Справа № 826/11281/15
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Ковальчука Олександра Юрійовича про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - Відповідач-1, КМ України), Міністерства юстиції України (далі - Відповідач-2, Мін'юст України), Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, у подальшому заміненої на належного відповідача - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві (далі - Відповідач-3, Управління юстиції), Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації (далі - Відповідач-4, Дарницька РДА), державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Ковальчука Олександра Юрійовича (далі - Відповідач-5, Державний реєстратор) про:

- скасування рішення реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 15.05.2015 року №21327092 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень;

- зобов'язання Відповідача-3 вчинити необхідні дії щодо державної реєстрації права власності на підставі заяви ОСОБА_2 від 24.04.2016 року за №11146632 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень;

- визнання протиправною бездіяльності КМ України щодо нерозгляду звернення Позивача від 09.02.2015 року;

- зобов'язання Відповідача-1 привести постанову від 17.10.2013 року №868, якою затверджений Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у відповідність до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»;

- визнання протиправним та скасування рішення Мін'юсту України від 12.03.2015 року, оформлене листом №1831-0-4-15/6;

- зобов'язання Відповідача-2 у порядок і спосіб, визначений положенням про Міністерство юстиції України, прийняти наказ (або внести зміни до існуючих), яким деталізувати порядок дій державних реєстраторів при прийнятті рішень про реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна, збудованого до 1992 року, або введеного в експлуатацію згідно п. 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»;

- визнання протиправною бездіяльності Дарницької РДА щодо неприйняття розпорядження за зверненням Позивача від 09.02.2015 року про присвоєння поштової адреси об'єкту нерухомості: садовому будинку в Дарницькому районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язання Відповідача-4 прийняти відповідне рішення за зверненням ОСОБА_2 від 09.02.2015 року про присвоєння поштової адреси об'єкту нерухомості: садовому будинку в Дарницькому районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.04.2016 року у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, КМ України не був уповноважений розглядати заяву Позивача, а відтак правомірно передав її на розгляд Мін'юсту України, який у встановлений строк останню розглянув, по-друге, затверджений постановою КМ України від 17.10.2013 року №868 Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», по-третє, приписи вказаного Порядку повністю врегульовують процедуру реєстрації права власності на об'єкти майна, збудовані до 1992 року та/або введені в експлуатацію згідно п. 9 розділу 5 Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», по-четверте, для присвоєння поштової адреси Позивачем не було надано всіх визначених чинним законодавством документів, по-п'яте, наявність суперечностей у поданих ОСОБА_2 до Державного реєстратора документів, а також відсутність обслуговуючого кооперативу «Магнолія» у словниках Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчить про обґрунтованість відмови Відповідача-5 у проведенні державної реєстрації.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на безпідставності висновків суду першої інстанції щодо можливості реалізації права Позивача на реєстрацію садового будинку в залежності від: необхідності внесення даних про кооператив до реєстру речових прав; реєстрації права власності на земельну ділянку. Крім того, звертає увагу суду, що чинним законодавством не врегульовано питання присвоєння поштових адрес об'єктам, збудованим до 2011 року, а відтак відмова у задоволенні позову в цій частині є безпідставною.

У судовому засіданні представник Апелянта наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги у повному обсязі.

Представники Відповідача-2 та Відповідача-3 у судовому засідання просили суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Відповідачі -1, -4, -5, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, явку повноважних представників не забезпечили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з такого.

Вирішуючи вказану справу, суд першої інстанції встановив, що 02.09.2015 року Позивачем подано звернення (а.с. 19) до КМ України, в якому викладено прохання привести постанову Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Порядок №868) у відповідність до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), оскільки, на його думку, п. 49 Порядку №868 суперечить приписам с. 3 ст. 4 Закону. До вказаного звернення було додано, зокрема, копію рішення про відмову у державній реєстрації права власності.

Листом від 12.03.2015 року №1831-0-4-15/6 (а.с. 20-21) Мін'юст України повідомив про відсутність неузгодженості вказаних нормативно-правових актів із посиланням на положення ЦК України. Крім того, зазначив, що подання Позивачем із заявою про державну реєстрацію прав на нерухоме майно документів, що містять суперечливі відомості, а також відсутність відомостей про обслуговуючий кооператив «Магнолія» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, свідчить про обґрунтованість рішення державного реєстратора про відсутність підстав для проведення реєстраційної дії.

Крім того, Позивач звернувся до Дарницької РДА із заявою від 09.02.2015 року (а.с. 22), в якій просив розглянути питання присвоєння об'єкту нерухомості садовому будинку, розташованому в Дарницькому районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_1 та присвоїти садовому будинку вказану поштову адресу. До вказаної заяви було додано копію технічного паспорта з довідкою ОК «Магнолія» (а.с. 12-16).

Листом від 17.02.2015 року №101-1374/02 (а.с. 23) Відповідач-4 надав Позивачу роз'яснення порядку присвоєння поштових адрес об'єктам нерухомості у м. Києві із зазначенням яких документів не було подано заявником та шляхів їх отримання.

Позивачем 24.04.2015 року подано до Управління юстиції заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 59) та ряд документів для проведення державної реєстрації, зокрема, довідку ОК «Магнолія» від 06.04.2015 року №7 (а.с. 17), рішення ОК «Магнолія» від 05.05.2014 року №б/н (а.с. 18), технічний паспорт від 14.03.2014 року, виданий ТОВ «Техінвентаризація» (а.с. 12-15).

Рішенням №21327092 від 15.05.2015 року Державний реєстратор відмовив у державній реєстрації права власності на садовий будинок, розташований у м. Києві (а.с. 10), у зв'язку з тим, що відповідно до поданого рішення від 05.05.2014 року ОК «Магнолія» присвоює адреси керуючись статутом СТ «Трикотажник», а в програмному продукті «Державний реєстр речових прав на нерухоме майно» у частині адреси відсутні відомості щодо обслуговуючого кооперативу «Магнолія».

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 7, 15, 20 Закону України «Про звернення громадян», ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», ст. ст. 2, 3, 4, 15, 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 373, 375, 376 Цивільного кодексу України, а також ряду приписів Порядку №868, Положення про реєстр адрес у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 року №337/9394прийшов до висновку, що оскільки КМ України правомірно передав на розгляд Мін'юсту України звернення Позивача, на яке останній дав вмотивовану відповідь у встановлений строк, Порядок №868 відповідає вимогам чинного законодавства, а відмова Дарницької РДА у присвоєнні адреси та відмова Державного реєстратора у проведенні реєстраційної дії є обґрунтованими, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на наступне.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції в частині необґрунтованості позовних вимог до Відповідача-1 та Відповідача-2, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Закон України «Про звернення громадян» (далі - Закон про звернення) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 7 Закону про звернення звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Приписи ст. 15 Закону визначають, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у випадку встановлення подачі громадянином звернення до органу, до компетенції якого не належить вирішення порушених у ньому питань, такий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін переслати його за належністю до відповідного органу чи посадової особи, яка, у свою чергу, зобов'язана в силу Закону про звернення розглянути останнє.

Як вірно встановлено судом першої інстанції виходячи з комплексного аналізу приписів ч. 2 ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та п. 1, пп. пп. 1, 2 п. 4 затвердженого постановою КМ України від 02.07.2014 року №228 «Положення про Міністерство юстиції України», саме до завдань Відповідача-2 належить розробка проектів законів та інших нормативно-правових актів, а також пропозицій щодо вдосконалення законодавства та подання їх у встановленому порядку на розгляд до КМ України. Відтак, направлення звернення Позивача від 09.02.2015 року з питань невідповідності приписів Порядку №868 положенням Закону, адресованого Відповідачу-1, до Мін'юсту України, є обґрунтованим, що свідчить про відсутність у КМ України бездіяльності щодо не розгляду останнього.

Крім того, Окружний адміністративний суд м. Києва обґрунтовано зауважив, що оскільки звернення надійшло до уповноваженого органу 18.02.2015 року, а відповідь Мін'юстом України була надана 12.03.2015 року, останнє розглянуто у строк, передбачений ст. 20 Закону про звернення.

При цьому, судовою колегією враховується, що з приводу порушених у зверненні ОСОБА_2 питань Відповідачем-2 з посиланням на приписи ст. ст. 373, 375 ЦК України, а також положення ст. 4 Закону і п. 49 Порядку №868 вказано про відсутність неузгодженості вказаних нормативних актів. Крім іншого, як було встановлено вище, зазначено про обґрунтованість відмови у державній реєстрації прав та обтяжень.

Отже, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про дотримання Відповідачем-2 порядку розгляду звернень громадян та надання на нього вичерпної обґрунтованої відповіді, а відтак відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності КМ України щодо нерозгляду звернення Позивача від 09.02.2015 року та визнання протиправним та скасування рішення Мін'юсту України від 12.03.2015 року, оформлене листом №1831-0-4-15/6.

Щодо висновків Окружного адміністративного суду м. Києва про безпідставність доводів Позивача про необхідність приведення Порядку №868 до вимог Закону, а також деталізації порядку дій державних реєстраторів при прийнятті рішень про реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна, збудованого до 1992 року, або введеного в експлуатацію згідно п. 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 4 Закону право власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини) може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Поряд з цим, приписи п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону визначають, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна.

Частиною 13 статті 15 Закону передбачено, що порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Згідно п. 49 Порядку №868 у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на такий об'єкт нерухомого майна, заявник не подає.

Аналіз наведених норм у сукупності дає підстави для висновку, що законодавцем розрізняються два порядки проведення державної реєстрації: державна реєстрація права та державна реєстрація права з видачею відповідного свідоцтва.

Відтак Закон, передбачаючи можливість державної реєстрації прав на будівлю за відсутності реєстрації прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, не містить застережень щодо відсутності необхідності надавати документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, за умови проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна.

Крім того, відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Тобто, саме набуття особою права на земельну ділянку є передумовою для набуття права власності на збудоване нерухоме майно, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з твердженням Окружного адміністративного суду м. Києва про те, що п. 49 Порядку №868 покликаний забезпечити перевірку державними реєстраторами правомірності перебування новозбудованого або реконструйованого об'єкту нерухомого майна на земельній ділянці. Відтак, посилання Апелянта на суперечність наведеного пункту Порядку №868 положенням Закону є помилковими, а позовні вимоги у вказаній частині - такими, що задоволенню не піддягають.

З приводу деталізації порядку дій державних реєстраторів при прийнятті рішення про реєстрацію права власності на об'єкти майна, збудовані до 1992 року або введені в експлуатацію відповідно до п. 9 розділу 5 Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як вже було зазначено раніше, п. 49 Порядку №868 передбачає, що документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Тобто, нормами Порядку №868 регламентовано та визначено документ, який засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року.

Відповідно до п. 9 розділу 5 Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2015 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року; збудовані до 12 березня 2011 року: громадські будинки I і II категорій складності; будівлі і споруди сільськогосподарського призначення I і II категорій складності.

Порядок прийняття в експлуатацію таких об'єктів і проведення технічного обстеження визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. При цьому технічне обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів включно проводиться в ході їх технічної інвентаризації з відповідною відміткою в технічному паспорті.

До власників (користувачів) земельних ділянок, які відповідно до цього пункту подали документи про прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт об'єктів будівництва, штрафні санкції за виконання будівельних робіт без отримання документів, що дають право на їх виконання, та за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, не застосовуються.

Згідно абз. 1 п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.04.2015 року № 79, прийняття в експлуатацію об'єктів здійснюється безоплатно органом державного архітектурно-будівельного контролю протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені такі об'єкти, за результатами технічного обстеження цих об'єктів шляхом реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація), яка складається за формою, наведеною в додатку 3 до цього Порядку.

Вказуючи на те, що Порядком №868 не врегульовано дії державних реєстраторів при прийнятті рішень про реєстрацію права власності та об'єкти, що введені в експлуатацію на підставі п. 9 розділу 5 Прикінцеві положення наведеного Закону, Позивач не врахував, що прийняття такого об'єкту в експлуатацію здійснюється шляхом реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка й є документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта у розумінні Порядку №868. А відтак наведене питання чинним законодавством врегульоване.

З урахуванням наведеного судова колегія повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог в частині зобов'язання Відповідача-1 привести постанову від 17.10.2013 року №868, якою затверджений Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у відповідність до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та зобов'язання Відповідача-2 у порядок і спосіб, визначений положенням про Міністерство юстиції України, прийняти наказ (або внести зміни до існуючих), яким деталізувати порядок дій державних реєстраторів при прийнятті рішень про реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна, збудованого до 1992 року, або введеного в експлуатацію згідно п. 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Оцінюючи висновки суду першої інстанції в частині обґрунтованості відмови Позивачу Дарницькою РДА у присвоєнні поштової адреси спірному об'єкту нерухомого майна, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Затверджене рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 року №337/9394 Положення про реєстр адрес у місті Києві (далі - Положення) розроблено на основі законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 559 «Про містобудівний кадастр», рішення Київської міської ради від 24 травня 2012 року № 588/7925 «Про Службу містобудівного кадастру», рішення Київської міської ради від 20 вересня 2012 року № 70/8354 «Про затвердження Міської цільової програми створення та впровадження Містобудівного кадастру міста Києва на 2013 - 2015 роки» і встановлює на території міста Києва єдиний порядок присвоєння, реєстрації адрес об'єктів нерухомості (далі - адреса) та всіх змін у них, включаючи анулювання, а також порядок ведення реєстру адрес у місті Києві (далі - Реєстр адрес) як одного із основних інформаційних ресурсів системи Містобудівного кадастру міста Києва.

Приписи п.п. 4.1, 4.2 Положення визначають, що присвоєння поштових адрес об'єктам нерухомого майна здійснюється шляхом видання розпорядчих документів Департаментом містобудування та архітектури або районними в місті Києві державними адміністраціями з подальшим їх внесенням до Реєстру адрес.

Розгляд питань присвоєння поштових адрес здійснюється за клопотаннями фізичних та юридичних осіб (заявників) в установленому порядку.

Пунктом 4.13 вказаного Положення визначено, що поштовою адресою гаражних кооперативів, садівничих (дачних) товариств (кооперативів), комплексу (кварталу) малоповерхової житлової забудови (котеджного містечка) є визначене відповідно до цього Положення місце розташування (адреса) земельної ділянки, кооперативу, товариства, котеджного містечка. Цифрова нумерація об'єктів (ділянок), що розташовані на території кооперативу, товариства, котеджного містечка здійснюється згідно з генеральним планом забудови кооперативу, товариства, містечка та іншою планувальною і проектною документацією.

Приписи п. 4.16 Положення визначають, що присвоєння поштових адрес багатоквартирним житловим будинкам, домоволодінням, житловим будинкам садибного типу, індивідуальним дачним та садовим будинкам здійснюється розпорядженням відповідної районної в місті Києві державної адміністрації. Заявники подають заяву про присвоєння поштової адреси до дозвільного центру відповідної районної в місті Києві державної адміністрації.

Присвоєння поштових адрес іншим об'єктам нерухомого майна здійснюється наказом Департаменту містобудування та архітектури. Заявники подають заяву про присвоєння поштової адреси до Департаменту містобудування та архітектури через Міський дозвільний центр.

Згідно п. 4.17 вказаного Положення до заяви про присвоєння поштової адреси додаються такі документи:

- завірена в установленому порядку копія документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку чи право користування земельною ділянкою (за необхідності);

- для фізичної особи - копія паспорта, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний, дипломатичний чи службовий паспорт іноземця або документ, що його заміняє;

- для юридичної особи та фізичної особи - підприємця - копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців;

- завірена в установленому порядку копія правовстановлюючого документа на об'єкт нерухомого майна, а для новозбудованих об'єктів - зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації або сертифікат, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації;

- копія виконавчого (контрольно-геодезичного) знімання, зареєстрованого в містобудівному кадастрі міста Києва (для закінченого будівництвом об'єкта);

- довідка Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про сплату пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва (при цьому показники загальної площі (площ) та функціонального призначення об'єкта в цій довідці мають відповідати фактичним показникам загальної площі (площ) та функціонального призначення) або рішенню Київської міської ради про звільнення від сплати пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва (при цьому показники загальної площі (площ) та функціонального призначення об'єкта в такому рішенні мають відповідати фактичним показникам загальної площі (площ) та функціонального призначення);

- копія технічного паспорта об'єкта нерухомого майна, виготовленого відповідним суб'єктом господарювання згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна».

У разі надання неповного комплекту документів, зазначених у цьому пункті, відсутності підстав для присвоєння об'єкта нерухомого майна поштової адреси заявнику протягом 10 робочих днів надається вмотивована письмова відмова.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за наслідками розгляду заяви про присвоєння поштової адреси районна в місті Києві державна адміністрація приймає одне з передбачених рішень - про присвоєння поштової адреси або про відмови в її присвоєнні.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та ч. 3 ст. 2 КАС України, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України.

Відтак, позовні вимоги в частині зобов'язання Дарницької РДА прийняти відповідне рішення за зверненням ОСОБА_2 від 09.02.2015 року про присвоєння поштової адреси об'єкту нерухомості є формою втручання у дискреційні повноваження органу державної влади, що з урахуванням вимог чинного законодавства є недопустимим.

Разом з тим, як було встановлено раніше та вбачається з матеріалів справи, до заяви від 09.02.2015 року про присвоєння поштової адреси Позивачем не було додано: копію виконавчого (контрольно-геодезичного) знімання, зареєстрованого в містобудівному кадастрі міста Києва (для закінченого будівництвом об'єкта); довідку Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про сплату пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва (при цьому показники загальної площі (площ) та функціонального призначення об'єкта в цій довідці мають відповідати фактичним показникам загальної площі (площ) та функціонального призначення) або рішенню Київської міської ради про звільнення від сплати пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва (при цьому показники загальної площі (площ) та функціонального призначення об'єкта в такому рішенні мають відповідати фактичним показникам загальної площі (площ) та функціонального призначення).

Судом першої інстанції було вірно визначено, що неподання Позивачем всіх необхідних документів, передбачених приписами Положення, свідчить про відсутність у Відповідача-4 правових підстав для присвоєння поштової адреси об'єкту будівництва.

Разом з тим, Окружний адміністративний суд м. Києва не врахував, що у листі від 17.02.2015 року №101-1374/02 Позивачу було роз'яснено джерела отримання документів, наявність яких забезпечить можливість присвоєння поштової адреси садовому будинку в Дарницькому районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_1. Однак, такий лист про надання роз'яснень щодо порядку присвоєння поштових адрес об'єктам нерухомості у місті Києві не може свідчити про розгляд заяви Позивача про присвоєння адреси об'єкту нерухомості у визначеному Положенням порядку.

У зв'язку з чим судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог до Дарницької РДА, оскільки неприйняття за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 від 09.02.2015 року жодного з передбачених вимогами Положення рішення свідчить про бездіяльність Дарницької РДА щодо її розгляду та має своїм наслідком зобов'язання Відповідача-4 прийняти відповідне рішення за зверненням ОСОБА_2 від 09.02.2015 року щодо присвоєння поштової адреси об'єкту нерухомості: садовому будинку в Дарницькому районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_1.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог про скасування рішення реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 15.05.2015 року №21327092 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов'язання Відповідача-3 вчинити необхідні дії щодо державної реєстрації права власності на підставі заяви ОСОБА_2 від 24.04.2016 року за №11146632 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Приписи ч. 1 ст. 24 Закону визначають, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим право набувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Тобто, наведений перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав є вичерпним.

Як було встановлено раніше та вбачається зі змісту оскаржуваного рішення Державного реєстратора від 15.05.2015 року №21327092, останній звернув увагу, що рішення правління ОК «Магнолія» від 05.05.2014 року №б/н про присвоєння адреси, пунктом 1 якого присвоєно садовому будинку члена ОК «Магнолія» ОСОБА_2 наступну адресу: АДРЕСА_1, винесено на підставі статуту СТ «Трикотажник», що, у свою чергу, ставить під сумнів його правомірність.

Поряд з цим, у судовому засіданні представник Позивача пояснив, що дана неточність у рішенні правління ОК «Магнолія» від 05.05.2014 року є опискою. Крім того, Державним реєстратором не обґрунтовано, яким саме чином подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

При цьому, зі змісту наданих на виконання вимог ухвали суду від 12.07.2016 року копій статутів ОК «Магнолія» та СТ «Трикотажник» не вбачається наявності в обслуговуючого кооперативу «Магнолія» повноважень на прийняття рішень на підставі положень статуту садівницького товариства «Трикотажник», так само як статут останнього не містить застережень щодо поширення дії його окремих приписів на ОК «Магнолія».

Водночас, зі змісту прийнятого загальними зборами членів кооперативу «Магнолія» від 30.10.2004 року та зареєстрованого 07.02.2005 року за №0001832 з подальшими змінами від 08.06.2005 року статуту ОК «Магнолія» вбачається, що правління кооперативу як виконавчий орган: здійснює управлінням кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень; представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами; укладає угоди між кооперативом та іншими особами.

Тобто, правління ОК «Магнолія» у межах своїх повноважень вправі приймати рішення з метою здійснення управління кооперативу та забезпечення інтересів останнього у відносинах з іншими органами.

Крім того, відповідно до пункту 13 Порядку №868 заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Абзацом 1 п. 36 Порядку №868 передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Як вже було неодноразово зазначено раніше, в силу п. 49 Порядку №868 одним з документів, необхідний для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна, є документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

При цьому, на переконання суду апеляційної інстанції, вказана норма не містить визначення яким конкретно документом повинно підтверджуватись присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Зі змісту листа Державної реєстрації служби України від 15.04.2013 року № 165/06-15-13 вбачається, що документом, який підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, може бути як рішення органу місцевого самоврядування, так і інший документ, незалежно від форми, виданий відповідним органом, який дає змогу встановити факт присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, зокрема довідки, виписки.

Таким документом також може бути довідка, видана уповноваженою особою кооперативу, у разі проведення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що знаходяться у такому кооперативі.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що питання присвоєння поштової адреси об'єктам нерухомого майна, збудованим до 2011 року законодавчо не врегульовано. Документом, який дає змогу встановити факт присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси може бути як рішення органу місцевого самоврядування, так і інший документ, незалежно від форми, виданий відповідним органом, яки дає змогу встановити факт присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, зокрема, довідки.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки голови правління ОК «Магнолія» від 06.04.2015 року №7 (а.с. 74) ОСОБА_2 є членом обслуговуючого кооперативу «Магнолія». При цьому, зі змісту довідки голови правління ОК «Магнолія» від 03.02.2014 року №21 (а.с. 16) Позивач є користувачем земельної ділянки АДРЕСА_1, на якій останній господарським способом побудував в 1991 році садовий будинок.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що Державним реєстратором неправомірно прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а тому позовна вимога про скасування рішення реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 15.05.2015 року №21327092 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є обґрунтованою.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що згідно п. 34 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМ України від 26.10.2011 року №1141, з метою дотримання єдиного порядку внесення та пошуку відомостей у Державному реєстрі речових прав використовуються словники Державного реєстру прав, перелік та порядок ведення яких встановлює Міністерство юстиції України.

Пунктом 1.15 розділу І Порядку ведення словників Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 06.07.2012 року №1014/5 (далі - Порядок №1014/5) визначено, що словник вулиць населених пунктів та вулиць іменованих об'єктів містить назви вулиць, провулків, площ, бульварів, проспектів, проїздів тощо кожного населеного пункту України та назви вулиць іменованих об'єктів.

Відповідно до п. 2.3 Порядку №1014/5 інформація до словника АТУ (адміністративно-територіального устрою України) вноситься на підставі повідомлення органу місцевого самоврядування, оформленого відповідно до законодавства, до якого додана копія відповідного документа щодо найменування (перейменування) назви, зміни, ліквідації адміністративно-територіальної одиниці прийнятого у відповідності до вимог чинного законодавства.

Інформація до словника іменованих об'єктів та словника вулиць вноситься на підставі повідомлення органу місцевого самоврядування, оформленого відповідно до законодавства, на території адміністративно-територіальної одиниці якого розташовані відповідні вулиці або іменовані об'єкти, до якого додається копія відповідного рішення щодо найменування (перейменування) вулиці або найменування (перейменування), уточнення, зміни, ліквідації тощо іменованого об'єкта.

Контроль за повноту інформації, що вноситься до словника АТУ, словника іменованих об'єктів та словника вулиць, здійснюють посадові особи органів місцевого самоврядування, які надали відповідну інформацію.

Пунктом 5.1 Порядку №1014/5 закріплено, що внесення інформації до словника іменованих об'єктів про такі іменовані об'єкти як садове/садівницьке/садівниче товариство, гаражний/гаражно-будівельний кооператив, урочище/полонина, масив, заповідник, парк здійснюється на підставі повідомлення, у якому мають міститися такі відомості: назва іменованого об'єкта; місце розташування іменованого об'єкта (область, район, населений пункт/сільська/селищна рада); наявність/відсутність власних вулиць; належність до певного масиву/об'єднання.

До повідомлення додаються (за наявності): виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі якщо іменований об'єкт не є юридичною особою, за наявності надаються належним чином завірена копія свідоцтва про об'єднання громадян або копії сторінок статуту товариства/кооперативу, де чітко зазначено повну назву; документи, які підтверджують належність товариства/кооперативу до певного масиву або об'єднання (у разі зазначення про таку належність у повідомленні).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що внесення змін до словника іменованих об'єктів можливе виключно за повідомленням органу місцевого самоврядування, оформленого відповідно до законодавства, на території адміністративно-територіальної одиниці якого розташовані відповідні вулиці або іменовані об'єкти, до якого додається копія відповідного рішення щодо найменування (перейменування) вулиці або найменування (перейменування), уточнення, зміни, ліквідації тощо іменованого об'єкта.

Разом з тим, неподання відповідним органом місцевого самоврядування даних про найменування ОК «Магнолія», не може бути перешкодою для державної реєстрації майнових прав Позивача на об'єкт нерухомого майна, а саме: садовий будинок в Дарницькому районі м. Києва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «б» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування відповідного рішення та відновлюється розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав.

Тобто, вказаною нормою встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про відмову в державній реєстрації прав, суб'єкт державної реєстрації прав зобов'язаний внести запис про скасування відповідного рішення до Державного реєстру прав та відновити розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав.

Отже, у разі скасування в судовому порядку рішення про відмову в державній реєстрації прав за вищезазначеною заявою, суб'єкт державної реєстрації прав зобов'язаний відновити розгляд документів за відповідною заявою у сфері державної реєстрації прав.

Задоволення ж позову в частині зобов'язання Відповідача-3 вчинити необхідні дії щодо державної реєстрації права власності на підставі заяви ОСОБА_2 від 24.04.2016 року за №11146632 є неналежним способом захисту порушених прав Позивача, оскільки, на відміну від попередньої редакції Закону, чинна регламентує порядок дій суб'єкта державної реєстрації прав у випадку скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням Апелянта про те, що Окружним адміністративним судом м. Києва помилково вказано на правомірність рішення від 15.05.2015 року про відмову у державній реєстрації прав з підстав відсутності у Позивача права на земельну ділянку, оскільки, як було зазначено вище, такої підставі для відмови рішення від 15.05.2015 року №21327092 не містить. Водночас, наявність у рішенні суду даного твердження не впливає на висновок Окружного адміністративного суду м. Києва про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні питання про правомірність рішення Державного реєстратора від 15.05.2015 року №21327092 не врахував, що викладені в останньому мотиви для відмови у державній реєстрації прав не перебувають у межах правового поля підстав для такої відмови, визначених у ст. 24 Закону. Крім того, при вирішенні питання про визнання протиправною бездіяльності Дарницької РДА та зобов'язання останньої вчинити дії суд не в повній мірі проаналізував Положення та не визначив вичерпний перелік рішень, що можуть бути ухвалені за наслідками розгляду заяви про присвоєння поштової адреси. Наведене вище спричинило ухвалення неправильного рішення у вказаній частині, у зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду - скасувати щодо вищенаведеної частини позовних вимог.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін; скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду - скасувати в частині.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року - скасувати в частині позовних вимог про скасування рішення реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 15.05.2015 року №21327092 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, а також до Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.

Ухвалити у вказаній частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Скасувати рішення реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 15.05.2015 року №21327092 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Визнати протиправною бездіяльність Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації щодо неприйняття рішення за зверненням ОСОБА_2 від 09.02.2015 року про присвоєння поштової адреси об'єкту нерухомості: садовому будинку в Дарницькому районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Дарницьку районну в м. Києві державну адміністрацію прийняти відповідне рішення за зверненням ОСОБА_2 від 09.02.2015 року щодо присвоєння поштової адреси об'єкту нерухомості: садовому будинку в Дарницькому районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог в указаній частині відмовити.

У решті постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Ковальчука Олександра Юрійовича про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.