Справа № 755/7211/16-а
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 серпня 2016 року № 755/7211/16-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання встановити статус інваліда війни та видати посвідчення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - відповідач) та просив суд:

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у встановлені статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27.05.2016 справу №755/7211/16 передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.06.2016 зазначену вище справу прийнято до провадження судді Аблова Є.В.

Як слідує зі змісту позовної заяви, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відмова відповідача в наданні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення ОСОБА_1 є протиправною та такою, що порушує права та законні інтереси останнього, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.

Разом з цим, в судове засідання відповідач не прибув, явку свого представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань не подавав.

З огляду на вказані обставини, судом в порядку ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

За наслідком розгляду вказаної заяви, відповідач листом від 21.04.2016 №37/09-8912 повідомив заявника про відсутність підстав для видачі посвідчення інваліда війни.

Підставою для прийняття даного рішення слугувало відсутність документального підтвердження залучення ОСОБА_1 до формування цивільної оборони по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач не погоджується з вказаним вище рішенням, вважає мотиви викладені в ньому безпідставними та необґрунтованими, оскільки ним було надано достатню кількість документів, що підтверджують залучення його до формувань цивільної оборони по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Стаття 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

У відповідності до положень частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 N 3551-XII (далі - Закон N 3551-XII).

Статтею 1 вказаного закону встановлено, що останній спрямований на захист ветеранів війни шляхом створення належних умов для підтримання здоров'я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

Законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України (ч. 1 ст. 2 Закону N 3551-XII).

Відповідно до ст. 4 Закону N 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Разом з цим, ст. 7 Закону N 3551-XII передбачено, зокрема, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З вказаного слідує, що особи залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювання пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи належать до інвалідів війни.

Водночас, правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни регулює Положення про порядок видачі посвідчені і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302, у редакції чинній на момент звернення позивача з відповідною заявою).

Згідно п. 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 7 Положення №302 передбачено, що «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

«Посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності (п. 10 Положення №302).

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти висновку, що Положення №302 визначає підставу для отримання посвідчення інваліда війни наявність у особи довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, а уповноваженою особою щодо видачі останнього є органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Слід зауважити, що ані Закон N 3551-XII, ані Положення №302 не вимагає інших документів для отримання посвідчення інваліда війни у випадку, що має місце в даній адміністративній справі.

Як стверджує позивач, ним до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві було подано наступні документи: копію посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) з вкладкою учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС; довідку до акту огляду МСЕК №007214, копії документів, які підтверджують участь в роботах по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань ЦО, а саме: копію трудової книжки, копію довідки (про участь у формуванні ЦО) від 14.04.2016 №01.1-14/657-5, наказ Чорнобильської атомної електростанції від 19.04.198 №2с «О руководщем составе, службах, формированиях гражданской обороны»

В той же час, єдиною підставою для відмови у видачі позивачу посвідчення інваліда війни слугувало відсутність документального підтвердження залучення останнього до формування цивільної оборони по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно наявних документів в матеріалах справи судом вбачається, що ОСОБА_1 з 05.05.2009 є інвалідом ІІ групи захворювання, пов'язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Дана обставина підтверджується довідкою та посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 1 категорії, копії яких приєднані до матеріалів справи.

Разом з цим, в матеріалах справи міститься лист Міністерства енергетики та електрифікації СРСР та його Всесоюзного виробничого об'єднання по атомній енергетиці від 06.12.1982 №672с «Об использовании нормативных документов по вопросам защиты персонала и населения в случаи аварии на АС», адресований директору Чорнобильської АЕС ОСОБА_2, в якому значиться, що «ликвидация последствий радиоационных аварий, может проводиться персоналом либо в составе обычной цеховой структуры, либо структуры ГО, по усмотрению директора А.С. Перевод роботы персонала в структуру ГО является обязательным при возникновений гипотетической аварии на АС»

Крім того, згідно п. 2.9. наказу Чорнобильської атомної електростанції від 19.04.1985 №2с «О руководящем составе, службах, формированиях гражданской обороны» судом вбачається, що «для организации выполения задач по обеспечению мероприятий гражданской обороны, подготовки специального формирования, невоенизированных формирований ГО и руководства ими при проведении спасательных неотложных дел создано службы гражданской обороны - Автотранспортную службу".

Відповідно до довідки №330 та довідки від 12.01.1998 №3157, виданих Чорнобильською АЕС позивач з 26.04.1986 працював водієм автотранспортного підприємства (АТП) Чорнобильської атомної електростанції імені В.І. Леніна.

Згідно чинного у 1986 році Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого 18.03.1976 року постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111, цивільна оборона будувалась за територіально-виробничим принципом. Тобто в кожному міністерстві, відомстві або іншому центральному органі виконавчої влади, а також на підприємствах, в установах і організаціях створювались служби та формування цивільної оборони. Керівництво службами та формуваннями цивільної оборони в межах адміністративно-територіальних одиниць (областей, районів, міст) здійснювалось відповідними місцевими органами державної влади. Начальниками цивільної оборони адміністративно-територіальних одиниць визначались керівники органів державної влади, а в міністерствах, відомствах, на підприємствах, в установах і організаціях - їх керівники.

Поряд з цим, п. 25 ст. 4 «Положення невоєнізованого формування Цивільної оборони і норми оснащення їх матеріально-технічними засобами», яке введено в дію наказом №90 начальника Цивільної оборони СРСР Міністерства оборони чинного у 1986 році передбачено, що до складу формувань (цивільної оборони) зараховується в обов'язковому порядку громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років, за виключенням військовозобов'язаних, які мають мобілізаційні приписи..."

Таким чином, аналіз в сукупності вищевикладеного дає суду підстави дійти висновку, що, особа, інвалідність якої пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і яка залучена до складу формувань цивільної оборони у вказаний період, за наявності відповідних документів, що підтверджують право на отримання статусу інваліда війни, має право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

Як вбачається, робота позивача в складі невоєнізованого формування Цивільної оборони Чорнобильського району підтверджується:

по-перше, наказом Чорнобильської атомної електростанції від 19.04.1985 №2с «О руководящем составе, службах, формированиях гражданской обороны»;

по-друге, довідками №330, №3157 від 12.01.1998, виданих Чорнобильською АЕС;

по-третє, вкладкою до посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, про визначення ОСОБА_1 учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, виданою 02.10.2003.

З вказаного слідує, що позивач безпосередньо був залучений до складу формувань Цивільної оборони при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та став інвалідом внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, враховуючи наявність документів, що підтверджують право позивача на отримання статусу інваліда війни, суд дійшов до висновку, що дії Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, які полягають у відмові надати статус інваліда війни ОСОБА_1 є протиправними, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Поряд з цим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо встановлення статусу інваліда війни, оскільки відповідний статус не встановлюється окремим рішення, а підтверджується видачею відповідного посвідчення.

Враховуючи те, що дії відповідача про відмову у видачі позивачу посвідчення інваліда війни є протиправними, позовні вимоги в частині зобов'язання Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації видати відповідне посвідчення підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач в силу положень ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України частково довів суду належними доказами наявність обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги, у той час коли, відповідачами на підставі ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України доводи позивача не спростовано.

Отже, за підсумком наведеного адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення інваліда війни.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов