Справа № 2а-8/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року м. Київ К/800/59373/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -

розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ренійському районі Одеської області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Ренійському районі Одеської області на постанову Ренійського районного суду Одеської області від 26 липня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року, -

встановив:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, у якому просив визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Ренійському районі Одеської області щодо відмови в призначенні пенсії державного службовця та зобов'язати відповідача призначити йому таку пенсію згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-XII) з дня звернення із відповідною заявою.

Постановою Ренійського районного суду Одеської області від 26 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року, позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Ренійському районі Одеської області щодо відмови у призначенні пенсії державного службовця. Зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до норм статті 37 Закону № 3723-XII з дня його звернення до Управління Пенсійного фонду України у Ренійському районі Одеської області за її призначенням.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Управління Пенсійного фонду України у Ренійському районі Одеської області звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Ренійського районного суду Одеської області від 26 липня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За перевіркою матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 23 листопада 1973 року по 5 березня 1994 року (20 років 3 місяці) працював у митних органах на різних посадах, має загальний трудовий стаж 34 роки 8 місяців. 5 березня 1994 року позивач звільнений з посади інспектора Ренійської митниці за власним бажанням. У березні 2010 року ОСОБА_1 призначена пенсія за віком на загальних підставах.

У квітні 2010 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Ренійському районі Одеської області із заявою про призначення йому пенсії державного службовця, однак отримав відмову, мотивовану тим, що посади керівних працівників і спеціалістів митної служби відповідно до статті 25 Закону № 3723-XII не відносяться до категорії посад державної служби.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що стаж роботи позивача в органах митного контролю прирівнюється до стажу державної служби, внаслідок чого він має право на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-XII.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначає Закон № 3723-ХІІ.

Згідно статті 1 цього Закону державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

У відповідності до частини 2 статті 9 Закону № 3723-ХІІ регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон № 3723-ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальним законом.

Відповідно до статті 407 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) посадовими особами митної служби України є працівники митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, на яких цим Кодексом та іншими законами України покладено здійснення митної справи, організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і яким присвоєно спеціальні звання.

Правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом № 3723-ХІІ (стаття 408 Митного кодексу України).

Статтею 412 Митного кодексу України установлено умови, за яких особи не можуть бути прийняті на службу до митних органів, які кореспондуються із вимогами статей 5, 12 Закону № 3723-ХІІ щодо обмежень, пов'язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Частиною 1 статті 25 Закону № 3723-ХІІ передбачено, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу. Віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом (частина 2 цієї статті).

За змістом пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби.

Відповідно до статті 430 Митного кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом № 3723-ХІІ.

За правилами частини 2 статті 37 Закону № 3723-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову, обґрунтовано виходячи з того, що період роботи позивача у митних органах має бути зарахований до стажу державної служби, який дає йому право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Ренійського районного суду Одеської області від 26 липня 2012 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Ренійському районі Одеської області - залишити без задоволення.

Постанову Ренійського районного суду Одеської області від 26 липня 2012 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Ренійському районі Одеської області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.