Справа № 815/3712/14
Суддя: Яковлев Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
18 грудня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/3712/14
судді Одеського апеляційного адміністративного суду Вербицької Н.В. стосовно постанови Одеського апеляційного адміністративного суду у справі № 815/3712/14 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2014 року, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді.
18 грудня 2014 року Одеським апеляційним адміністративним судом у складі колегії суддів: головуючого судді Яковлева Ю.В., суддів Скрипченка В.О. та Вербицької Н.В. прийнята постанова, якою змінена постанова Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2014р. щодо відмови ОСОБА_1 в задоволенні позову до Головного управління МВС України в Одеській області про скасування п.1 наказу № 453 о/с від 08.07.2014р. та поновленні на посаді.
Фактично суд апеляційної інстанції лише змінив формулювання висновку суду першої інстанції щодо відмови у позові, виклавши його в іншій редакції.
На підставі ст.25 КАС України вважаю за необхідне висловити окрему думку стосовно постанови суду апеляційної інстанції.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Вважаю, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята на підставі невірної правової оцінки обставин по справі.
Так, вважаючи вірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що вчинення позивачем проступку, який дискредитує його звання працівника міліції, підтверджено висновком службового розслідування. Крім того, доводи позивача про відсутність вироку по справі, який має підтвердити факт вчинення особою діяння, що дискредитує звання працівника ОВС, суд апеляційної інстанції вважав такими, що не спростовують висновків суду, оскільки звільнення за дискредитацію звання працівника ОВС є окремою підставою для звільнення та ніяк не повязано з порушенням кримінальної справи і набранням чинності вироку за результатами розгляду кримінальної справи.
Не погоджуючись із висновками як суду першої, так і апеляційної інстанції, вважаю за необхідне висловити наступне.
Згідно уточнених позовних вимог позивач вважає протиправним та просить скасувати п.1 наказу начальника ГУМВС України в Одеській області № 1839 від 18.06.2014р. про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України та наказ начальника ГУМВС України в Одеській області № 453 о/с від 08.07.2014р. про звільнення позивача з посади за п.66 Положення (за дискредитацію).
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття п.1 наказу начальника ГУМВС України в Одеській області № 1839 від 18.06.2014р. про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за п.66 (за дискредитацію) Положення стали висновки службового розслідування (т.1 а.с.6-9).
За висновками службового розслідування, затвердженого начальником ГУМВС України в Одеській області від 18.06.2014р., встановлені грубі порушення ОСОБА_1 вимог ст.ст.2.3 Закону України «Про міліцію», ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. № 3460-IV, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012р. № 155, Присяги працівника ОВС України і зобовязання наданого ним при прийнятті на службу в ОВС України, що виразилось в ігноруванні вимог чинного законодавства України, вступі в неділові стосунки з громадянином ОСОБА_3, вимаганні та отриманні від останнього незаконної винагороди за не притягнення його до юридичної відповідальності, в звязку з чим пропоновано звільнити ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п.66 Положення (т.1 а.с.135-140).
Так, у висновку службового розслідування зазначено про обставини, за яких 11.06.2014р. ОСОБА_3 з метою припинення протиправних дій працівників міліції звернувся до управління СБУ в Одеській області із відповідною заявою.
11.06.2014р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були затримані працівниками управління СБУ в Одеській області при передачі заявником 1000 доларів США вказаним правоохоронцям.
12.06.2014р. о 01.38 та 01.50 вказані працівники міліції були затримані згідно ст.208 КПК України. При цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України (одержання хабара).
13.06.2014р. слідчим суддею Приморського районного суду м.Одеси Цильмаком К.П. у відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обрано запобіжних захід у вигляді тримання під вартою, при цьому визначено альтернативний захід заставу. 16.06.2014р. у відношенні останніх обрано запобіжний захід у вигляді застави.
Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабміну УРСР від 29.07.1991р. № 114, передбачає порядок та підстави для звільнення працівників органів внутрішніх справ.
Звільнення за скоєння вчинків, які дискредитують звання рядового і начальницького складу, та звільнення осіб рядового або начальницького складу, які притягнуті до відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення або кримінального правопорушення, дійсно є окремими підставами для звільнення (п.п.66,67 Положення).
Дискредитація - це підрив довір'я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, можна прийти до висновку, що вони тісно пов'язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.
Ці вимоги відображені у ст. 5 Закону України «Про державну службу», Кодексі честі працівника органів внутрішніх справ, Етичному кодексі працівника органів внутрішніх справ та інших нормативно-правових актах, що регулюють діяльність органів системи МВС України та їх особового складу.
Тому під вчинками, що дискредитують звання працівника ОВС та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.
До таких вчинків, слід віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в ОВС; систематичне поширення компрометуючої ОВС України інформації за допомогою засобів мас-медіа.
Тому, якщо під вчинком, що дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ, обрані обставини, за яких відкрито кримінальне провадження та працівнику ОВС оголошено про підозру, то належним доведенням факту дискредитації у вигляді грубого порушення позивачем законності та дисципліни, як підстави для звільнення, є вирок суду або постанова про закриття провадження по справі з нереабілітуючих підстав у кримінальній справі, які набрали законної сили.
Вважаю, що відповідач під час судового розгляду не довів правомірність прийнятого рішення, а саме: звільнення позивача за п.66 (за дискредитацію звання рядовою і начальницького складу органів внутрішніх справ) Положення, не надав належних доказів порушення позивачем честі працівника органів внутрішніх справ України та не надав суду доказів скоєння позивачем проступку, який виразився у підриві довіри та авторитету органів внутрішніх справ України навмисними діями, що не сумісно із подальшим проходженням служби в ОВС України.
Відповідно до ч.1 ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Звільнення позивача за вчинення дисциплінарного проступку, наявність якого ґрунтується лише на обставинах, за яких прийнята постанова про порушення кримінальної справи, є неправомірним, оскільки винуватість особи на час звільнення в установленому законом порядку не доведена.
Фактично висновком службового розслідування вважаються встановленими обставини вчинення позивачем злочину без отримання вироку суду, якій би набрав законної сили. При цьому відповідачем, з доводами якого погодився суд першої інстанції, не враховані обставини невизнання ОСОБА_1 своєї вини в отриманні хабара, яка має бути доведена лише вироком суду або постановою про закриття провадження по справі з нереабілітуючих підстав у кримінальній справі, які б набрали законної сили.
Відповідач після отримання інформації про відкриття кримінального провадження та оголошенні ОСОБА_1 підозри у вчиненні злочину мав відсторонити його від займаної посади та вирішити питання про його звільнення за п.66 або 67 Положення лише після отримання відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.
Оцінюючи викладене, вважаю, що висновки суду апеляційної інстанції ґрунтуються на неправильній правовій оцінки обставин по справі, які призвели до невірного вирішення справи.
Суддя Одеського
апеляційного адміністративного суду ОСОБА_4