Справа № 401/4721/15-а(2-а/401/10/16)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
30 серпня 2016 рокусправа № 401/4721/15-а(2-а/401/10/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шлай А.В.
суддів: Іванова С.М. Чабаненко С.В.
за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2016 р. по справі № 401/4721/15-а(2-а/401/10/16) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позову зазначав, що під час проходження строкової військової служби у складі обмеженого контингенту Радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан у 1987 році отримав мінно-вибухову травму-контузію і в цей же рік був звільнений з військової служби. У 2008 році йому вперше була встановлена 3 група інвалідності внаслідок отриманої контузії. У 2014 році ця ж група інвалідності встановлена до грудня 2017 року. На підставі постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, яка настала внаслідок контузії, отриманої під час виконання обов`язків військової служби. Проте у виплаті грошової допомоги було відмовлено з тих підстав, що дія зазначеної вище урядової постанови на ОСОБА_1 не розповсюджується через те, що інвалідність встановлена була у 2008 році, а постанова набрала чинності з 01.01.2014 року.
Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2016 року ( суддя Регеша В.О.) позовні вимоги задоволені повністю.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України, як відповідач по справі, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нове рішення, відмовивши позивачу у задоволенні адміністративного позову. Апелянт зазначає, що суд, в порушення статті 24 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачений колегіальний розгляд спорів, пред`явлених до центрального органу виконавчої влади, розглянув справу одноособово. Крім того, зобов`язавши відповідача призначити позивачу грошову допомогу в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 року, судом проігнорована та обставина, що позивач звертався за призначенням грошової допомоги на підставі іншої урядової постанови - № 975 від 25.12.2013 року і йому правомірно було відмовлено у задоволенні заяви. За таких обставин рішення суду про визнання протиправними дій Міністерства оборони України по відмові позивачу у призначенні грошової допомоги не може вважатись законним. Також суд не встановив, чи встановлювалась позивачу інвалідність до 2008 року та чи отримував він страхові виплати. На думку апелянта, позивачу не може бути призначена грошова допомога за постановою Кабінету Міністрів України № 499, якою визначений тримісячний строк призначення допомоги після звільнення зі служби чи встановлення інвалідності, оскільки він звільнився з військової служби у 1987 році, інвалідність встановлена у 2008 році, але із заявою він звернувся лише у 2015 році.
У письмових запереченнях позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржену постанову суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану. Безпідставність доводів апелянта позивач обґрунтовує неправильним трактуванням ним норм матеріального та процесуального права. Так, суд першої інстанції правильно встановив обставини у справі, визнавши право позивача на отримання грошової допомоги. При цьому, позивач жодних страхових виплат у зв`язку із встановленням інвалідності не отримував, оскільки не був застрахованою особою, що підтверджується листом НАСК «Оранта».
У судовому засіданні представники сторін підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та письмових запереченнях на неї.
Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Як свідчать наявні у справі письмові докази, ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у лавах Радянської армії у складі обмеженого контингенту на території Демократичної Республіки Афганістан під час якої у 1987 році отримав поранення, контузію (а.с.8-20). Згідно виписки із акту огляду МСЕК № 140476 від 22.09.2008 року ОСОБА_1 у 2008 році вперше встановлена 3 група інвалідності внаслідок отриманого поранення, контузії (а.с.21). Після повторного огляду 09.12.2014 року встановлена 3 група інвалідності з причини поранення, контузії, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК № 620485 (а.с.22). Судом першої інстанції встановлено, що позивач у серпні 2015 року звернувся із письмовою заявою до Міністерства оборони України про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, пов`язаної з пораненням, отриманим під час проходження військової служби (а.с.94). Зазначена обставина апелянтом не оспорюється. Листом № 2879 від 21 жовтня 2015 року Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив Кіровоградський обласний військовий комісаріат про відсутність підстав для розгляду поданих документів для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, оскільки дія постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року та нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на заявника не поширюється у зв`язку із встановленням йому інвалідності до 01 січня 2014 року (а.с.23). Судом першої інстанції також встановлено, що відповідь на свою заяву позивач отримав 17 листопада 2015 року через ІНФОРМАЦІЯ_1 , що апелянтом також не оспорюється.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність законодавчо встановленого права позивача, як особи, яка отримала поранення під час виконання обов`язків військової служби, на отримання одноразової грошової допомоги, виплата якої має бути здійснена на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».
Апелянт стверджує про незаконність судового рішення, яке ухвалено суддею одноособово, незважаючи на те, що відповідачем у справі є центральний орган виконавчої влади, і спір мав вирішуватись колегіально, як це передбачено статтею 24 Кодексу адміністративного судочинства України.
Однак, наведені доводи Міністерства оборони України про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є помилковими.
Так, за загальним правилом, встановленим статтею 23 Кодексу адміністративного судочинства України, усі адміністративні справи в суді першої інстанції розглядаються і вирішуються суддею одноособово, за виключенням розгляду окружним адміністративним судом справ, предметом яких є оскарження рішень, дій, бездіяльності, у тому числі, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади ( частина 1 статті 24 Кодексу), а також за наявності ініціативи судді окружного адміністративного, місцевого загального як адміністративного судів у випадку особової складності справи ( частини 2 статті 24 Кодексу). Зважаючи на те, що спір у даному випадку виник з приводу відмови у призначенні компенсаційної виплати, передбаченою Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто захисту соціальних прав фізичної особи, частина 1 статті 24 Кодексу застосуванню не підлягає (див. Інформаційний лист Вищого адміністративного суду України від 30.11.2009 р. N 1619/10/13-09).
Апелянт також зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки він зобов`язав Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, проте як останній звертався із заявою на підставі іншої постанови - № 975 від 25.12.2013 року. Тому відмова у задоволенні заяви є цілком правомірною. Крім того, Міністерство оборони України, як центральний орган виконавчої влади, зобов`язаний виконувати постанови Кабінету Міністрів України. Так, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі, у тому числі, поранення здійснюється не пізніше, ніж через три місяці після звільнення з такої служби. Оскільки позивач звільнився зі служби у 1987 році, а інвалідність встановлена у 2008 році, призначення виплати не може бути здійснена.
На виконання приписів частини 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів при перегляді оскарженого рішення суду і перевірки доводів апелянта вважає за необхідне врахувати висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21.04.2015 року у справі № 21-135а15 щодо застосування норм права. Цей висновок полягає у тому, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Отже, незважаючи на те, що позивач був звільнений з військової служби у 1987 році, а його інвалідність, яка стала наслідком отриманого поранення під час проходження військової служби, настала у 2008 році, він має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон № 2011-ХІІ).
Позивач звернувся до Міністерства оборони України через Кіровоградський обласний військовий комісаріат у серпні 2015 року із заявою про призначення такої допомоги на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року. Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив про відсутність підстав для розгляду поданих документів та відсутність права заявника на допомогу відповідно до зазначеної вище урядової постанови.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, якою затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначено, що допомога, що особам, яким до набрання чинності цим Порядком, допомога не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги є день встановлення йому інвалідності, яка виникла внаслідок поранення, контузії під час проходження військової служби, тобто у вересні 2008 року. Тому призначення і виплата одноразової грошової допомоги мають бути здійснені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 499 від 28.05.2008 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби» в редакції від 28.05.2008 року.
Міністерство оборони України, в особі Департаменту фінансів, зобов`язане було розглянути направлені від Кіровоградського обласного військового комісаріату документи позивача в Порядку, затвердженому постановою Кабінетом Міністрів України № 499, незважаючи на те, що позивачем помилково було здійснено посилання на іншу урядову постанову № 975, що не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції Закону України від 03.11.2006 року N 328-V). Такі дії центрального органу виконавчої влади порушують права позивача на соціальний захист, гарантовані Конституцією України, та права на мирне володіння своїм майном, передбачене Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, тому рішення суду про визнання протиправними дій Міністерства оборони України по відмові у виплаті одноразової грошової допомоги при встановленні 3 групи інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби є законним та обґрунтованим. Поновлення прав позивача має відбуватись шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу зазначену вище допомогу в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 499 від 28 травня 2008 року в редакції 28.05.2008 року.
Апелянт також вказував на те, що судом першої інстанції не встановлена обставина отримання позивачем страхових виплат. Проте, до письмових заперечень на апеляційну скаргу позивач додав лист № 1190-06-130 від 17 травня 2016 року за підписом директора Кіровоградської обласної дирекції НАСК «Оранта» Курка О.І., в якому зазначено про не проведення нарахування та виплати страхової суми з державного обов`язкового особистого страхування ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Зважаючи на те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, вірно застосований матеріальний закон та не допущено порушень процесуального права, оскаржене судове рішення має бути залишено без змін.
Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2016 р. по справі № 401/4721/15-а(2-а/401/10/16) залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: А.В. Шлай

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко