Справа № 414/1207/16-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2016-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Акулов Є.М.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року справа №414/1207/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Казначеєва Е.Г., суддів: Васильєвої І.А., Жаботинська С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 04 серпня 2016 р. у справі № 414/1207/16-а (головуючий І інстанції Акулов Є.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області про визнання дій та рішення суб'єкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Кремінського районного суду Луганської області із адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області, в якому просила, визнати незаконним рішення УПФУ в Кремінському районі Луганської області № 8 від 12.02.2016 року про відмову в призначенні пенсії; зобов'язати УПФУ в Кремінському районі Луганської області призначити пенсію за вислугу років на підставі статті 86 Закону України «Про Прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) з моменту звернення з 05.02.2016 року, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років 06 років 3 місяці 1 день, з них: 5 років 1 місяць 3 дні період роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, у тому числі: з 04.01.1994 року по 10.10.1994 року період роботи на посаді Кремінського райвійськкомату (9 місяців 6 днів); з 11.10.1994 року по 09.01.1996 року період роботи на посаді провідного (ведучого) юриста Кремінської районної ради (1 рік 2 місяці 28 днів); з 10.01.1996 року по 09.02.1999 року період роботи на посаді головного спеціаліста (юрисконсульта) Кремінської райдержадміністрації (3 роки 29 днів) та половину терміну навчання у Вороніжському юридичному технікумі - 1 рік 4 місяці 28 днів (а.с.2-7).

Постановою Кремінського районного суду Луганської області від 04 серпня 2016 року відмовлено в задоволені позовних вимог (а.с.49-51).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги (а.с.55-60).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що за частиною 6 статті 86 Закону № 1697-VII, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи, зокрема, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання. Відповідно до вимог пункту 5 Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, державного підприємства, установи, організації, затвердженого постановою від 27 серпня 1995 р. № 690, на посаду керівника, його заступника, головного юрисконсульта юридичної служби міністерства (підприємства) призначаються особи з вищою юридичною освітою і стажем роботи за спеціальністю не менш як три роки, а провідного і відповідної категорії юрисконсультів, що входять до складу юридичної служби, - особи, які мають вищу юридичну освіту або навчаються на останніх курсах вищих юридичних навчальних закладів. Посада юрисконсульта Кремінського райвійськкомату, провідного (ведучого) юриста Кремінської районної ради, головного спеціаліста юрисконсульта Кремінської районної державної адміністрації віднесені до категорії посад, які обіймають особи з вищою юридичною освітою. Закон № 1697-VII зараховує до стажу роботи, що дає право на пенсію, саму роботу на посадах державних службовців, що займають особи, як правило, з вищою освітою. Апелянт зазначає, що він таку роботу у вказаний період виконував, що визнається відповідачем, а відсутність диплому про вищу юридичну освіту не є підставою для відмови в зарахуванні трудового стажу державного службовця, що дає право на пенсію згідно зазначеного вище Закону. Крім того, на час роботи на вказаних посадах позивач мав диплом про вищу освіту - диплому Вороніжського юридичного технікуму РТ № 704268 виданого 28.06.1993 року. Відповідно до статті 34 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року № 1060-XII (далі - Закон № 1060-XII), у редакції на час отримання диплому, в Українській РСР вищими навчальними закладами є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші. Таким чином, на думку апелянта, він працював на посадах державного службовця маючи вищу юридичну освіту та навчався у вищому юридичному навчальному закладі, а тому спірний період роботи підлягає зарахуванню до вислуги років.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд в межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 КАС України, встановила наступне.

ОСОБА_1 в період з 01.09.1991 року по 28.06.1993 року навчалась на денному відділенні у Вороніжському юридичному технікумі та 28 червня 1993 року отримала диплом за спеціальністю «Право та організація соціального забезпечення» і здобула кваліфікацію юриста (а.с.8)

Відповідно до записів трудової книжки, позивач з 04.01.1994 року по 10.10.1994 року працювала на посаді юрисконсульта Кремінського райвійськкомату, з 11.10.1994 року по 09.01.1996 року на посаді провідного (ведучого) юриста Кремінської районної ради, з 10.01.1996 року по 09.02.1999 року на посаді головного спеціаліста (юрисконсульта) Кремінської райдержадміністрації (а.с.15-20)

З 10.02.1999 року позивач працювала на різних посадах в органах прокуратури, стаж роботи в органах прокуратури на 05.02.2016 року становить 16 років 7 місяців 08 днів.

У 2001 році позивач закінчила Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста.

20 січня 2015 року позивач звернулась із заявою до відповідача про призначення їй пенсії за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1789-ХІІ).

Рішенням відповідача від 21 січня 2015 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років згідно з Законом № 1789-ХІІ, оскільки позивачем не дотримано вимог ч.5 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

Зазначене рішення було оскаржено позивачем в судовому порядку. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року по справа №414/1201/15-а, відмовлено в задоволенні позову.

05 лютого 2016 року позивач звернулась із заявою до відповідача про призначення їй пенсії за вислугу років, відповідно до статті 86 Закону № 1697-VII.

Рішенням відповідача від 12 лютого 2016 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років згідно з Законом № 1697-VII, оскільки, на момент звернення стаж позивача, що відноситься до вислуги років та дає право на призначення пенсії у відповідності до Закону № 1697-VII, складає 16 років 07 місяців 08 днів, при необхідному 22 роки 6 місяців, встановлених частиною 1 статті 86 Закону № 1697-VII. Крім того, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачем доведена правомірність свого рішення про відмову у зарахуванні до стажу період роботи, що дає право на пенсію за вислугу років на підставі статті 86 Закону № 1697-VII.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Предметом спору у справі є право позивача на зарахування до стажу періоду роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, визначеної статтею 86 Закону № 1697-VII.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж). Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «стаж страховий», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов'язковому соціальному страхуванню.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

За частиною 1 статті 46 Закону № 1789-XII, прокурорами і слідчими можуть призначатися громадяни України, які мають вищу юридичну освіту, необхідні ділові і моральні якості.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 1697-VII, прокурором місцевої прокуратури може бути призначений громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи в галузі права не менше двох років та володіє державною мовою.

Згідно частини 1 статті 86 Закону № 1697-VII, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

За частиною 6 статті 86 Закону № 1697-VII, до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи, зокрема, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

З аналізу зазначених норм вбачається, що на пенсійне забезпечення за вислугу років у відповідності до Закону, мають громадяни України, які поряд з іншими підставами здобули і мають вищу юридичну освіту, пропрацювали на посадах прокурорів і слідчих встановлений для цього законом час або виконували роботу, співмірну з роботою на прокурорських посадах, чи займалися діяльністю, необхідною для того, щоб обійняти посаду прокурора чи слідчого, зокрема, навчалися у вищому юридичному навчальному закладі і здобули освіту, що за рівнем відповідає вищій юридичній освіті.

Стосовно зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно із статтею 86 Закону № 1697-VII, половини терміну навчання у Вороніжському юридичному технікумі, колегія суддів зазначає.

За змістом статті 34 Закону № 1060-XII (у редакції на період навчання позивача в технікумі) вищими навчальними закладами є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

Відповідно до статті 36 Закону № 1060-XII, особам, які закінчили технікуми, училища, інші навчальні заклади еквівалентного рівня, присвоювалася кваліфікація - молодший спеціаліст.

У частині 1 статті 42 Закону № 1060-XII (у редакції, чинній на час звернення позивача з заявою) встановлено, що вища освіта забезпечує фундаментальну наукову, професійну та практичну підготовку, здобуття громадянами ступенів вищої освіти відповідно до їх покликань, інтересів і здібностей, удосконалення наукової та професійної підготовки, перепідготовку та підвищення їх кваліфікації.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 43 цього Закону, вищими навчальними закладами є: університет, академія, інститут, коледж. Вищі навчальні заклади здійснюють підготовку фахівців за такими ступенями: молодший бакалавр і бакалавр - забезпечують коледжі; бакалавр, магістр, доктор філософії, доктор наук - забезпечують університети, академії та інститути.

Відповідно до статті 30 Закону № 1060-XII, в Україні встановлюються такі освітні рівні: дошкільна освіта; початкова загальна освіта; базова загальна середня освіта; повна загальна середня освіта; професійно-технічна освіта; вища освіта. В Україні встановлюються такі освітньо-кваліфікаційні рівні та ступені: кваліфікований робітник; молодший спеціаліст; молодший бакалавр; бакалавр; магістр; доктор філософії; доктор наук.

За частинами 1 та 2 статті 5 Закону України «Про вищу освіту» від 1 липня 2014 року № 1556-VII, підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітньо-професійними, освітньо-науковими, науковими програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий) рівень; науковий рівень. Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою відповідної освітньої (освітньо-професійної чи освітньо-наукової) або наукової програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії; 5) доктор наук.

Колегія суддів аналізуючи вищезазначені норми права, що регулюють відносини у галузі навчання, виховання, професійної, наукової, загальнокультурної підготовки громадян України, дійшла до висновку, що словосполучення «навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання» зазначене в частині 6 статті 86 Закону № 1697-VII, слід розуміти, як цілеспрямовану пізнавальну діяльність людини з отримання знань, умінь та навичок у таких закладах вищої освіти, які спроможні їх надати. За змістом, обсягом та рівнем набуті знання та фахова підготовка мають відповідати поняттю «вища освіта», зокрема й поняттю «вища юридична освіта», за якої громадянин може обійняти посаду прокурора і слідчого або посаду державного службовця, для зайняття якої вимагається така освіта. При цьому має враховуватися тільки час навчання, затрачений на здобуття вищої юридичної освіти, за наявності якої громадянин може (міг) обійняти прокурорську посаду чи посаду слідчого прокуратури.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що в розумінні частини 6 статті 86 Закону № 1697-VII, до стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років, належить зараховувати половину строку навчання в тих вищих юридичних навчальних закладах, які за змістом, обсягом та рівнем знань забезпечують надання вищої освіти. Навчання в юридичному технікумі не відноситься до такого процесу отримання знань, оскільки цей заклад не забезпечує надання знань та фахової підготовки, що відповідає рівню вищої юридичної освіти.

Крім того, як вже зазначалось вище, Законом № 1060-XII, в редакції на час звернення з заявою, технікум не віднесено до вищих навчальних закладів, що також підтверджує невідповідність останнього за рівнем освіти поняттю «вища освіта».

Колегія суддів зазначає, що зазначена правова позиція відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі 308/264/14-а, та відповідно до абз. 2 частини 1 статті 244-2 КАС України, має бути врахований судом загальної юрисдикції.

Таким чином, виходячи зі змісту фактичних обставин справи та зумовленого ними оспорюваного правозастосування, колегія суддів вважає, що навчання позивача у Вороніжському юридичному технікумі в період з 01.09.1991 року по 28.06.1993 року за спеціальністю «Право та організація соціального забезпечення» не повинно зараховуватись до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, оскільки, незважаючи на те, що за законом цей заклад відносився до вищих навчальних закладів, він не належав до тих, після навчання в яких особа у відповідності до вимог Закону може працювати в органах прокуратури.

Стосовно зарахування періоду роботи позивача на посаді юрисконсульта Кремінського райвійськкомату, провідного (ведучого) юриста Кремінської районної ради, головного спеціаліста юристокнсульта Кремінської районної державної адміністрації, колегія суддів зазначає наступне.

Вислуга років, як вид спеціального стажу, передбачає виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вимоги, у даному випадку, передбачається виконання роботи, співмірній з роботою на прокурорських посадах.

Частина 6 статті 86 Закону № 1697-VII, передбачає зарахування до стажу часу роботи особи на посадах державних службовців за наявністю у особи вищої юридичної освіти, а не обіймання посади державного службовця яка вимагає наявність вищої юридичної освіти. Тобто, у даному випадку норми передбачають обов'язкову наявність у особи вищої юридичної освіти.

Як зазначалось вище, навчання в юридичному технікумі не відповідає рівню вищої юридичної освіти, а тому навчання в такому закладі освіти, як технікум, не можна прирівнювати до навчання у вищому навчальному юридичному закладі, а здобуті в ньому знання і спеціальність вважають такими, що відповідають вищій юридичній освіті, отже не може йти мова про наявність вищої юридичної освіти у позивача на час обіймання посади державного службовця, а відповідно виконання позивачем роботи, співмірній з роботою на прокурорських посадах

Тобто, за правилами частини 6 статті 86 Закону № 1697-VII зазначений період роботи зарахуванню до вислуги років не підлягає.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно відмовив позивачеві у призначенні пенсії за вислугу років на підставі частини 6 статті 86 Закону № 1697-VII, ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції прийнято правомірне рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Порушень, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду не встановлено, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 167, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 04 серпня 2016 р. у справі № 414/1207/16-а залишити без задоволення.

Постанову Кремінського районного суду Луганської області від 04 серпня 2016 р. у справі № 414/1207/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: Е.Г. Казначеєв

Судді: І.А. Васильєва

С.В. Жаботинська