Справа № 729/814/16
Суддя: Киреєв О. В.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 729/814/16
Провадження № 2-а/741/26/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 05 вересня 2016 року

Носівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

за участю секретаря Жирка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до УПФ України в Бобровицькому районі Чернігівської області, мотивував його тим, що 22 грудня 2010 року його було звільнено з посади судді Бобровицького районного суду Чернігівської області у звязку із поданою заявою про відставку. Станом на день виходу у відставку він (позивач) мав 34 роки 8 місяців та 12 днів загального стажу судді, йому було призначено довічне грошове утримання в розмірі 90% заробітної плати. В липні 2016 року він (позивач) звернувся до відповідача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, але йому було відмовлено в цьому.

Позивач просив:

- визнати протиправними дії УПФ України в Бобровицькому районі Чернігівської області щодо відмови у перерахунку та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, в розмірі 90% заробітної плати працюючого на даний час на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру, на підставі довідки ТУ ДСА України в Чернігівській області № 03-36/981 від 23 червня 2016 року;

- зобовязати УПФ України в Бобровицькому районі Чернігівської області здійснити перерахунок його довічного грошового утримання, як судді у відставці, на підставі довідки ТУ ДСА України в Чернігівській області № 03-36/981 від 23 червня 2016 року про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 90% суддівської винагороди без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 1 вересня 2015 року та з перерахунком станом на 1 травня 2016 року і з урахуванням суми, яка була виплачена;

- зобовязати УПФ України в Бобровицькому районі Чернігівської області при подальшій зміні суддівської винагороди та подачі довідки ТУ ДСА України в Чернігівській області проводити перерахунки та виплату його довічного грошового утримання, як судді у відставці;

- стягнути з УПФ України в Бобровицькому районі Чернігівської області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, в.о. начальника УПФ України в Бобровицькому районі Чернігівської області подав до суду: клопотання, в якому зазначив, що управління заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, розгляд справи проводити без участі їх представника; та заперечення на адміністративний позов, суть якого зводиться до того, що законодавством не передбачено можливості перерахунку грошового утримання суддям судів першої інстанції. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-V111 від 2 березня 2015 року внесено зміни до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 12 лютого 2015 року, згідно з якими ч. 3 цієї статті передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до п. 5 прикінцевих положень Закону України № 213-V111 від 2 березня 2015 року у разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Таким чином, з 1 червня 2015 року щомісячне довічне грошове утримання судді, в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», не призначається, а призначене до 1 червня 2015 року грошове утримання не перераховується. Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 8 червня 2016 року, яким визнано неконституційними низку норм Закону України № 213-V111 від 2 березня 2015 року, в тому числі знято обмеження граничного розміру довічного грошового утримання, набрало законної сили 8 червня 2016 року, а тому якщо б і були законодавчі підстави перерахунку грошового утримання без обмеження граничним розміром, то вони б виникли з моменту набрання законної сили рішенням КСУ, а не з 1 травня 2016 року. Кошторисом УПФ України на 2016 рік судові видатки та інші подібні витрати не передбачені.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач працював на посаді судді Бобровицького районного суду Чернігівської області та має стаж роботи на посаді судді 34 роки 8 місяців 12 днів.

Постановою Верховної ОСОБА_2 України № 2764-У1 від 2 грудня 2010 року ОСОБА_1 звільнений з посади судді Бобровицького районного суду Чернігівської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» (чинній на момент виходу позивача у відставку) судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач перебуває на обліку в УПФ України в Бобровицькому районі Чернігівської області та отримує щомісячне грошове утримання у розмірі 90% від заробітної плати судді.

30 червня 2016 року позивач звернувся до УПФ України в Бобровицькому районі Чернігівської області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці та надав довідку про заробітну плату судді, який працює на відповідній посаді, необхідну для проведення перерахунку, що підтверджується відомостями, зазначеними у листі УПФ України в Бобровицькому районі Чернігівської області № 2456/04 від 7 липня 2016 року (а.с. 10).

Листом від № 2456/04 від 7 липня 2016 року УПФ України в Бобровицькому районі Чернігівської області позивачу повідомлено про відмову у проведенні перерахунку пенсії, мотивуючи це тим, що з 1 червня 2015 року пенсії/щомісячне довічне грошове утримання у порядку та на умовах визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», не призначаються. Раніше призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не перераховуються, а продовжують виплачуватися в раніше установленому порядку.

Суд вважає такі дії відповідача протиправними та таким, що суперечать ст.ст. 22, 126 Конституції України, ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (№ 2453-VI), рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2013, № 4-рп/2016, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд, при вирішенні справи, керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_2 України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ч. 1 ст. 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 7липня 2010 року.

Гарантії незалежності суддів закріплені, зокрема, у ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 8 червня 2016 року.

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив, що вже визнавав неконституційними положення законів України щодо зниження розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позбавлення суддів можливості подальшого перерахунку розміру такого утримання; припинення виплати щомісячного довічного грошового утримання на період роботи суддів у відставці на певних посадах, а також встановлення максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання (пункт 2 резолютивної частини Рішення від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013). Незважаючи на це, Верховна ОСОБА_2 України прийняла Закон № 213, Закон № 911, окремими положеннями яких звужено обсяг гарантій незалежності суддів.

Конституційний Суд України зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обовязковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України).

Таким чином, Верховна ОСОБА_2 України, приймаючи Закон № 213, 911 та вносячи ними зміни до Закону № 2453, порушила частину другу статті 8, частину другу статті 150 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, чинною є редакція ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 24 лютого 2011 року, яка встановлює, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 березня 2015 року № 21-584а14.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України у рішенні від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004 сформував правову позицію, згідно з якою норми про матеріальне і побутове забезпечення суддів, встановлені ст. 44 Закону України «Про статус суддів», не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. Надання суддям передбачених цим законом пільг, компенсацій і гарантій не може ставитися у залежності від грошових доходів суддів і тим самим не можуть знижуватися гарантії їх незалежності (абзац другий пункту 7 мотивувальної частини).

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ч. 1 ст. 126 Конституції України, є надання суддям за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня. Умови і порядок виплати цього утримання встановлено Законом України «Про статус суддів». Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівність пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

Припинення дії такої гарантії не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст. 126 Конституції України.

Згідно правових позицій Конституційного суду України наданих у рішенні у справі про гарантії незалежності суддів від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (справа про фінансування суддів) від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) Конституційний Суд України наголошує, що ст. 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положенням Європейської хартії про закон про статус суддів від 11 липня 1998 року передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу на пенсію з посади судді та, які виконували професійні обов'язки судді протягом визначеного строку, повинні отримувати виплати після виходу на пенсію, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня їх останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обовязки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обовязкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у звязку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Посилання УПФ України в Бобровицькому районі Чернігівської області на пункт 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, згідно якого у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є неприйнятним, виходячи з того, що ця норма стосується призначення, а не перерахунку вже призначених пенсій/щомісячного довічного грошового утримання.

Обчислення щомісячного довічного утримання суддів у відставці повинно здійснюватися у відсотковому відношенні до розміру грошового утримання працюючих суддів, а тому, у разі зміни розміру грошового утримання суддів що працюють на відповідній посаді, органи Пенсійного фонду здійснюють відповідний перерахунок раніше призначеного грошового утримання судді у відставці.

Суд вважає, що дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, в розмірі 90% заробітної плати працюючого на даний час на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру, на підставі довідки ТУ ДСА України в Чернігівській області № 03-36/981 від 23 червня 2016 року є протиправними.

З метою захисту та відновлення порушеного права позивача на відповідача слід покласти обовязок здійснити перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, на підставі довідки ТУ ДСА України в Чернігівській області № 03-36/981 від 23 червня 2016 року про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 90% суддівської винагороди без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Частиною 2 ст. 99 КАС України встановлено, що для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, у випадку пропуску якого, застосовуються наслідки, встановлені ст. 100 КАС України.

Позивач кожний місяць отримував довічне грошове утримання, йому було відомо про збільшення розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, оскільки дане збільшення було викликане збільшенням розміру мінімальної заробітної плати в Україні, про що повідомлялося в ЗМІ, але незважаючи на це він (ОСОБА_1І.) звернувся до відповідача із заявою про перерахунок йому щомісячного довічного грошового утримання 30 червня 2016 року.

Позивач не вказав поважних причин пропуску строку звернення до суду, не просив поновити йому цей строк.

Враховуючи викладене, позивачу має бути проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження розміру довічного грошового утримання позивача максимальним розміром починаючи з 30 грудня 2015 року.

Вимоги позивача в частині зобовязання УПФ України в Бобровицькому районі Чернігівської області при подальшій зміні суддівської винагороди та подачі довідки ТУ ДСА України в Чернігівській області проводити перерахунки та виплату його довічного грошового утримання, як судді у відставці, не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Пунктом 10.3 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» розяснено, що резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Частиною 1 ст. 94 КАС України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 551,20 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1).

Крім цього, позивач стверджував, що поніс витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн., надав суду копію договору про надання правової допомоги від 10 липня 2016 року (а.с. 11) та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 32 від 10 липня 2016 року (а.с. 12).

Позивач не надав суду оригіналів договору про надання правової допомоги, квитанції, акту виконаних робіт, дані про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат ОСОБА_3 по цій справі, а тому судові витрати, понесені позивачем на правову допомогу, не підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись ст.ст. 11, 17, 18, 94, 99,100, 158-163, 256 КАС України, суд, -

постановив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, в розмірі 90% заробітної плати судді, працюючого на даний час на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, на підставі довідки ТУ ДСА України в Чернігівській області № 03-36/981 від 23 червня 2016 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області здійснити перерахунок ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, довічного грошового утримання, як судді у відставці, на підставі довідки ТУ ДСА України в Чернігівській області № 03-36/981 від 23 червня 2016 року про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 90% суддівської винагороди без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 30 грудня 2015 року із урахуванням суми, яка була виплачена.

Присудити з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Бобровицькому районі Чернігівської області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя О.В. Киреєв