Справа № 2а-424/11
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2012-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2012 р. Справа № 54890/11/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на постанову Франківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про зобовязання перерахувати і виплатити щорічну допомогу на оздоровлення ,-

встановив :

У грудні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив визнати протиправними дії відповідача в частині недонарахуваня та недоплати щорічної допомоги на оздоровлення та зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2010 рік та стягнути 4320,00 грн. недоплаченої допомоги на оздоровлення.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він віднесений до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та якому встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання повязаного роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС згідно довідки виданої МСЕК. В порушення вимог статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка передбачає виплату щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, дана допомога в 2010 році позивачу виплачена не у повному розмірі.

Оскаржуваною постановою позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 р., відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобовязано відповідача провести нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеного на день допомоги, у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду оскаржив відповідач. Вважає, що постанова є безпідставною і необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Зокрема в обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що виплата щорічної допомоги на оздоровлення в 2010 році проведена згідно вимог ст. ст. 48, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою, зокрема, встановлено розмір щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам ІІ групи. Апелянт також зазначає, що виключно Законом України про Державний бюджет визначаються будь-які видатки держави на суспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Прийняття Законів належить до повноважень ВР України. Звертає увагу на те, що відповідач не є розпорядником державного бюджету та просить скасувати оскаржувану постанову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується відповідним посвідченням і відповідною довідкою.

Відповідно до довідки виданої відповідачем, позивач у 2010 році допомогу на оздоровлення передбачену ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» отримав у розмірі 120 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо позовних вимог в частині права позивача як особи, що постраждала, внаслідок Чорнобильської катастрофи, на отримання щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік у розмірі передбаченому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 8, 22 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 6, 8 КАС України, кожній особі гарантується право на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Звернення до адміністративного суду безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) щорічна допомога на оздоровлення інвалідам I і II групи виплачується в розмірі - п'яти мінімальних заробітних плат.

Суд звертає увагу, що згідно п. 28 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року № 107-6, статтю 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було викладено у такій редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Однак, зміни внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, в ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008.

Після Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 дія ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не обмежувалась.

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду є обов'язковими до виконання на території України. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Оскільки зміни, внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу 2 Закону України від 28.12.2007р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) то відповідно до Рішення Конституційного Суду України діє редакція Закону, відповідно до якої щорічна допомога на оздоровлення інвалідам I і II групи виплачується в розмірі - п'яти мінімальних заробітних плат.

Однак як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, всупереч вимог даної статті відповідач в 2010 році позивачу щорічну допомогу на оздоровлення виплатив в розмірі встановленому постановою КМ України від 12.07.2005 року №562, у сумі 120 гривень, яка істотно зменшує розмір даної допомоги.

Згідно із положеннями частини 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами, колегія суддів приходить до висновку, що при нарахуванні та виплаті позивачу допомоги на оздоровлення відповідач діяв всупереч спеціального законодавства.

Згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про Державний бюджет на 2010 рік» установлено на 2010 рік мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 869 гривень, з 1 квітня - 884 гривні, з 1 липня - 888 гривень, з 1 жовтня - 907 гривень, з 1 грудня - 922 гривні.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставним покликання апелянта на постанову Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при визначенні розмірів щорічної грошової допомоги на оздоровлення виходячи з наступного.

Відповідно до загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, при вирішенні даного спору застосуванню підлягає ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та законодавство щодо розміру мінімальної заробітної плати на 2010 рік, а не згадана постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року, оскільки остання істотно звужує обсяг раніше встановлених законом прав.

Крім того, статтею 48 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. У разі виникнення права на щорічну допомогу з різних підстав, передбачених частиною четвертою цієї статті, надається одна з них, за вибором особи.

Позовна вимога про зобовязання відповідача стягнути конкретні суми спірних виплат задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 48 Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, а тому захист такого порушеного права полягає у зобовязанні відповідача вчинити кореспондуючі цьому праву дії.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради залишити без задоволення, а постанову Франківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2011 року у справі № 2а -424/11/1326 за позовом ОСОБА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді : Р. Й. Коваль

ОСОБА_2