Справа № 331/3266/16-а(2-а/331/75/2016)
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2016 рокусправа № 331/3266/16-а(2-а/331/75/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого судді: Коршуна А.О. (доповідач)

суддів: Панченко О.М. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2016р. у справі №331/3266/16-а (2-а/331/75/2016)
за позовом:ОСОБА_1
до: третя особа: про:Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району Кабінет Міністрів України визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

22.04.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя з позовом до Управління праці та соціального захисту населення по Жовтневому району Запорізької міської ради (далі - УПСЗН) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії. /а.с. 1-10/.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.04.2016р. за вищезазначеним адміністративним позовом було відкрито провадження в адміністративній справі №331/3266/16-а (2-а/331/75/2016) та справу було призначено до судового розгляду /а.с. 15 /.

22.06.2016р. позивачем було подано до суду доповнений адміністративний позов у даній справі / а.с. 35-43/, у якому у якості третьої особи зазначено Кабінет міністрів України, та зазначено найменування відповідача - Управління праці та соціального захисту населення по Олександрівському району Запорізької міської ради (далі - УПСЗН).

Позивач, посилаючись у позовній заяві з урахуванням доповнень до адміністративного позову / а.с. 35-43/ на те, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та має статус інваліда війни 2 групи, і відповідно до ст. 13 Закону України «Про соціальний статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право на отримання разової грошової допомоги щорічно до 5 травня у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, у 2016р. йому була виплачена ця допомога у розмірі 2600 грн., що є менше ніж визначено положеннями чинного законодавства, оскільки розмір мінімальної пенсії за віком в 2016р. на момент здійснення виплати становить 1074 грн., і виходячи з цієї суми розмір допомоги становить 8592 грн., позивач вважає такі дії відповідача необґрунтованими та безпідставними у зв'язку з чим звернувся до відповідача з заявою здійснити перерахунок державної допомоги та здійснити виплату йому цієї допомоги у розмірі визначеному відповідно до законодавства - 8592 грн., але відповідач у здійснення перерахунку та виплати відмовив, та повідомив його про те, що державна одноразова грошова допомога до 5 травня у 2016р. йому виплачена у розмірі, який визначено відповідно до положень чинного законодавства, позивач вважає, таку відмову необґрунтованою та безпідставною, такою що суперечать вимогам чинного законодавства та порушує його права та інтереси, при цьому він зазначає що такі дії відповідача мають системний характер - допомога до 5 травня виплачується йому відповідачем щорічно у розмірах менших ніж передбачено законом, у зв'язку з чим він змушений постійно звертатись до суду за захистом свої права, просив суд визнати такі дії відповідача протиправними та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому разової грошової допомоги щорічно до 5 травня у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, у 2016р. виходячи з розміру цієї допомоги 8592 грн. з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги у розмірі 2600 грн.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2016р. у справі №331/3266/16-а (2-а/331/75/2016) в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до УПСЗН, третя особа Кабінет Міністрів України, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено. (суддя Атоненко М.В.) /а.с. 54-56/.

Позивач, не погодившись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу / а.с. 60-65/, у які посилаючись на те, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи не було з'ясовано усі обставини справи, які мають значення для її вирішення та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до постановлення ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив суд скасувати постанову суду першої інстанції від 14.07.2016р. та постановити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач та третя особа , у письмових запереченнях на апеляційну скаргу / а.с. 78-79, 84-86/ заперечували проти доводів апеляційної скарги позивача, та посилаючись на те, що судом першої інстанції постановлено у справі обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 14.07.2016р. залишити без змін.

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, підтримав доводи викладені у письмових запереченнях третьої особи та відповідача на апеляційну скаргу та просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції від 14.07.2016р. залишити без змін.

Позивач та представник відповідача у судове засідання не з'явились. Особи, які беруть участь у розгляді справи про день, годину та місце розгляду даної справи апеляційним судом повідомлені належним чином /а.с. 73-76/, відповідач надав суду письмове клопотання / а.с. 77/, у якому просив суд розглянути справу у відсутність свого представника. За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу у відсутність позивача та представника відповідача.

Заслухавши у судовому засіданні представника третьої особи, перевіривши у судовому доводи апеляційної скарги, матеріали даної адміністративної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що ОСОБА_1, позивач у даній справі, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має статус інваліда війни 2 групи, і відповідно до ст. 13 Закону України «Про соціальний статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право на отримання разової грошової допомоги щорічно до 5 травня, зазначені обставини підтверджуються належними письмовими доказами, які були досліджені судом у судовому засіданні та долучені до матеріалів справи /а.с. 11//, та не заперечувались відповідачем під час розгляду справи.

Також судом встановлено, що відповідачем у справі, на обліку у якого перебуває ОСОБА_1, у квітні 2016р. здійснено виплату позивачу разової щорічної державної допомоги до 5 травня за 2016 рік , як інваліду війни 2 групи, у розмірі 2600 грн. / а.с. 13 зворотна сторона/.

Позивач звернувся до відповідача з заявою щодо невиплати йому у повному обсязі щорічної державної допомоги до 5 травня за 2016 рік , як інваліду війни 2 групи, та відповідач листом від 20.04.2016р. за вих.. №01-09/В-94 / а.с. 13/ повідомив ОСОБА_1 про те, що щорічна державна допомога до 5 травня за 2016 рік , як інваліду війни 2 групи, виплачена йому у повному обсязі / а.с. 13/.

Спірні відносини, які виникли між сторонами у справі з приводу визначення розміру разової щорічної державної допомоги до 5 травня за 2016 рік , яка виплачується особам, які мають статус інваліда війни 2 групи, врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у разі старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічно до 5-ого травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам 1-ої групи - десять мінімальний пенсій за віком; 2-ої групи - вісім мінімальний пенсій за віком; 3-ьої групи - сім мінімальний пенсій за віком.

Пунктом 20 Розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» була змінена вищезначена стаття Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме зазначено, що до 5-ого травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом України «Про державний бюджет»

Але, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. серед інших визнані такими, що не відповідають Конституції України положення п. 20 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» стосовно виплати щорічної разової допомоги.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України передбачено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Аналіз положень ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням вимог щодо дії нормативно-правових актів в часі, дає можливість зробити висновок про те, що станом на час виплати позивачу відповідачем щорічної державної допомоги до 5 травня за 2016 рік , як інваліду війни 2 групи, яке мало місці у квітні 2016р., будь - які зміни до цієї статті не вносились, отже відповідач, який є органом державної виконавчої влади та у спірних відносинах виступає у якості суб'єкта владних повноважень, у 2016 році при нарахуванні позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня повинен був застосовувати законодавство, яке діяло на час проведення відповідних щорічних виплат грошової допомоги до 5 травня, а саме положення ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції від 09.07.2007 р., відповідно до якої щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам 1-ої групи - десять мінімальний пенсій за віком; 2-ої групи - вісім мінімальний пенсій за віком; 3-ьої групи - сім мінімальний пенсій за віком.

Посилання відповідача, як в обґрунтування правомірності своїх дій щодо проведення виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2016р. позивачу у розмірі 2600 грн., на постанову Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016р. «Про деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» та на паспорт відповідної бюджетної програми, не можуть бути прийняти судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

За таких обставин за конституційними нормами, виходячи із пріорітетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при здійсненні нарахування та виплати позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня у 2016р. застосуванню підлягають положення ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не положення постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016р. «Про деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», які істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку , що відповідач у справі, який здійснив у квітні 2016р. виплату позивачу щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у 2016 р. у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016р., діяв не всупереч вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ч. 2 ст. 152 Конституції України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції під час розгляду даної справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи та зібраним у справі доказам, що призвело до постановлення ним рішення у даній справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, що відповідно до положень ст. 202 КАС України є підставою для скасування такого рішення суду першої інстанції, а постанову суду першої інстанції від 14.07.2016р. у даній справі скасувати.

Вирішуючи по суті заявлені позивачем у справі позовні вимоги, колегія суддів враховуючи вищезазначені обставини, які були встановлені судом під час розгляду даної справи та підтверджені належними письмовими доказами, які були досліджені судом під час розгляду справи та долучені до матеріалів справи, приймаючи до уваги норми чинного законодавства, яке регулює спірні відносини з урахуванням дії законів та нормативно-правових актів в часі, вважає, що заявлені позивачем у справі позовні вимоги в частині визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату державної одноразової грошової допомоги до 5 травня у 2016р. у розмірі визначеному відповідно до чинного законодавства - 8592 грн. з відрахуванням раніше виплаченої суми , знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, а тому заявлені позивачем у цій частині позовні вимоги необхідно задовольнити та визнати дії відповідача щодо відмови позивачу у проведенні нарахування разової щорічної державної допомоги до 5 травня за 2016 рік протиправними, зобов'язати відповідача зробити перерахунок та виплатити позивачу разову щорічну державну допомогу до 5 травня за 2016 рік , як інваліду війни 2 групи, у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком виходячи із розміру, який встановлено ст.. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) грн., а у задоволенні решти позовних вимог відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково .

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2016р. у справі №331/3266/16-а (2-а/331/75/2016) - скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення по Жовтневому району м. Запоріжжя щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні нарахування разової щорічної державної допомоги до 5 травня за 2016 рік протиправними.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району () зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 разову щорічну державну допомогу до 5 травня за 2016 рік , як інваліду війни 2 групи, у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком виходячи із розміру, який встановлено ст.. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» , з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст виготовлено - 02.09.2016 р.

Головуючий: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: Л.П. Туркіна