Справа № 805/244/16-а
Суддя: Василенко Любов Андріївна
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Аляб'єв І.Г.
Суддя-доповідач - Василенко Л.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року справа №805/244/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів: Жаботинської С.В, Ханової Р.Ф.,

при секретареві судового засідання Томах О.О.,

з участю позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача 1 Коваленко О.В.,

представника відповідача 2 Коваленко О.В.,

представника відповідача 3 Юрасової О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 8 червня 2016 року у справі № 805/244/16-а за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, треті особи: Міністерство внутрішніх справ України, Державна казначейська служба України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 01.02.2016 року (відповідно до поштового штемпелю відправлення т.1 а. с.22) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі - Відповідач 1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - ГУ МВС України в Донецькій області або Відповідач 2), Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - Маріупольське МУ ГУ МВС України в Донецькій області або Відповідач 3), треті особи: Міністерство внутрішніх справ України, Державна казначейська служба України, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність відповідачів, (зазначивши при цьому в позові одного відповідача - ГУ НП в Донецькій області) ;

- скасувати наказ ГУ НП в Донецькій області № 339 від 03.11.2015 року;

- зобов'язати начальника ГУ НП в Донецькій області розглянути рапорт від 01.11.2015 року, видати направлення на військово-лікарську комісію та звільнити з органів внутрішніх справ за станом здоров'я;

- стягнути з ГУ НП в Донецькій області моральну шкоду у розмірі 1000000 грн.;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України в Донецькій області №404 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення з посади заступника начальника ізолятора тимчасового тримання засуджених та заарештованих осіб Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України та згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України;- зобов'язати ГУ МВС України в Донецькій області поновити на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання засуджених та заарештованих осіб Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області з органів внутрішніх справ;

- зобов'язати ГУ МВС України в Донецькій області прийняти до розгляду рапорт від 01.11.2015 про звільнення з органів внутрішніх справ за станом здоров'я та видачу відповідного направлення на військово-лікарську комісію;

- зобов'язати Маріупольське МУ ГУ МВС України в Донецькій області відшкодувати середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 до дня поновлення на посаді згідно рішення суду (т.1 а. с. 4-5, 126).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 8 червня 2016 року відмовлено у задоволенні зазначеного позову ОСОБА_3 (а. с. 187-189).

Позивач не погодився з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу, уточнену апеляційну скаргу, в яких посилався на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, у зв'язку з чим просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити позов в повному обсязі. Зокрема, доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що ним подався рапорт на звільнення в зв'язку з хворобою з одночасним проханням надати направлення на військово-лікарську комісію (ВЛК), після введення в оману відділом кадрового забезпечення та відмови видати направлення на ВЛК позивач подав рапорт для працевлаштування в лавах Національної поліції України, який порадили подати працівники відділу кадрового забезпечення (т.1 а. с. 132-134, т.2 а. с.).

Судові засідання у даній справі проводилися в режимі відео конференції, а закінчений розгляд справи за апеляційною скаргою у відкритому судовому засіданні за участі позивача та представників всіх сторін.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представники відповідачів заперечували проти апеляційної скарги, вважаючи її доводи необгрунтованими та просив відмовити в задоволенні скарги, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, вивчила доводи апеляційної скарги, перевірила їх за матеріалами справи і дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач з 15.08.07.2000 до 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ Донецької області.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 06 листопада 2015 року № 404 о/с «По особовому складу» згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_3, заступника начальника ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Маріупольського міського управління звільнено з органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) (т.1 а. с. 109).

Спір між сторонами щодо попередження позивача про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів згідно Закону України «Про Національну поліцію» №580- VIII від 02.07.2015 року відсутній.

Спірним питанням, яке підлягає вирішенню у справі є насамперед правомірність (протиправність) вищенаведеного наказу ГУ УМВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 404 о/с в частині звільнення позивача за скороченням штатів з огляду на дотримання (недотримання) ГУ УМВС України в Донецькій області та Маріупольським МУ ГУМВС України в Донецькій області при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штатів вимог п.9, 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та п. 64 «г» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

Відповідно до п. 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIІI (далі - Закон №580) працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Таким чином, зазначеним законом передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме, прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

За приписами п. 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580 працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до п.п. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114) особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

На підставі аналізу змісту наведених норм колегія суддів дійшла висновку про те, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п. 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580. Водночас, ті працівники, які відмовились від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Під час апеляційного провадження представники відповідачів пояснили, що звільнення здійснено внаслідок того, що позивач не виявив бажання та не подав рапорт про подальше проходження служби в органах Національної поліції України.

В рапорті начальника відділу Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_7 (без зазначення дати та мети складання) на ім'я начальника УКЗ ГУ НП в Донецькій області підполковника ОСОБА_8 зазначено, що ОСОБА_3 05.11.2015 звернувся до відділу кадрового забезпечення Маріупольського МУ з проханням надати йому направлення для проходження ВЛК на придатність перебування на посаді. При цьому ОСОБА_3 подав рапорт про звільнення із ОВС через хворобу, однак жодних документів, які підтверджували його захворювання останнім надано не було. ОСОБА_3 було роз'яснено порядок отримання направлення щодо проходження ВЛК та звільнення у подальшому. 06.11.2015 ОСОБА_3 написав рапорт про звільнення за власним бажанням, однак рапорт з керівництвом Маріупольського МУ не погодив та до відділу кадрового забезпечення Маріупольського МУ не надав. До того ж питання щодо подальшого проходження служби ОСОБА_3 було розглянуто керівництвом Маріупольського МУ, УВБ в Донецькій області ДВБ МВС України, ВІОС УКЗ ГУМВС України в Донецькій області та прийнято рішення про недоцільність призначення останнього до лав Національної поліції України (т.1 а. с. 108).

ОСОБА_7, яка була допитана в суді апеляційної інстанції як свідок, підтвердила подання цього рапорту вже після звільнення позивача. Метою подачі цього рапорту були звернення позивача та його представника до органів Національної поліції щодо безпідставного звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Під час апеляційного провадження свідок ОСОБА_7 стверджувала, що позивачеві видано направлення на ВЛК за його рапортом на звільнення за хворобою.

Позивач стверджував, що з рапортом від 01.11.2015 року він звертався до працівників відділу кадрового забезпечення Маріупольського МУ ГУ МВС України, направлення на ВЛК йому не видавалося.

Колегія суддів з огляду на процесуальні принципи належності та допустимості доказів дійшла висновку про те, що докази отримання та реєстрації рапорту позивача і видачу направлення для проходження ВЛК відсутні. Відсутність зазначених належних доказів, які підтверджуються певними засобами доказування не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору за положеннями ч.4 ст.70 КАС України, унеможливлює прийняття судом позиції відповідачів стосовно належного виконання ними своїх обов'язків. Маріупольське МУ ГУ МВС України в Донецькій області як суб'єкт владних управлінських функцій не надало належних доказів дотримання ним порядку обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію відповідно до Інструкції, затвердженої постановою КМУ від 27.11.1998 року №1893 з наступними змінами та доповненнями, Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, затвердженої постановою КМУ від 30 листопада 2011 року №1242, а також Інструкції з діловодства в системі внутрішніх справ України, затвердженої наказом цього Міністерства від 23.08.2012 №747.

На виконання всіх цих Інструкцій Маріупольське МУ ГУ МВС України в Донецькій області було зобов'язано забезпечити реєстрацію рапортів та їх опрацювання.

Колегія суддів зазначає, що реєстрація внутрішніх документів, пов'язаних з проходженням служби ОСОБА_3 відсутня на всіх етапах її проходження. Суд апеляційної інстанції зобов'язував відповідачів надати документи, пов'язані з проходженням публічної служби позивача після переведення його до міста Маріуполя ( т.1 а. с. 245 - 246). Жодні документи, які б підтверджували, характеризували позивача впродовж періоду проходження служби в м.Маріуполі відсутні, за виключенням службової характеристики, наданої 30.10.2015 року, за декілька днів перед звільненням, долученої до матеріалів справи ( т.1 а. с. 113), з якою позивач не був ознайомлений.

Позивач також стверджує, що після того, як йому не було видане направлення на ВЛК за рапортом від 01.11.2015 року, ним 03.11.2015 року було подано рапорт про звільнення та переведення до центральних та інших органів виконавчої влади.

Рапорти аналогічного змісту подавали всі працівники МВС, які виявили бажання бути переведеними до органів НП України. Цю обставину підтвердили свідок ОСОБА_7 та представники відповідачів.

Представники другого та третього відповідачів заперечували проти факту подання позивачем і цього рапорту. Ці заперечення колегія суддів не приймає з огляду на зазначений вище рапорт посадової особи ОСОБА_7 ( т.1 а.с.108) та пояснення представників другого та третього відповідачів.

Колегія суддів вказує на суперечність доводів представників другого та третього відповідачів з огляду на те, що з одного боку, вони посилаються на неподання рапорту позивачем для подальшого проходження служби, а з іншого, на відсутність можливості подальшого використання на службі.

Щодо можливості подальшого використання позивача на службі, колегія суддів зазначає, що позивач за збігом життєвих та професійних обставин (зокрема, вимушена втрата постійного місця проживання в м.Донецьку) виявив бажання перейти на службу до органів УМВС в Київській області. Проколом засідання кадрової комісії ГУ МВС України в Донецькій області від 29.09.2009 року позивачеві відмовлено у відрядженні (переведенні) до ГУ МВС України в Київській області ( т.1. а. с. 114 - 116). При цьому Департаментом внутрішньої безпеки в Донецькій області 03.09.2015 року був наданий позитивний висновок щодо переміщення позивача та призначення його на посаду начальника СКР Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області (т.1 а. с. 240). Під час апеляційного провадження представники відповідачів таку відмову вмотивовували необхідністю використання позивача на службі саме в Донецькій області.

Разом з тим, у подальшому, в основу звільнення позивача Маріупольське МУ УМВС України в Донецькій області та ГУ МВС України в Донецькій області поклали не тільки відсутність бажання позивача продовжувати службу, але й неможливість його використання відповідно до п.64 «г» Положення №114, а саме, відсутність можливості подальшого використання на службі. Таку неможливість відповідачі доводять листом МВС України від 22.10.2015 року №38567, яким запропоновано начальнику ГУ МВС України в Донецькій області, серед іншого, надати списки працівників, бажаючих продовжити службу (роботу) в поліції ( т.2 а. с. 89 - 90).

За пунктом 2.2 наведеного листа, списки всіх працівників, бажаючих продовжити службу (роботу) в поліції, мають бути погоджені з інспекцією з особового складу та підрозділом внутрішньої безпеки в області. В наданому суду списку позивач значиться під №68 у графі «Погоджено», в свою чергу поділеній на 2 графи: УВБ та ІОС, а яких є рукописні помітки «не погоджено». Список підписаний начальником Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області Матвійчуком С.А. Погоджено від імені УВБ в Донецькій області ДВБ МВС України старшим оперуповноваженим в ОВС ОСОБА_10 Дата погодження 29.10.2015 року.

З огляду на встановлені вище обставини, суд встановив невідповідність між позитивним висновком УВБ в Донецькій області ДВБ МВС України, викладеним в листі від 03.09.2015, підписаного заступником начальника ОСОБА_11 та позначкою старшого оперуповноваженого в ОВС ОСОБА_10А щодо непогодження.

Зазначена суперечність спростовує доводи першого та другого відповідачів щодо неможливості подальшого використання позивача на службі. Документи, які на думку другого та третього відповідачів у справі, підтверджують відсутність можливості подальшого використання на службі надані суду апеляційної інстанції під час останнього судового засідання. До цього, мотивами звільнення позивача через скорочення штатів представники відповідачів зазначали неподання позивачем рапорту про звільнення з органів МВС та переведення до органів НП.

За таких підстав колегія суддів вважає неприйнятним як доказ - довідку ГУ МВС України в Донецькій області від 23.03.2016 №176 л/к про те, що до управління кадрового забезпечення ГУ МВС України в Донецькій області заява про прийняття на службу до Національної поліції від ОСОБА_3 не надходила (т.1 а .с. 107).

Колегія суддів прийняла та оцінила всі надані сторонами додаткові документи в якості письмових доказів з огляду на приписи ч.2 ст.195 КАС України.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, недоведеності ГУ МВС України в Донецькій області, Маріупольським МУ ГУ МВС України в Донецькій області обставин відсутності можливості використання на службі позивача та його небажання продовжити проходження служби в органах НП України спірний наказ №404 о/с від 06.11.2015 не можна вважати прийнятим відповідно до ч.3 ст.2 КАС України. Спірний наказ є таким, що не відповідає Закону України «Про національну поліцію» та Положенню про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ в частині вищенаведених норм.

Цей наказ виданий відповідачем з порушенням правил використання повноважень, оскільки зазначені повноваження спрямовані для належного формування органів Національної поліції України, а не для безпідставного звільнення зі служби працівників органів МВС. Спірний наказ не є обґрунтованим тому, що прийнятий без урахування всіх обставин, які мають значення для прийняття рішення.

Порушеними є також принцип рівності та пропорційності, зокрема дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав особи і цілями на досягнення яких спрямоване це рішення.

Таким чином ГУ МВС України в Донецькій області порушені пункти 1, 2, 3, 7, 8, ч.3 ст.2 КАС України.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог про скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області №404 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_3 внаслідок його протиправності.

Виходячи з дискреційних повноважень ГУ МВС України в Донецькій області, Маріупольського МУ ГУ МВС України в Донецькій області, керуючись ч.2 ст.11 КАС України, колегія суддів вважає необхідним надати можливість ГУ МВС України в Донецькій області вирішити питання щодо можливості подальшого використання позивача на службі у відповідності до вимог закону.

Зазначений спосіб судового захисту узгоджується з повноваженнями суду при вирішенні справи відповідно до абзаців 10, 11 частини 2 статті 162 КАС України та дискреційними функціями відповідачів.

Внаслідок визнання протиправним та скасування зазначеного спірного наказу в частині звільнення ОСОБА_3 з посади підлягають задоволенню позовні вимоги про поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника начальника ізолятора тимчасового тримання засуджених та заарештованих осіб Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які є похідними від протиправності наказу про звільнення.

При проведенні обчислення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що середній заробіток необхідно стягнути за період вимушеного прогулу з 07.11.2015 року до 05.09.2016 року (дата прийняття рішення судом апеляційної інстанції про поновлення на посаді), який за офіційними даними Міністерства соціальної політики України становить 207 робочих днів ( листопад 2015 - 16 робочих днів, грудень 2015 - 2, січень 2016 - 19, лютий 2016 - 21, березень 2016 - 22, квітень 2016 - 21, травень 2016 - 19, червень 2016 - 20, липень 2016 - 21, серпень 2016 - 22, вересень 2016 - 3).

Середньоденна заробітна плата за довідкою відповідача про розмір грошового забезпечення позивача розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року і становить 146,80грн, середньомісячна заробітна плата становить 4477, 41грн ( т.2 а. с. 44).

Тобто, сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню з Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь позивача за час вимушеного прогулу склала 30387,60 грн. із розрахунку 146,80 грн. х 207 робочих днів вимушеного прогулу.

Решта позовних вимог задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

В прохальній частині уточненої апеляційної скарги ( т.2 а. с. 83 - 87) позивач просив задовольнити тільки частину із всіх заявлених позовних вимог. Встановлено, що позивачем були заявлені позовні вимоги, які він збільшив і процесуальною можливістю щодо зменшення або відмови від частини позовних вимог не скористався, а відмова від позовних вимог в апеляційній скарзі нормами КАС України не передбачена, внаслідок чого за правилами апеляційного перегляду колегія суддів повинна вирішити всі позовні вимоги, заявлені позивачем.

Позовні вимоги до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, а саме, про скасування наказу ГУ НП в Донецькій області № 339 від 03.11.2015 року, які не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до листа Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 22.07.2016 №14/а-2016 зазначений наказ ГУ НП в Донецькій області відносно ОСОБА_3 не приймався. Крім того, Головне управління Національної поліції в Донецькій області було утворено 07.11.2015 (а. с. 206).

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання начальника ГУ НП в Донецькій області розглянути рапорт позивача від 01.11.2015 року, видати направлення на військово-лікарську комісію та звільнити позивача з органів внутрішніх справ за станом здоров'я, оскільки ГУ Національної поліції в Донецькій області було утворено 07.11.2015, і позивач не проходив службу в органах Національної поліції України.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 1000000 гривень з ГУ Національної поліції в Донецькій області також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вищенаведених позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено.

Вимога в апеляційній скарзі про стягнення моральної шкоди з відповідачів, а не тільки з ГУ НП України, задоволенню не підлягає, оскільки позовні вимоги, заявлені позивачем про стягнення моральної шкоди були заявлені тільки в первісному позові до ГУ НП в Донецькій області, в задоволенні якої відмовлено.

Колегія суддів вважає неприйнятними посилання представників відповідачів щодо пропущення позивачем строків звернення до суду з цим позовом з огляду на відсутність належних доказів ознайомлення позивача з наказом про звільнення та невидачі до теперішнього часу трудової книжки.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, внаслідок чого постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової про часткове задоволення позову.

В повному обсязі постанову складено 6 вересня 2016 року.

Керуючись ст.2, ст.162, ст.195, ст.196, ст.198 ч.1 п.3, ст.202 ч.1 п.п.1 -4, ст.205 ч.2, ст. 207, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 8 червня 2016 року у справі № 805/244/16-а за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, треті особи: Міністерство внутрішніх справ України, Державна казначейська служба України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди скасувати.

Позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, треті особи: Міністерство внутрішніх справ України, Державна казначейська служба України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області №404 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_3 з посади заступника начальника ізолятора тимчасового тримання засуджених та заарештованих осіб Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України та згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України.

Поновити ОСОБА_3 на посаді заступника начальника ізолятора тимчасового тримання засуджених та заарештованих осіб Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 7 листопада 2015 року.

Зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області вжити заходів щодо належного розгляду питання про можливість подальшого проходження служби ОСОБА_3 в органах Національної поліції України.

Стягнути з Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 07 листопада 2015 до 05 вересня 2016 року у сумі 30387,60 грн. (тридцять тисяч триста вісімдесят сім гривень 60 копійок) з відрахуванням суми обов'язкових податків та зборів.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника начальника ізолятора тимчасового тримання засуджених та заарештованих осіб Маріупольського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 07 листопада 2015 року підлягає негайному виконанню.

Постанова суду в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу підлягає негайному виконанню в межах суми стягнення за один місяць в сумі 4477,41 грн. (чотири тисячі чотириста сімдесят сім гривень 41 копійка).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

Головуючий Л.А. Василенко

Судді: С.В. Жаботинська

Р.Ф.Ханова