Справа № 826/11129/16
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2016-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

06 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б., Чаку Є.В.

При секретарі судового засідання: Кравченко Л.А.

За участі представників:

позивача: Волошенюк Є.А.;

відповідача: Ястремський О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Вінницькій області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.07.16р. у справі №826/11129/16 за поданням Головного управління ДФС у Вінницькій області до Публічного акціонерного товариства «Вінницяфармація» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків

у с т а н о в и в:

Податковий орган звернувся до суду з поданням, у якому просив: визнати обґрунтованим рішення від 20.07.16р. про застосування умовного адміністративного арешту майна відповідача.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.07.16р. у задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, заявник подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення подання.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції безпідставно не враховано наявності підстав для застосування адміністративного арешту, визначених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу заявника, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням ГУ ДФС у Вінницькій області від 20.07.16р. застосовано умовний арешт майна платника податків ПАТ «Вінницяфармація».

Підставою для прийняття такого рішення слугувала відмова платника податку у допуску до проведення планової документальної виїзної перевірки, за наявності законних підстав для її проведення.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції вказав на невідповідність рішення керівника податкового органу (його заступника) про накладення адміністративного арешту на майно платника податків умовам, за яких таке рішення може бути ухвалено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту передбачено пунктом 94.10 статті 94 Податкового кодексу України.

За змістом п. 94.1, пп. 94.2.3 п. 94.2, п.п. 94.3-94.6, 94.10 ст. 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у п. 94.5 цієї статті.

Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов'язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов'язковому попередньому отриманні дозволу керівника відповідного контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у п. 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Отже з наведеної норми слідує, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника органу державної податкової служби (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Як зазначив Вищий адміністративний суду України у своєму листі від 02.02.11р. № 149/11/13-11, перевірка обґрунтованості накладення адміністративного арешту передбачає встановлення судом наявності підстав для застосування адміністративного арешту, передбачених п. 94.2 ст. 94 ПК України. Предметом перевірки є відповідність рішення керівника податкового органу (його заступника) про накладення адміністративного арешту на майно платника податків умовам, за яких таке рішення може бути ухвалено.

Як свідчать обставини справи, 12.04.16р. відповідачем в порядку ст. 44 Податкового кодексу України повідомлено контролюючий орган про пошкодження первинної документації, у зв'язку з проривом труб у приміщенні, в якому вона зберігалась (а.с 67), що підтверджується повідомленням від 12.04.16р., наказом ПАТ «Вінницяфармація» №67 від 07.04.16р. «Про псування бухгалтерської документації», реєстраційною інформацією з ЖЕО №2016-04-11ТО8-21-59 від 07.04.16р. та актом псування і знищення бухгалтерської документації від 11.04.16р. станом на 08.04.16р.

Наказом ГУ ДФС у Вінницькій області від 13.04.16р. №194 було призначено проведення документальної планової виїзної перевірки ПАТ «Вінницяфармація» з 25.04.16р. тривалістю 20 робочих днів за період з 01.01.13р. по 31.12.15р.

Пунктом 44.5. ст. 44 Податкового кодексу України передбачено, що у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов'язаний у п'ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Платник податків зобов'язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.

У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

З аналізу вказаної правової норми слідує, що з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу про пошкодження документів, платнику податків надається 90-денний строк для відновлення документів; терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених п. 44.5 ст. 44 ПКУ строків.

У зв'язку з наявністю обставин визначених п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України, наказом ГУ ДФС у Вінницькій області від 25.04.16р. №242 термін проведення документальної планової виїзної перевірки ПАТ «Вінницяфармація» було перенесено з 25.04.16р. до дати відновлення та надання документів для перевірки.

Втім, не дивлячись на перенесення строків проведення перевірки, того ж дня, 25.04.16р. ГУ ДФС у Вінницькій області були видані направлення №№311, 312, 313, 314 на проведення документальної планової виїзної перевірки ПАТ «Вінницяфармація» тривалістю 20 робочих днів на посадових осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

08.07.16р. відповідачем у порядку ст. 44 Податкового кодексу України повідомлено контролюючий орган про повторне пошкодження технічних мереж та пошкодження первинної документації. До повідомлення були надані відповідні докази: наказ ПАТ «Вінницяфармація» №116 від 01.07.16р. «Про псування бухгалтерської документації», акт псування і знищення бухгалтерської документації», реєстраційну інформацію з ЖЕО від 30.06.16р.

Незважаючи на дані повідомлення, посадовими особами позивача було здійснено заходи з метою проведення перевірки за адресою об'єкта: місто Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 88, що підтверджується актом №24/1401/01974968 від 12.07.16р. про неможливість проведення планової виїзної документальної перевірки платника податків.

При цьому, вказаний акт підписаний державними ревізорами - інспекторами ОСОБА_4., ОСОБА_8 ОСОБА_9 тоді як направлення на перевірку мала лише ОСОБА_4

Теж саме має місце і при складанні акту №25/1401/01974968 від 13.07.16р. про неможливість проведення планової виїзної документальної перевірки платника податків, відмову посадових осіб у допуску до проведення перевірки та відмови від підпису у направленнях.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недотримання податковим органом вимог п. 44.5. ст. 44 Податкового кодексу України, а відтак порушення процедури проведення перевірки, визначеної Податковим кодексом України.

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок визначені ст. 81 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

У даному випадку, за встановлених судом обставин та враховуючи перенесення згідно наказом ГУ ДФС у Вінницькій області від 25.04.16р. №242 терміну проведення документальної планової виїзної перевірки ПАТ «Вінницяфармація» з 25.04.16р. до дати відновлення та надання документів для перевірки, а також приймаючи до уваги те, що направлення оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом (не містять дати початку проведення перевірки, виписані без врахування наказу про перенесення терміну проведення документальної планової виїзної перевірки), колегія суддів погоджується з обґрунтованістю не допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки, до закінчення встановленого ПКУ строку для для відновлення документів.

Окрім того, накази позивача не містять адреси об'єкта, перевірка якого проводиться, що не відповідає наведеним вимогам п.81.1 ст. 81 Податкового кодексу України.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення керівника податкового органу про накладення адміністративного арешту на майно платника податків від 20.07.16р. не відповідає умовам, за яких таке рішення може бути ухвалено, а тому відсутні підстави для визнання рішення позивача обґрунтованим.

Серед критеріїв /принципів/, які повинні застосовуватись субґєктом владних повноважень при прийнятті ними рішень та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень (ст.2 КАС України), є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого субґєкт владних повноважень зобовґязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення субґєкта вланих повноважень має прийматися обгрунтовано, тобто у урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Частина 3 статті 3 КАС України покладає на суд обов'язок перевірити у кожній справі щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, чи прийняті рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначена норма кореспондується з ч. 2 ст. 19 Конституції України.

"На підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень, зокрема, зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

"У спосіб" означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст.195, 196, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

у х в а л и в:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Вінницькій області на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.07.16р. у справі №826/11129/16 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.07.16р. у справі №826/11129/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Глущенко Я.Б.

Чаку Є.В.

Повний текст ухвали складений: 06.09.16р.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б.

Чаку Є.В.