Справа № 803/3281/15
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року Справа № 876/10499/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Ківерцівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

Ківерцівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області (далі - Ківерцівська ОДПІ) звернулися до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) про стягнення податкового боргу з урахуванням клопотання про збільшення позовних вимог в сумі 11766,20 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави податковий борг в розмірі 2675,85 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 до місцевого бюджету міста Ківерці податковий борг в розмірі 20362,73 грн.

Із таким судовим рішенням не погодився ФОП ОСОБА_1, подавши апеляційну скаргу. Вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим і незаконним, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою частково задоволити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на обґрунтування збільшення позовних вимог. Також помилковим є твердження суду про визнання позовних вимог в повному обсязі, оскільки він визнав позовні вимоги частково. Зазначає, що позивачем необґрунтовано включено до податкового боргу суму земельного податку, які він мав сплачувати не як підприємець, а як фізична особа, оскільки використання цих земельних ділянок не мають ніякого відношення до підприємницької діяльності.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, в межах викладених в ній доводів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що станом на 28.09.2015 року за відповідачем рахується податковий борг: з податку на додану вартість, який виник внаслідок несплати штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням № від 28.07.2015 року в сумі 116,12 грн., збору на розвиток виноградарства в сумі 55,44 грн., який виник внаслідок несплати самостійно донарахованих сум згідно звіту № від 17.01.2015 року, земельного податку в сумі 2559,73 грн., який виник внаслідок несплати самостійно донарахованих сум згідно поданої податкової декларації з плати за землю за 2015 рік та орендної плати в сумі 8871,76 грн., який виник внаслідок несплати самостійно донарахованих сум згідно поданої податкової декларації з орендної плати за землю за 2015 рік, всього на загальну суму 23038,58 грн.

Дана сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості по ФОП ОСОБА_1 станом на 28.09.2015 року та зворотним боком облікових карток ФОП ОСОБА_1 по податку на додану вартість, збору на розвиток виноградарства, земельного податку, орендної плати.

З метою погашення податкового боргу та відповідно до статті 59 ПК України Ківерцівською ОДПІ сформована податкова вимога форми «Ф» № 332-25 від 19.08.2014 року, яка була отримана відповідачем 19.08.2014 року, що підтверджується підписом відповідача на корінці податкової вимоги (а.с. 8).

Однак, станом на час розгляду справи судом першої інстанції податковий борг не погашено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за відповідачем рахується податковий борг, щодо наявності та розміру якого відповідач не заперечив, не надав доказів його сплати, вжиті контролюючим органом заходи не призвели до його погашення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно вимог статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 ст 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Пунктом 41.2 статті 41 Податкового кодексу України передбачено, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Керуючись статтею 59 Податкового кодексу України відповідачу надіслано вимогу «Ф» № 332-25 від 19.08.2014 року, яка залишилась без реагування.

Сума заборгованості підтверджується наявними у справі доказами, а саме: розрахунками заборгованості (а.с. 5-7, 42-55), розрахунком суми збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства (а.с. 9) та податковою декларацією збору: за спеціальне використання поверхневих та підземних вод; за спеціальне використання поверхневої води теплоелектростанціями з прямоточною системою водопостачання; за спеціальне спеціальне використання поверхневих та підземних вод житлово-комунальними підприємствами; за спеціальне використання води, яка входить виключно до скаладу напоїв; за спеціальне використання поверхневих та підземних вод для потреб рибництва; за спеціальне використання кар'єрної, шахтної, дренажної води (а.с. 10-11), податковими деклараціями з плати за землю (а.с. 12-15).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Відповідно до п. 59.4 ст. 95 Податкового кодексу України, орган державної податкової служби на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Доводи апелянта є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються доказами у справі.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача податкового боргу в розмірі 2675,85 грн. та 20362,73 грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року у справі № 803/3281/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 06 вересня 2016 року.