Справа № 817/548/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 вересня 2016 р.Р і в н е 817/548/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивач: ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доПрокуратури Рівненської області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 управління Державної казначейської служби України у Рівненській області
про визнання протиправними дії, стягнення заборгованості та зобов'язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1Є.) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Прокуратури Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 управління Державної казначейської служби України у Рівненській області про визнання дій в частині ненарахування та невиплати заробітної плати неправомірними, стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 14.12.2015 наказом прокурора області ОСОБА_1 звільнений на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" та п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із реорганізацією органів прокуратури. Вважає, що прокуратурою Рівненської області на момент його звільнення не виплачена в повному обсязі заробітна плата відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру". У зв'язку із цим звернувся до суду із вказаним позовом.

В судовому засідані позивач підтримав заявлені позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, подав письмові заперечення. В їх обґрунтування зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання прокуратури нарахувати та виплатити йому заробітну плату за період липня-грудня 2015 року у розмірах, визначених у ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", є безпідставними, оскільки у відповідності до вимог п. 9 ст. 81 вказаного Закону, фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Частиною 2 статті 4 Закону України "Про оплату праці" (у редакції, чинній на час виникнення правовідносин) визначено, що джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та інших джерел. Відповідно до ст. 13 цього Закону, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Вказав, що згідно розрахункових листів про нараховану заробітну плату за період липень-грудень 2015 року ОСОБА_1 прокуратурою Рівненської області заробітна плата нараховувалась виходячи з посадового окладу, який передбачений діючим законодавством, а саме постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури". Зазначив, що прокуратура Рівненської області діяла з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. Вважає позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та необгрунтованими. Просив у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи надав суду письмові пояснення, у яких зазначив, що третя особа здійснює лише розрахунково-касове обслуговування прокуратури Рівненської області та не має права втручатися у її діяльність, як і не уповноважена самостійно спрямовувати надані бюджетні асигнування. При цьому представник зазначив, що третя особа не вступала у правовідносини із позивачем, своїми діями чи бездіяльністю не порушувала його законних прав та інтересів.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх в сукупності, відповідно до вимог закону, суд встановив наступне.

З 13.11.2002 ОСОБА_1 працював на різних посадах в органах прокуратури Рівненської області.

14.12.2015 наказом прокурора області звільнений на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" та п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із реорганізацією органів прокуратури.

З довідки про заробітну плату та інші доходи від 30.03.2016 вбачається, що ОСОБА_1 за 2015 рік нараховано заробітну плату, а саме: за липень 2015 року - 7189,47 грн., за серпень 2015 року - 4262,25 грн., за вересень 2015 року - 6471, 29 грн., за жовтень 2015 року - 7107, 57 грн., за листопад 2015 року - 17506, 31 грн., за грудень 2015 року разом з вихідною компенсацією за невикористану відпустку - 27510,00 грн., що означає, що прокуратурою Рівненської області заробітна плата нараховувалась виходячи з посадового окладу, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

Однак, на думку позивача, заробітна плата, за вищевказаний період, повинна була нараховуватись прокуратурою Рівненської області виходячи з посадових окладів, передбачених статтею 81 Закону України "Про прокуратуру".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі суд виходить з наступного.

Правовідносини, що склалися між сторонами врегульовані Кодексом законів про працю України, Законом України "Про прокуратуру", бюджетним законодавством, відповідними постановами Кабінету Міністрів України та наказами Генерального прокурора України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

26.10.2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. № 1697-УІІ, який регулює правові, організаційні, економічні та соціальні умови діяльності працівників прокуратури.

Згідно п.33 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про прокуратуру" щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень" №578-VIII від 02.07.2015р., розділ XIII "Перехідні положення" доповнено пунктом 1-1, де зазначено, що до утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури. На зазначений період за прокурорами та керівниками цих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури.

Відповідно до ч.1 ст.81 Закону України "Про прокуратуру" заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч.3 ст.81 цього Закону посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом , що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Тобто законом встановлений конкретний розмір посадового окладу прокурора місцевої прокуратури.

Проте, пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" визначено, що норми і положення ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, які не відповідають вимогам ст.81 Закону України "Про прокуратуру".

Водночас, відповідно до п.13 розділу XIII Закону України "Про прокуратуру", Кабінету Міністрів України доручено: у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Проте, всупереч закону, Кабінетом Міністрів України не були виконані вимоги зазначеної норми.

Кабінетом Міністрів України винесена Постанова "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" від 09.12.2015 року №1013, якою визначено, що у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисі прокуратури, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено: постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури"

Отже, у період з набрання чинності Закону України "Про прокуратуру" по набрання чинності змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505, розмір посадового окладу працівника прокуратури повинен був обчислюватись відповідно до Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

При цьому суд зазначає, що відсутність механізму реалізації права працівника прокуратури на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом, у зв'язку з не внесенням відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки закони України мають вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України, а також, у зв'язку з тим, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Такий висновок суду підтверджується рішенням Європейського суду з прав людини від 24.04.2014 року у справі "Будченко проти України" (заява №38667/06), де вказано, що відсутність механізму реалізації законодавчого положення становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (п. 39 рішення). Варто також зазначити, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

Так, Європейський Суд з прав людини у справі "Кечко проти України" констатував, що не приймає аргументів Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Крім того, суд зазначає, що законодавство, яке визначає фінансові зобов'язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер. Такий висновок суду узгоджується з позицією Конституційного Суду України, який у справі №1-37/2008 вказав наступне: Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов'язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов'язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства".

За приписами ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Прокуратура Рівненської області, як суб'єкт владних повноважень, не довела правомірності не нарахування заробітної плати позивачу за липень-грудень 2015 року у відповідності до вимог статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії прокуратури Рівненської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 02.07.2015р. по 03.12.2015р. включно, відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" та стягнути з прокуратури Рівненської області на користь позивача заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 76278,79 грн. за період з 02.07.2015р. по 03.12.2015р. включно та компенсацію зам невикористаний 51 день відпустки.

Судовий збір у відповідності до ст. 94 КАС України позивачу не присуджується.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії прокуратури Рівненської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 02.07.2015 по 03.12.2015 включно, відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Стягнути з прокуратури Рівненської області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 76278,79 грн. за період з 02.07.2015 по 03.12.2015 включно, відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" та недоплачену компенсацію за 51 день невикористаної відпустки в розмірі 4807 грн..

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.