Справа № 802/167/15-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/167/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Вергелес А.В.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

31 серпня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Сапальової Т.В. Матохнюка Д.Б. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Осовського С.В.

представника відповідача: Дубровського С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
В січні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних сил України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 11.12.2010 року по 29.09.2014 року проходив військову службу на посаді військового комісара Вінницького об`єднаного військового комісаріату Вінницької області оперативного командування "Північ" Сухопутних військ Збройних сил України.

Згідно з наказом Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних сил України (по особовому складу) від 29.09.2014 року № 552 позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних сил України відповідно до розпорядження Президента України від 24.09.2014 року № 1041/2014-рп щодо забезпечення направлення в район проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях для проходження військової служби військових комісарів районів, міст областей, міста Києва.

Позивач не погоджуючись із зазначеним наказом від 29.09.2014 № 552 оскаржив його до Вінницького окружного адміністративного суду. Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 08.06.2015 року у справі №802/550/15-а, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду від 15.03.2016 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

22.10.2014 року начальником Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) прийнято наказ № 599, яким полковника ОСОБА_1 призначено на посаду головного оперативного чергового командного центру штабу управління оперативного командування "Північ" Сухопутних військ Збройних Сил України відповідно до п. 117 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач знову звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент прийняття оскаржуваного наказу ОСОБА_1 перебував у розпорядженні, та призначення позивача на посаду головного оперативного чергового командного центру штабу управління оперативного командування "Північ" Сухопутних військ Збройних сил України відбулося в особливий період, тому суд прийшов до висновку, що наказ від 22.10.2014 року № 599 є прийнятим на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закону) від 25.03.1992 № 2232-ХІІ.

Згідно з ст. 1 Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про оборону" Президент України здійснює повноваження у сфері оборони відповідно до Конституції України. Для здійснення повноважень у сфері оборони, визначених Конституцією та законами України, Президент України видає укази та розпорядження.

Розпорядженням Президента України від 24.09.2014 року №1041/2014-рп, доручено Міністрові оборони України забезпечити направлення в район проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях для проходження військової служби військових комісарів районів, міст, областей, міста Києва та призначення на посади військових комісарів, що вивільняються, військовослужбовців-учасників антитерористичної операції, які зазнали поранення, іншого ушкодження здоров`я та визнані військоволікарськими комісіями придатними за станом здоров`я для проходження військової служби.

Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII визначено, зокрема, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, на момент прийняття відповідачем оскаржуваного наказу відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в державі почав діяти правовий режим особливого періоду, з введення якого всі процеси в державі, в тому числі і переміщення військовослужбовців по службі, повинні відбуватися з урахуванням тих особливостей, які передбачені для особливого періоду.

Пунктом 251 розділу XIV «Особливості проходження військової служби та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період» Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення) передбачено, що в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період.

Згідно з абз. 3 п. 259 Положення, першочерговому і повному укомплектуванню військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, підлягають військові частини, що безпосередньо беруть участь у бойових діях.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, колегія суддів відмічає, що на особливий період діє спрощена процедура призначень особового складу на інші посади.

Пунктом 116 Положення визначено перелік підстав зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання.

Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Відповідно до п. 117 Положення призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами 8 - 10 пункту 116 цього Положення.

Відповідно до абз. 1 п. 1.5 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України , що затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170 - для встановлення, зміни або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, установах, організаціях, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів (далі - військові частини), оформляються, зокрема, подання.

З урахуванням вищезазначених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про необгрунтованість заявлених позивачем вимог, які правомірно залишені судом першої інстанції без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 05 липня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 06 вересня 2016 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Сапальова Т.В. Матохнюк Д.Б.