Справа № 825/1281/16
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 серпня 2016 року Чернігів Справа № 825/1281/16

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Скалозуб Ю.О., за участі секретаря Мхитаряна В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області

про стягнення коштів в розмірі середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з уточненим адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (далі - УМВС України в Чернігівській області), в якому просить суд:

- стягнути з УМВС України в Чернігівській області на користь позивача кошти в розмірі середнього заробітку за час затримки виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.12.2015 про поновлення на посаді першого заступника начальника слідчого відділення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, за період часу з 24.12.2015 по 11.03.2016 в сумі 14801 тис. 76 коп.

- стягнути з УМВС України в Чернігівській області на користь позивача компенсацію втрати частини доходів за час затримки виконання судового рішення щодо виплати грошового забезпечення за період з 24.12.2015 по 11.03.2016.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що відповідач лише 11.03.2016 поновив його на службі, а тому вважає, що має законні підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки відповідачем виконання постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.12.2015 про поновлення на роботі та стягнення компенсації втрати частини доходів за час затримки виконання судового рішення.

Позивач в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заперечення проти позову в яких зазначив, що ОСОБА_1 не має законного права на стягнення спірної суми середнього заробітку, оскільки на даний момент оплата вимушеного прогулу вже була здійснена на його користь. При цьому, зазначив, що без відповідного рішення про стягнення грошових коштів застосування ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» в даних правовідносинах є безпідставним, а тому позивач не має права на компенсацію втрати частини доходів за час затримки виконання судового рішення.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.12.2015 у справі № 825/1995/15-а, скасовано накази УМВС України в Чернігівській області від 22.05.2015 № 187 о/с та від 30.11.2015 № 2 о/с в частині звільнення ОСОБА_1; поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Носівського районного відділу - начальника слідчого відділення УМВС України в Чернігівській області з 23.05.2015; допущено негайне виконання постанови в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Носівського районного відділу - начальника слідчого відділення УМВС України в Чернігівській області.

Наказом УМВС України в Чернігівській області від 11.03.2016 № 11-о/с поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Носівського районного відділу - начальника слідчого відділення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області з 23.05.2015 на підставі постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.12.2015 № 825/1995/15-а (а.с. 11).

Таким чином, дослідивши фактичні підстави виникнення спірних правовідносин, суд зазначає, що статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різницю в заробітку за час затримки.

Із змісту наведеної норми видно, що обов'язок виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, є видом відповідальності роботодавця за дії, пов'язані із такою затримкою.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 34 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналогічний висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року (№ 21-63а15).

Зважаючи на зазначене, суд зазначає, що постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.12.2015 у справі № 825/1995/15-а, поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Носівського районного відділу - начальника слідчого відділення УМВС України в Чернігівській області з 23.05.2015.

Такий наказ № 11-о/с УМВС України в Чернігівській області видало лише 11.03.2016, а тому період невиконання судового рішення відповідачем складає з 25.12.2015 по 11.03.2016.

Зазначений висновок суду узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду викладеної в постанові 08 жовтня 2015 року у справі № К/800/28171/14.

При цьому, необхідно зазначити, що середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Нарахування виплат, що обчислюються iз середньої заробітної плати за останні два мiсяцi роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днiв/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днiв, якi мають бути оплаченi за середнiм заробiтком (абз. 1 п. 8 Порядку).

Згідно з довідкою від 30.08.2016 №1005/124/24/01-2016 середньоденне грошове забезпечення позивача складало 275,93 грн.

Тобто, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 25.12.2015 по 11.03.2016 у розмір 14072,43 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з УМВС України в Чернігівській області на його користь компенсацію втрати частини доходів за час затримки виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, ст. 236 КЗпП України регулює питання виплати працівнику середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

З цього слідує, що питання виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення суду про поновлення на роботі вирішує суд, який розглядав спір щодо поновлення на посаді, шляхом постановлення відповідного рішення про виплату середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. При цьому, така виплата носить разовий характер.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР (з наступними змінами та доповненнями) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

З цього вбачається, що індексації за вказаним Законом підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, які не мають разового характеру, тобто, виплати повинні проводитися на постійній основі.

Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (з наступними змінами та доповненнями) компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» проводиться лише у випадку затримки грошових доходів громадян, які не мають разового характеру.

Разом з тим, виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в порядку статті 236 КЗпП України носить разовий характер.

При цьому, суд вважає таку вимогу позивача необґрунтованою, оскільки питання щодо виплати йому середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі вирішено судом в даній справі і будь яких дій щодо виконання даної постанови суду УМВС України в Чернігівській області не вчиняло, а тому і відсутній факт несвоєчасного одержання позивачем доходу у вигляді середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Відтак, за відсутності факту несвоєчасного одержання позивачем доходу у вигляді середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі та враховуючи, що зазначений дохід не підлягає індексації згідно із Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та на такий дохід не нараховується компенсація за Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підлягають задоволенню.

Крім того, статтею 236 КЗпП України та іншими нормами цього Кодексу також не передбачено нарахування будь-яких компенсацій у разі несвоєчасної виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на все викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з УМВС України в Чернігівській області на його користь коштів в розмірі середнього заробітку за час затримки виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.12.2015 про поновлення на посаді першого заступника начальника слідчого відділення Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, за період часу з 25.12.2015 по 11.03.2016 в сумі 14072,43 грн. підлягають задоволенню.

В іншій частині позову суд вважає за необхідне відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 41, 122, 158-163, 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з УМВС України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі середнього заробітку за час затримки виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.12.2015 про поновлення на посаді першого заступника начальника слідчого відділення УМВС України в Чернігівській області, за період часу з 25.12.2015 по 11.03.2016 в сумі 14072,43 грн. (чотирнадцять тисяч сімдесят дві гривні 43 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: Ю.О. Скалозуб