позов в частині поновлення виплати пенсії, але не з 01 квітня 2015 року, а з 20 жовтня 2015 року, оскільки позивач звернулась до відповідача з заявою про поновлення пенсії 20 квітня 2016 року застосувавши при цьому шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VIIІ, яким внесено зміни до статті 47 Закону № 1058-IV та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами від 17 листопада 1992 року № 2790-ХІІ «Про статус народного депутата України», № 889-VII, від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», № 2453-VI, пенсії, призначені відповідно до Закону № 1058-IV, не виплачуються.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-IV в редакції Закону № 213-VIIІ передбачено, що тимчасово, у період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами від 17 листопада 1992 року № 2790-ХІІ «Про статус народного депутата України», № 889-VII, від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», № 2453-VI, пенсії, призначені відповідно до Закону № 1058-IV, не виплачуються, а оскільки позивач продовжує працювати на посаді державного службовця в ТУ ДСА України в Донецькій області, у Управління відсутні підстави для нарахування та виплати пенсії з 01 квітня 2015 року.

З приводу вищезазначеного доводу апелянта колегія суддів зазначає, що оскільки Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з 01 червня 2015 року скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів»№ 2453-VI від 07.07.2010 року (надалі - Закон № 2453-VI), у зв'язку з чим зазначений довід апелянта не уваги не приймається.

Не приймається до уваги і довід апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано вимоги ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), оскільки ч. 7 ст.9 КАС України передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Крім того, право на отримання пенсії за віком гарантоване ст. 46 Конституції України і не передбачає припинення виплати пенсії особі, яка досягла пенсійного віку у разі продовження нею роботи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддіввважає, що з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом № 2453-VI, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону, а з 01 червня 2015 року їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону № 1058-IV.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 21-948а16 від 24 травня 2016 року.

Щодо доводів апелянта з посиланням на ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частина 3 зазначеної статті передбачає, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Згідно підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що ставка судового збору за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано фізичною особою складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (551.20 грн.), тобто у даному випадку ставка судового збору є фіксованою.

Проте, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про стягнення на користь позивача витрат по сплаті судового збору не врахував норми ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України та не зазначив в резолютивній частині постанови про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області.

З огляду на вищевикладене вбачається, що постанова суду першої інстанції ухвалена з правильним по суті вирішення справи, але із помилковим застосуванням нормпроцесуального права, що відповідно до пункту 1 статті 201 КАС України є підставою для зміни цього судового рішення.

Повний текст ухвали складений 07 вересня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 201, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області - задовольнити частково.

Постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2016 року у справі № 243/4171/16-а -змінити.

Абзац п'ятий викласти в наступній редакції: "Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області (84302, м. Краматорськ, вул. Поштова, буд. 5, ) на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНПП НОМЕР_1, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, понесені нею витрати по сплаті судового збору у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 21 копійка"

В іншій частині постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 11 липня 2016 року у справі № 243/4171/16-а - залишити без змін".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Головуючийсуддя: Л.В. Ястребова

Судді: Д.В. Ляшенко

І.Д. Компанієць