Справа № 819/768/14-а
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року Справа № 876/304/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_1 до Тернопільської обласної державної адміністрації, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_12, Релігійна громада "Свято-Миколаївської церкви" Української Автокефальної Православної Церкви м. Бучач, Департамент культури, релігій та національностей Тернопіслької облдержадміністрації про визнання неправомірної бездіяльності, скасування розпорядження та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

15.04.2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_1 звернулися в суд з адміністративним позовом до Тернопільської обласної державної адміністрації, в якому просили: визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо прийняття рішення про реєстрацію змін до статуту релігійної громади Свято-Миколаївської церкви Української Автокефальної Православної Церкви м.Бучач; скасувати ч.2 розпорядження відповідача від 29.05.2013 року №236-од «Про реєстрацію статуту релігійних громад УАПЦ міста Бучача Бучацького району» - про реєстрацію статуту Парафії Святого Отця Миколая міста Бучач Тернопільської єпархії Української Автокефальної Православної Церкви»; зобов'язати відповідача зареєструвати зміни до статуту релігійної громади Парафія Свято-Миколаївської церкви, прийняті на загальних зборах 22 вересня 2013 року та викладені в заяві від 26 вересня 2013 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначають, що Тернопільська ОДА при прийнятті оскаржуваного розпорядження не врахувала обставини реорганізації Української Автокефальної Православної Церкви, внаслідок її об'єднання з частиною Української Православної Церкви (Московського Патріархату) в єдину структуру 25-26 червня 1992 року Всеукраїнським Православним Собором та створення Української Православної Церкви Київського Патріархату та скасовування реєстрації Української Автокефальної Православної Церкви, яка юридично перестала існувати в 1992році. Не перевірила фактичного канонічного підпорядкування релігійної громади «Бучацька парафія храму св.о.Миколая УАПЦ» з часу скасування реєстрації УАПЦ. Не врахувала тієї обставини, що Тернопільська Єпархія УАПЦ була зареєстрована в 1997 році як нова релігійна організація, а також не врахувала відсутності релігійного обєднання (центру) УАПЦ, якому зареєструвала її статут в новій редакції, безпідставно змінивши канонічне підпорядкування релігійної громади Парафія Свято-Миколаївської церкви м. Бучач. Зареєстровані відповідачем зміни до статуту релігійної громади церкви св. Миколая загальні збори релігійної громади не приймали, оскільки громадяни, за заявою яких було прийняте оскаржуване розпорядження Тернопільської ОДА від 29 травня 2013р. № 236-од не діяли від імені релігійної громади церкви св. Миколая в м. Бучачі та не виражають волі цієї громади. На думку позивачів, громадяни, за заявою яких було прийняте оскаржуване розпорядження Тернопільської ОДА від 29 травня 2013р. № 236-од, створили нову релігійну організацію, скориставшись при цьому назвою релігійної організації, яку бажають зареєструвати позивачі.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року в задоволення адміністративного позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що жодних порушень при реєстрації змін до статуту релігійної громади Свято-Миколаївської церкви Української Автокефальної Православної Церкви м. Бучач не встановлено, а тому розпорядження Тернопільської ОДА від 29 травня 2013 року №236од «Про реєстрацію статуту релігійних громад УАПЦ міста Бучача Бучацького району» є правомірним.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою адміністративний позов задоволено повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, представника третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору релігійної громади "Свято-Миколаївської церкви" Української Автокефальної Православної Церкви м. Бучач, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, пунктом 2 розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 29.05.2013 року № 236-од «Про статути релігійних громад Української Автокефальної Православної Церкви міста Бучача Бучацького району у новій редакції» зареєстровано в новій редакції Статут релігійної громади "Парафія Святого Отця Миколая міста Бучач Тернопільської єпархії Української Автокефальної Православної Церкви", який був раніше зареєстрований рішенням виконавчого комітету Тернопільської обласної ради народних депутатів від 25 серпня 1991 року №212 (том 2, а.с.118).

26 вересня 2013 року позивачі звернулися до Тернопільської ОДА із заявою про реєстрацію змін до статуту релігійної громади «Парафія Свято-Миколаївської церкви» Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Бучач. Вказана заява стосувалася змін саме до статуту релігійної громади "Парафія Святого Отця Миколая міста Бучач Тернопільської єпархії Української Автокефальної Православної Церкви", який був раніше зареєстрований рішенням виконавчого комітету Тернопільської обласної ради народних депутатів від 25 серпня 1991 року №212, що підтверджується титульними сторінками 4-ох екземплярів статутів, які долучені представником позивача до матеріалів справи (том 2, а.с.29,35,41,47).

Листом Тернопільської ОДА від 20 грудня 2013 року №К-291 позивачам відмовлено у реєстрації змін до статуту релігійної громади «Парафія Свято-Миколаївської церкви» Української Православної Церкви Київського Патріархату м.Бучач (том 2, а.с.56).

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача про повну безпідставність позовних вимог.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з наступних підстав.

Статтею 35 Конституції України передбачено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

В Україні усі правовідносини, пов'язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України, яке складається із Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього.

Згідно ст.1 цього Закону, його завданнями є : гарантування права на свободу совісті громадянам України та здійснення цього права; забезпечення відповідно до Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та норм міжнародного права, визнаних Україною, соціальної справедливості, рівності, захисту прав і законних інтересів громадян незалежно від ставлення до релігії; визначення обов'язків держави щодо релігійних організацій; визначення обов'язків релігійних організацій перед державою і суспільством; подолання негативних наслідків державної політики щодо релігії і церкви; гарантування сприятливих умов для розвитку суспільної моралі і гуманізму, громадянської злагоди і співробітництва людей незалежно від їх світогляду чи віровизнання.

Частинами 1 та 2 статті 7 цього Закону передбачено, що релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об'єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об'єднання представляються своїми центрами (управліннями).

Згідно ч.1 ст.8 Закону, релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об'єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону. Статут (положення) релігійної організації приймається на загальних зборах віруючих громадян або на релігійних з'їздах, конференціях. Статут (положення) релігійної організації повинен містити відомості про : 1) вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження; 2) місце релігійної організації в організаційній структурі релігійного об'єднання; 3) майновий стан релігійної організації; 4) права релігійної організації на заснування підприємств, засобів масової інформації, інших релігійних організацій, створення навчальних закладів; 5) порядок внесення змін і доповнень до статуту (положення) релігійної організації; 6) порядок вирішення майнових та інших питань у разі припинення діяльності релігійної організації. Статут (положення) релігійної організації не повинен суперечити чинному законодавству.

За приписами частини першої статті 14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" для одержання релігійною громадою правоздатності юридичної особи громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а у Республіці Крим - до Уряду Республіки Крим.

Частинами третьою, шостою статті 14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" передбачено, що орган, який здійснює реєстрацію, в місячний термін розглядає заяву, статут (положення) релігійної організації, приймає відповідне рішення і не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомляє про нього заявникам та що зміни і доповнення статутів (положень) релігійних організацій підлягають реєстрації у тому ж порядку і в ті ж терміни, що і реєстрація статутів (положень).

З матеріалів справи слідує, що на підставі заяви ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 рішенням виконавчого комітету Тернопільської обласної ради від 25 серпня 1991 року № 212 був зареєстрований статут релігійної громади «Бучацька парафія храму Святого Отця Миколая Української Автокефальної Православної Церкви».

Розпорядженням голови Тернопільської ОДА від 29 травня 2013 року № 236-од «Про статути релігійних громад УАПЦ міста Бучача Бучацького району» зареєстровано у новій редакції статут релігійної громади «Парафія Святого Отця Миколая міста Бучач Тернопільської Єпархії Української Автокефальної Православної Церкви».

Колегія суддів зазначає, що у своєму рішенні Європейський суд з прав людини від 14.06.2007р. (справа "Свято-Михайлівська Парафія проти України") зазначив, що внутрішня організація Парафії чітко визначена статутом, а рішення релігійної організації про внесення змін до статуту лежать в площині приватного права та не мають бути об'єктом втручання з боку органів державної влади, якщо вони не порушують прав інших осіб, чи підпадають під обмеження, встановлені пунктами 2 статей 9 та 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Внутрішня структура релігійної організації та норми, що регулюють членство в ній, мають розглядатися як спосіб, в який такі організації виражають їх погляди та дотримуються своїх релігійних традицій.

Пунктом 1.1 Статуту визначено, що парафія св. Миколая міста Бучач є релігійною організацією добровільно об'єднаних громадян Православного віровизнання, мета якої - задоволення своїх духовних потреб. Вона є первинною складовою частиною Тернопільсько-Бучачської Єпархії Української Автокефальної Православної Церкви.

Згідно з пунктом 6.1.Статуту релігійної громади «Бучацька парафія храму Святого Отця Миколая Української Автокефальної Православної Церкви» ( у редакції від 25 серпня 1991 року, чинній на момент проведення загальних зборів) право на внесення зміни і доповнень до статуту мають Парафіяльні Збори в тому числі і в той ж термін, що і реєстрація Статуту згідно 14 Закону Української Республіки «Про свободу совісті та релігійних організацій» (Т.2 а.с.130).

Відповідно до п. 5.9 Парафіяльні Збори складаються з членів, які утворюють дану парафію: кліриків, мирян, які досягли 18- річного віку, перебувають у церковному спілкуванні та відзначаються християнською мораллю.

Згідно п.5.15. Парафіяльна Рада є виконавчим органом Парафіяльних Зборів і підзвітна їм.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.09.2013 року до Тернопільської обласної державної адміністрації громадянами України в кількості 10-ти осіб подано заяву про реєстрацію змін до статуту релігійної громади «Парафія Свято - Миколаївської церкви" Української Православної Церкви Київського Патріархату м. Бучач, протокол загальних зборів від 22.09.2013 №2 та статут.

Нормами Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» визначено вичерпний перелік підстав для відмови у реєстрації статуту (положення) релігійної організації.

У відповідності до ст. 15 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» у реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути відмовлено, якщо її статут (положення) або діяльність суперечать чинному законодавству.

В ході розгляду справи, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не було підтверджено наявності підстав для відмови у реєстрації змін до статуту релігійної організації.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в процесі апеляційного розгляду встановлено, що позивачі не оскаржували в судовому порядку, ні рішення Парафіяльних зборів, на підставі якого було прийняте оскаржуване розпорядження від 29.05.2013 року № 236-од, ні статут релігійної громади.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в задоволенні позовних вимог про скасування п.2 розпорядження відповідача від 29.05.2013 року №236-од «Про реєстрацію статуту релігійних громад УАПЦ міста Бучача Бучацького району» слід відмовити.

Поряд з тим, колегія суддів вважає, що позовна вимога в частині визнання бездіяльності Тернопільської обласної державної адміністрації щодо прийняття рішення за результатами розгляду заяви позивачів від 26 вересня 2013 року є обґрунтованою з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 26 вересня 2013 року позивачами було подано заяву до Тернопільської обласної державної адміністрації про реєстрацію змін до статуту релігійної громади.

Листом Тернопільської обласної державної адміністрації від 21.10.2013 року № 01-755/02 було повідомлено ОСОБА_1 про продовження терміну розгляду заяви про реєстрацію змін до статуту на строк до 3-ох місяців (Т.2, ст. 58(на звороті)).

Листом від 20.12.2013 року № К-291 за підписом заступника голови Тернопільської обласної державної адміністрації відмовлено заявникам у реєстрації статуту релігійної громади «Парафія Святогого Архістратига Михаїла» місто Бучач Тернопільської області Тернопільсько-Бучацької єпархії УПЦ КП (Т.2 а.с.56).

Як зазначено вище, частинами третьою, шостою статті 14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації " передбачено, що орган, який здійснює реєстрацію, в місячний термін розглядає заяву, статут (положення) релігійної організації, приймає відповідне рішення і не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомляє про нього заявникам та що зміни і доповнення статутів (положень) релігійних організацій підлягають реєстрації у тому ж порядку і в ті ж терміни, що і реєстрація статутів (положень).

У відповідності до вимог статті 15 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» в реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути відмовлено, якщо її статут (положення) або діяльність суперечать чинному законодавству. Рішення про відмову в реєстрації статуту (положення) релігійної організації із зазначенням підстав відмови повідомляється заявникам письмово в десятиденний термін. Це рішення може бути оскаржено в суд у порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України.

Відповідно до стаття 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, щорічного послання Президента України до Верховної Ради України про внутрішнє і зовнішнє становище України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов'язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Статтею 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що голови місцевих державних адміністрацій видають розпорядження одноособово і несуть за них відповідальність згідно із законодавством.

Нормативно-правові акти місцевих державних адміністрацій, які стосуються прав та обов'язків громадян або мають загальний характер, підлягають оприлюдненню і набирають чинності з моменту їх оприлюднення, якщо самими актами не встановлено пізніший термін введення їх у дію.

Здійснивши системний аналіз наведених законодавчих норм, колегія суддів дійшла висновку, що реєстрація статуту (внесення змін до статуту) або відмова у реєстрації статуту (внесення змін до статуту) здійснюється органами державної влади, у формі розпорядження, що є виключною компетенцією цих органів.

З матеріалів справи слідує, що у справі відсутні докази того, що відповідач приймав рішення про відмову заявникам у реєстрації змін до статуту релігійної громади відповідно до приписів статі 41 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та статей 14, 15 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

В той же час, зі змісту листа Тернопільської обласної державної адміністрації від 20.12.2013 року слідує, що заявникам надано відповідь на їх заяву від 26.09.2013 року, в якому зазначено, що їм відмовлено у реєстрації змін до статуту релігійної організації з тих підстав, що такі не відповідають вимогам Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації». Підписаний такий лист заступником голови Тернопільської обласної державної адміністрації.

Таким чином, враховуючи, що Тернопільська обласна державна адміністрація не розглянула у встановленому порядку заяву позивачів від 26.09.2013 року про реєстрацію змін до статуту релігійної громади та не прийняла відповідного рішення з цього приводу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягала у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви позивачів від 26.09.2013 року.

Водночас, на думку колегії суддів, у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання Тернопільської обласної державної адміністрації зареєструвати зміни до статуту релігійної громади Парафія Свято-Миколаївської церкви, прийняті на загальних зборах 22 вересня 2013 року та викладені в заяві від 26 вересня 2013 року слід відмовити, оскільки такий спосіб захисту порушеного права є неналежним. Прийняття рішення про реєстрацію статуту релігійної громади або про відмову у реєстрації належить до виключних повноважень Тернопільської обласної державної адміністрації. Такі повноваження є дискреційними і суд не може втручатись у процес їх реалізації суб'єктом владних повноважень.

На думку колегії суддів, належним способом захисту порушених прав позивачів є зобов'язання відповідача розглянути дану заяву від 26.09.2013 року відповідно до вимог законодавства та прийняти по ній відповідне рішення в межах визначених законом повноважень.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення слід скасувати, оскільки воно прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року у справі № 819/768/14-а скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Визнати протиправною бездіяльність Тернопільської обласної державної адміністрації щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_1 від 26 вересня 2013 року про реєстрацію змін до статуту у порядку, передбаченому Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Зобов'язати Тернопільську обласну державну адміністрацію розглянути заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_1 від 26 вересня 2013 року про реєстрацію змін до статуту у порядку, передбаченому Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації» та прийняти відповідне рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Б. Заверуха

Судді О.М. Гінда

В.В. Ніколін

Повний текст постанови

виготовлений та підписаний

08.09.2016 року