Справа № 0870/7005/12
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2012-08-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2012 року (12 год. 07 хв.) Справа № 0870/7005/12

Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Киселя Р.В.,

при секретарі судового засідання Кай К.В.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області про визнання дій неправомірними та скасування рішень.

18.07.2012 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - позивач) до Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області (далі відповідач), в якому позивач, після уточнення своїх вимог, просить визнати дії відповідача по накладанню на позивача фінансового стягнення неправомірними, скасувати рішення відповідача від 11.07.2012 №110 про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу, на які нараховуються страхові внески, №111 про застосування фінансових санкцій за подання до органів ПФУ недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, № 112 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом ПФУ або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених внесків, витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не направляв позивачу акт про результати перевірки останнього, на підставі якого були прийняті оскаржувані рішення. Рішення відповідачем прийняті на підставі норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон №1058), які з 01.01.2011 втратили чинність, а Закону, який би передбачав застосування штрафу за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески та за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, не існує.

Ухвалою від 19.07.2012 провадження у справі було відкрите, судове засідання призначене на 01.08.2012.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 07.08.2012.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав наведених у письмових запереченнях, зокрема зазначивши, що відносно позивача була проведена планова перевірка щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та інших платежів, контроль за нарахуванням та сплатою яких покладено на відповідача, а також достовірності відомостей поданих до Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування за період з 26.11.2002 по 30.04.2012. Про проведення перевірки позивача було поінформовано. За результатами перевірки був складений акт від 19.06.2012 №18. Зазначений акт був направлений позивачу 20.06.2012 та отриманий ним 23.06.2012.

Перевіркою було встановлено, що в грудні 2010 року у додатку №4 Розрахунку сум страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування (далі Розрахунок), позивачем був занижений фонд оплати праці (відпускні), на які нараховуються страхові внески у сумі 4436,76 грн. Таким чином позивачем були порушені вимоги п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону №1058 в тій частині, що страхувальник зобовязаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески та ч. 1 ст. 19 цього закону в тій частині, що позивач є платником страхових внесків за Законом №1058.

З приводу зазначеного порушення вимог Закону №1058 відповідачем були прийняті оскаржувані рішення. Зазначені рішення були прийняті відповідачем на підставі ч. 9 ст. 106 Закону №1058. Відповідач вважає, що оскаржувані рішення є правомірними, оскільки в силу вимог Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон №2464) йому надане право приймати такі рішення. Тому присив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 07.08.2012 проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Повідомленням від 21.05.2012 №2669/03, яке було отримане позивачем 25.05.2012, відповідач поінформував позивача про проведення з 13.06.2012 по 19.06.2012 планової перевірки позивача з питань дотримання вимог законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове держане соціальне страхування та інших платежів, контроль за нарахуванням та сплатою якого покладено на Пенсійний фонд України, а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування.

На підставі направлення від 12.06.2012 №81 співробітниками відповідача була проведена перевірка позивача щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове держане соціальне страхування та інших платежів, контроль за нарахуванням та сплатою якого покладено на Пенсійний фонд України, а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування за період з 26.11.2002 по 30.04.2012.

За наслідками зазначеної перевірки був складений акт від 19.06.2012 №18, згідно висновків якого, відповідачем було встановлено порушення позивачем, крім іншого, вимог п.6 ч. 2 ст. 17, ч. 1 ст. 19 Закону №1058 та п. 5.1 ст. 5 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за № 64/8663, а саме: в грудні 2010 року у додатку 4 Розрахунку занижений фонд оплати праці (відпускні) в сумі 4436,76 грн., що призвело до заниження (не обчислення) страхових внесків по тарифу 33,2% в сумі 1473,00 грн. (розрахунково-платіжна відомість за грудень 2010 року).

Також встановлено порушення позивачем вимог п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону №1058 та пп.3.6 п. 3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звітів щодо сум нарахованих внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування органам Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 05.11.2009 №26-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2009 за №1136/17152, а саме: у звіті по таблиці 6 «Відомості про нарахування заробітку (доходу) застрахованим особам» та таблиці 7 «Суми, нараховані за дні тимчасової непрацездатності, щорічної та додаткової відпустки, та суми, нараховані у минулих періодах», додатку 4 «Звіт про суми нарахованої заробітної плати (грошового забезпечення, доходу) застрахованих осіб та суми нарахованих внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до органів Пенсійного фонду України» в грудні 2010 року невірно відображений (занижений) фонд оплати по найманим працівникам (згідно розрахунково-платіжної відомості за грудень 2010 року №12), у тому числі: ОСОБА_4 занижений фонд оплати праці на 742,44 грн., ОСОБА_5 занижений фонд оплати праці на 736,08 грн., ОСОБА_6 занижений фонд оплати праці на 736,08 грн. ОСОБА_7 занижений фонд оплати праці на 736,08 грн., ОСОБА_8 занижений фонд оплати праці на 743,04 грн., ОСОБА_9 занижений фонд оплати праці на 743,04 грн.

11.07.2012 відповідачем був складений акт відмови позивача від підписання акту перевірки.

Зазначений вище акт перевірки був надісланий позивачу та отриманий ним 23.06.2012. разом із вимогою про сплати боргу від 19.06.2012 №Ф-1530.

11.07.2012 відповідачем були прийняті оскаржувані рішення:

- №110 про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу, на які нараховуються страхові внески, яким на підставі п. 3 ч. 9 ст. 106 Закону №1058 до позивача були застосовані фінансові санкції в розмірі 4436,76 грн.;

- №111 про застосування фінансових санкцій за подання до органів ПФУ недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, яким на підставі п. 5 ч. 9 ст. 106 Закону №1058 до позивача були застосовані фінансові санкції в сумі 170 грн.;

- № 112 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом ПФУ або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених внесків, яким на підставі п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону №1058 до позивача застосовані фінансові санкції в сумі 1325,70 грн.

Оскаржувані рішення були надіслані в адресу позивача та отримані останнім 19.07.2012.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до яких, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неотримання від відповідача акту перевірки. Проте, це твердження позивача спростовується матеріалами справи, згідно яких позивач отримав зазначений акт 23.06.2012.

Щодо застосованих відповідачем в обґрунтування оскаржуваних рішень норм, які на час прийняття цих рішень втратили чинність, суд зазначає наступне.

Пунктами 3, 4, 5 частини 9 статті 106 Закону №1058 в редакції, яка була чинною до 01.01.2011 та втратила чинність на підставі пп. й) пп. 12) п. 11 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464, виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції: за приховування (заниження) страхувальником суми заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, накладається штраф у розмірі всієї суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу), а в разі повторного протягом року такого порушення - штраф у триразовому розмірі суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу); 4) за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми; за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою або подання недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку та іншої звітності, передбаченої законодавством, до територіальних органів Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків суми страхових внесків, які були сплачені або підлягали сплаті за відповідний звітний період, за кожний повний або неповний місяць затримки подання відомостей, звітності, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а в разі повторного протягом року такого порушення - у розмірі 20 відсотків зазначених сум та не менше 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обґрунтування права на застосування зазначених норм відповідач в своїх запереченнях посилається на норму ч. 6 п. 7 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464, за змістом якої, на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

З наведеної норми вбачається, що у відповідача зберігаються повноваження щодо застосування фінансових санкцій, якими він був наділений до набрання чинності Законом №2464, лише стосовно сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року.

Разом з тим, нараховані позивачу за оскаржуваними рішеннями фінансові санкції в жодному випадку не є тими штрафними санкціями про які йдеться в ч. 6 п. 7 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464, оскільки ці санкції нараховані відповідачем та не сплачені позивачем вже після 01.01.2011, а саме 11.07.2012.

Згідно із п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 30.05.2001 № 7-рп/2001 у справі за конституційним зверненням відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_10» щодо офіційного тлумачення положень пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України, частин першої, третьої статті 2, частини першої статті 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про відповідальність юридичних осіб) положення пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України треба розуміти так, що ним безпосередньо не встановлюються види юридичної відповідальності. За цим положенням виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності, а також діяння, що є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями як підстави кримінальної, адміністративної, дисциплінарної відповідальності, та відповідальність за такі діяння. Зазначені питання не можуть бути предметом регулювання підзаконними нормативно-правовими актами.

Отже, приймаючи оскаржувані рішення відповідач неправомірно застосував норми Закону №1058, оскільки з урахуванням ч. 6 п. 7 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464 вони стосуються лише санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01.01.2011, проте як відповідачем ці санкції застосовані за наслідками акту перевірки від 19.06.2012 №18 11.07.2012, тобто вже після 01.01.2011.

Крім того, суд зазначає, що зі змісту наданих позивачем до матеріалів справи копій платіжних доручень від 17.12.2010 вбачається, що за грудень 2010 року позивачем на користь відповідача були перераховані в рахунок сплати нарахованих внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в розмірі 33,2% - 1449,95 грн. та 5750,19 грн., а разом 7200,14 грн. А за змістом додатків до акту перевірки від 19.06.2012 №18 позивач повинен був перерахувати відповідачу за цей період згідно власних звітів 5003,37 грн., згідно даних перевірки 6476,37 грн. Таким чином, з урахуванням визначеної відповідачем суми до сплати внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за грудень 2010 року, яку повинен був сплатити позивач, сума переплати яку він здійснив за цей період становить 7200,14 грн. - 6476,37 грн. = 723,77 грн.

Отже, за грудень 2010 року позивач у повному обсязі сплатив внески до Пенсійного фонду України.

З врахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо скасування оскаржуваних рішень відповідача, а відтак, про необхідність їх задоволення.

Разом з тим, суд зазначає, що вимоги позивача про визнання дій відповідача по накладенню на позивача фінансових санкцій є необґрунтованими, оскільки за приписами ч. 11 ст. 25 Закону №2464 відповідач вправі вчиняти оскаржувані дії. Відтак у задоволенні позову у цій частині слід відмовити.

Через наведене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Квитанцією від 17.07.2012 №П545/946445/1 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 115 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, то з Державного бюджету України на користь позивача мають бути стягнуті понесені ним судові витрати у розмірі 115 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області про визнання дій неправомірними та скасування рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області від 11.07.2012 №110, яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 застосовані фінансові санкції за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, в сумі 4436,76 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області від 11.07.2012 №111, яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 застосовані фінансові санкції за подання до органів ПФУ недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, в сумі 170,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі Запорізької області від 11.07.2012 №112, яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 застосовані фінансові санкції за донарахування органом ПФУ або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених внесків, в розмірі 1325,70 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає: 70033, Запорізька область, Вільнянський район, с. Новотроїцьке, вул. Шкільна, 80-а) витрати по сплаті судового збору в сумі 115,00 грн. (сто пятнадцять гривень 00 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя (підпис) Р.В. Кисіль

Постанова виготовлена у повному обсязі 10.08.2012.