Справа № 487/4199/16-а
Суддя: Темнікова А. О.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №487/4199/16-а
Провадження №2-а/487/156/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2016 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого-судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.,

при секретарі ІГНАТЬЄВІ А.О.,

за участю представників позивача ЛІНЧАКОВСЬКОЇ М.С.

ГЕРАСИМ'ЮКА О.С.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району міста Миколаєва адміністративну справу за позовом Заводського районного відділу у місті Миколаєві Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне. Працівниками Заводського районного відділу у місті Миколаєві Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області 17.03.2016 року було виявлено громадянина Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не виконав в установлений строк рішення про примусове повернення в країну походження від 13.03.2015 року №1. Так, в ході перевірки правомірності перебування на території України громадянина Грузії ОСОБА_2 та згідно з інформацією, наданою ОСОБА_2 та іншими відомостями встановлено, що відповідач прибув на територію України у приватних справах в безвізовому порядку через КПП «Могилів Подільський» по національному паспорту громадянина Грузії для закордонних поїздок, серії НОМЕР_1 виданий 30.03.2009 строком дії до 30.03.2019, в якому присутній відповідний штамп реєстрації на кордоні від 30.06.2009 року та продовження строку перебування Миколаївським РС УДМС України в Миколаївській області до 01.08.2012 року. У 2010 році 26 листопада він зареєстрував шлюб із громадянкою України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований міським відділом РАЦС ММУЮ 26.11.2010 року, актовий запис №954. Після закінчення дозволеного законодавством строку перебування на території України не виїхав з території України, до територіальних органів або підрозділів ДМС не звертався. ОСОБА_2 перебуває на території України нелегально. На підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Заводським РВ у місті Миколаєві УДМС України в Миколаївській області 13.03.2015 року було прийнято рішення №1 про примусове повернення громадянина Грузії ОСОБА_2. Останньому був наданий термін не пізніше 13.04.2015 року покинути територію України, про що в паспорті ОСОБА_2 були зроблені відповідні відмітки та проставлені штампи. Під час проведення перевірок за останнім місцем проживання з квітня 2015 року по липень 2016 року громадянин ОСОБА_2 був відсутній. 13.07.2016 року під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері виявлено, що відповідач рішення не виконав у зазначений термін, за межі території України не виїхав. Поважних причин не виконання рішення відповідач не наводив, доказів не надав. Позивач вважає, що є обґрунтовані підставі, які вказують на те, що ОСОБА_2 самостійно не покине територію України та навмисно ухиляється від виїзду. Подальших підстав для законного перебування даного громадянина на території України немає. Окрім того, ОСОБА_2 грубо порушує вимоги Закону України №3773-VI від 22.09.2011 року «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». З огляду на викладене, позивач просить прийняти рішення про примусове видворення за межі України громадянина Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представники позивача в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні змісту адміністративного позову, позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував порушення ним порядку перебування на території України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72 Кодексу адміністративного судочинства, суд дійшов наступного.

Згідно з ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Судом встановлено, що громадянин Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув на територію України у приватних справах в безвізовому порядку через КПП «Могилів Подільський» по національному паспорту громадянина Грузії для закордонних поїздок, серії НОМЕР_1, виданий від 30.03.2009 року строком дії до 30.03.2019 року, в якому присутній відповідний штамп реєстрації на кордоні від 30.06.2009 року та продовження строку перебування Миколаївським РС УДМС України в Миколаївській області до 01.08.2012 року.

З 13.04.2015 року громадянин Грузії ОСОБА_2 перебуває в Україні після закінчення законного терміну перебування.

Перевіркою правомірності перебування на території України громадянина Грузії ОСОБА_2 було встановлено, що останній знаходиться без законних підстав на території України.

Заводським районним відділом у місті Миколаєві УДМС України в Миколаївській області 13.03.2015 року було прийнято рішення №1 про примусове повернення з України громадянина Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 був наданий термін до 13.04.2015 року покинути територію України, про що в паспорті ОСОБА_2 були зроблені відповідні відмітки та проставлені штампи.

Положеннями частин 5, 6 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Враховуючи вищенаведені положення статей 26 і 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» примусовому видворенню передують дві обставини, а саме: прийняття рішення про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що у відповідача законні підстави для знаходження на території України відсутні, оскільки термін перебування його на території України закінчився. Залишати територію України ОСОБА_2 наміру не має, а тому підлягає примусовому видворенню з України. Крім того, статтею 4 вищевказаного Закону визначені підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, однак, судом жодної з зазначених підстав під час розгляду даної справи не встановлено.

Особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Щодо відповідача обставин, які вказані в статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та унеможливлюють примусове видворення за межі України не встановлено. В судовому засіданні не встановлені і обставини, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Порушення відповідачем законодавства України про перебування на території держави, невжиття заходів щодо вчинення будь-яких дій щодо легалізації перебування на території іноземної для відповідача держави, свідчить про ухилення ОСОБА_2 від виїзду після прийняття рішення про видворення та дає достатніх підстав для примусового видворення його з України.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтею 13 Закону України «Про імміграцію». Примусове видворення та затримання іноземця та особи без громадянства здійснюється лише на підставі постанови адміністративного суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України, судові витрати з відповідача не стягуються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що даний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 9-11, 17, 18, 50, 71, 94, 128, 158-163, 167, 183-5, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Заводського районного відділу у місті Миколаєві Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області задовольнити.

Видворити за межі України громадянина Грузії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини першої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ: А.О.ТЕМНІКОВА