Справа № 826/26862/15
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Літвіної Н.М.

Суддів Коротких А.Ю. Хрімлі О.Г.

при секретарі Рафальській І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентбудкомплект» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентбудкомплект» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України в м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішення від 25 серпня 2015 року № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ТОВ «Вентбудкомплект», звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Вентбудкомплект» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносин з ТОВ «Будівельна компанія «ТЕКО МОНОЛІТ» за період з 01 січня 2014 року по 31 квітня 2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 06 серпня 2015 року за № 318/26-57-22-05-10/35222807, яким встановлені наступні порушення: п. 44.1 ст. 44, п.138.1, п.138.2 ст.138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового Кодексу України № 2755- VІ від 02 грудня 2010 року зі змінами та доповненнями, занижено податок на прибуток на суму 110 655 грн.; п. 44.1 ст. 44, п. 198.1 - 198.3, 198.6 ст.198, ст. 200.1 ст. 200 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого завищено суму податкового кредиту у сумі 122650 грн., в тому числі за: травень 2014 р. на суму - 31167 грн.; за червень 2014 р. на суму - 9967 грн., липень 2014 р. на суму - 30983 грн., за серпень 2014 р. на суму - 33333 грн., вересень 2014 р. на суму - 9167 грн., жовтень 2014 р. на суму - 8333 грн.

На підставі акту перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 25 серпня 2015 року:

№ , яким збільшено податок на прибуток в сумі 138 319 грн., з них за основним платежем в розмірі 110 655 грн. та застосовані штрафні санкції в сумі 27 664 грн.;

№ , яким збільшено податок на додану вартість в сумі 153 688 грн., з них за основним платежем в розмірі 122 950 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку в сумі 30 738 грн.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно до п. п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 ПК України - витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до п. 138.1. ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються зокрема із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з положеннями цього Кодексу.

Пунктом 138.2. ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно до п. 138.8. ст. 138 ПК України - собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до п. п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК України - не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.1. ст. 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України - датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3. ст. 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з вимогами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Господарська операція згідно зі ст. 1 названого Закону - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, з наведених законодавчих приписів вбачається, що наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника податків. При цьому, господарські операції мають бути відображені в податковому обліку відповідно до їх реального змісту та відповідати господарській меті підприємства.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясовувати, зокрема, обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2011 року № 1936/11/13-11).

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (замовник), з однієї сторони, та ТОВ «Будівельна компанія «ТЕКО МОНОЛІТ» (виконавець), з іншої сторони, укладено ряд Договір: №05/05-14 від 05 травня 2014 року (надалі - договір №05/05-14); № 24/06-14 від 24 червня 2014 року (надалі - договір №24/06-14, або договори).

Надані договори за змістом є ідентичними, за виключенням п. 3.1, а тому не потребують окремому дослідження

У відповідності до п. 1.1 - п. 2.1 договору №05/05-14, підрядник зобов'язується виконати на свій ризик власними та залученими силами всі роботи на об'єкті замовника, згідно проектно-кошторисної документації з дотриманням будівельних норм і правил, а так само умов даного договору. Замовник зобов'язується здійснити оплату всіх цих робіт в обсязі, передбаченому проектно-кошторисною документацією. Вартість робіт по об'єкту визначається в кошторисній документації.

Згідно з п. 4.1 - п. 4.8 Договору №05/05-14, підрядник зобов'язаний: до початку робіт надати ліцензію на право виконання відповідних робіт. Забезпечити початок робіт, їх виконання та здачу замовнику в термін та на умовах даного договору. Виконувати всі вимоги замовника стосовно виконуючих робіт. Підрядник приймає на себе обов'язки по забезпеченню виконання вимог із правил техніки безпеки своїх співробітників та пожежної безпеки на період виконання робіт згідно даного договору. Підрядник страхує своїх співробітників від нещасних випадків згідно діючого законодавства. Підрядник зобов'язується виконувати прибирання території двору, використовуваної для виконання робіт. Замовник зобов'язаний: підготувати об'єкт до виконання робіт, забезпечивши підряднику вільний доступ до об'єкту. оплатити всі роботи згідно пункту 2.1.

Для підтвердження факту виконання робіт, обумовлених договором, позивачем надано до суду наступні документи: договірні ціни на будівництво: монтаж системи кондиціонування у відділенні банку «Банк Михайлівський», за адресою: м. Київ, вул. Молодогвардійська, станом на 05 травня 2014 року; монтаж системи кондиціонування та вентиляції у відділенні банку «Банк Михайлівський», за адресою: м. Львів, вул. Городецька, 33, станом на 05 травня 2014 року; монтаж системи кондиціонування у відділенні банку Михайлівський + Монтаж кондиціонера Банк Михайлівський вул. Рильського + Монтаж фанкойла ул. Маяковського 17 + Монтаж кондиціонера Банк Михайлівський Саксаганського 25, станом на 05 травня 2014 року; монтаж системи вентиляції у відділенні банку Михайлівський по вул. Рильського 10-12/3 Депозитарій, станом на 05 травня 2014 року; переобладнання приміщень під банківську установу ПАТ «Банк Михайлівський» в м. Київ, пл. Спортивна, 1А 12 поверх, станом на 05 травня 2014 року; монтаж системи кондиціонування та вентиляції у відділенні банку Михайлівський, м. Вінниця; монтаж системи кондиціонування та вентиляції у відділенні банку Михайлівський, м. Львів, вул. Луцьк; монтаж кондиціонерів Посольство Росії в Україні; монтаж системи кондиціонування та вентиляції у відділенні банку Михайлівський, м. Хмельницький; монтаж системи кондиціонування та вентиляції у відділенні банку Михайлівський, м. Миколаїв; монтаж системи кондиціонування та вентиляції у відділенні банку Михайлівський, м. Івано-Вранківськ; Реконструкція з надбудовою та прибудовою будівлі універсаму для збільшення торгівельно-офісних площ за адресою: вул. Миколи Закревського, 61/2 літера А у Деснянському районі міста Києва; монтаж системи кондиціонування та вентиляції у відділенні банку Михайлівський, м. Київ, вул. Голосіївська; податкові накладні: від 20 травня 2014 року №2001 на загальну суму з ПДВ 17000,00 грн., від 26.05.2014 р. №2601 на загальну суму з ПДВ 17000,00 грн., від 26 червня 2014 року №2602 на загальну суму з ПДВ 59 800,00 грн., від 03 липня 2014 року №301 на загальну суму з ПДВ 20000,00 грн., від 11 липня 2014 року №1101 на загальну суму з ПДВ 16000,00 грн., від 17 липня 2014 року №1701 на загальну суму з ПДВ 15 000,00 грн., від 18 липня 2014 року №1803 на загальну суму з ПДВ 20 000,00 грн., від 29 липня 2014 року №2901 на загальну суму з ПДВ 55 000 грн., від 30 вересня 2014 року №3003 на загальну суму з ПДВ 15 000,00 грн., від 20 серпня 2014 року №2001 на загальну суму з ПДВ 20 000 грн., від 26 вересня 2014 року №2601 на загальну суму з ПДВ 20000,00 грн., від 30 липня 2014 року №3003 на загальну суму з ПДВ 59900,00 грн., від 06 жовтня 2014 року №601 на загальну суму з ПДВ 30 000,00 грн., від 10 жовтня 2014 року №1002 на загальну суму з ПДВ 20000,00 грн.; Акти приймання виконаних робіт: за липень 2014 року - за вересень 2014 року, Довідки про вартість виконаних будівельних робіт (та витрати) за липень 2014 року - за вересень 2014 року.

З первісної документації, наданої позивачем встановлено, що в договірній ціні зазначено використання будівельної техніки, при цьому, згідно наданих послуг, здійснювався монтаж кондиціонерів. У зв'язку з цим є незрозумілим яким чином в даному випадку використовувалася саме будівельна техніка.

Первісна документація (договірна ціна, довідки про вартість виконаних робіт, акти приймання виконаних робіт) містять підписи, проте в них відсутні реквізити - ким підписані дані документи (П.І.Б., посада), дати підписання даних документів; в довідках про вартість виконаних робіт відсутній детальний опис, які послуги були виконані та за яким об'ємом.

Згідно актів приймання виконаних робіт, більшість робіт виконувалося саме з проведення кабелів та труб під електрообладнання, при цьому в договорах відображено обов'язкове страхування співробітників, проте в матеріалах справи відсутні докази страхування таких осіб, які виконували дані роботи.

На переконання позивача протокол допиту свідка від 20 січня 2015 року - директора контрагента (ОСОБА_4 отриманий у кримінальному провадженні, не є належними, достатнім та допустимим доказом для адміністративної справи, оскільки кримінальне провадження №000082 - закрито через відсутність події (постанова від 05 червня 2015 року), а тому зібрані матеріали кримінального провадження можуть суперечити самі собі; згідно нотаріально засвідченої заяви від 07 липня 2015 року ОСОБА_4 заявляє, що будь-які протоколи допитів, складені за відсутності його адвоката, складені всупереч його волі та під тиском, а тому просить вважати їх недійсними.

Відповідно до заяви громадянина ОСОБА_4 від 07 липня 2015 року (посвідчених нотаріально та зареєстровано № 995), вбачається, що ОСОБА_4 був засновником та директором ТОВ «Будівельна компанія «ТЕКО МОНОЛІТ» до грудня 2014 року.

Разом з тим, договір № 05/05-14 від 05 травня 2014 року (податкові накладні: від 20 травня 2014 року №2001 на загальну суму з ПДВ 17 000,00 грн., від 26 травня 2014 року №2601 на загальну суму з ПДВ 17 000,00 грн.) від ТОВ «Будівельна компанія «ТЕКО МОНОЛІТ» підписано директором ОСОБА_3, що в свою чергу свідчить про те, що не тільки громадянин ОСОБА_4 був директором ТОВ «Будівельна компанія «ТЕКО МОНОЛІТ», а й інша особа.

Як вбачається з акту перевірки, згідно звіту 1-ДФ за 2 квартал 2014 року у ТОВ «Будівельна компанія «ТЕКО МОНОЛІТ» кількість працівників на підприємстві складала 1 особу директор (ОСОБА_3.) до 19 червня 2014 року, а з 20 червня 2014 року було прийнято на посаду директора ТОВ «Будівельна компанія «ТЕКО МОНОЛІТ» ОСОБА_4

Згідно даних контролюючого органу на підприємстві контрагента позивача працювала одна особа, яка не могла виконувати монтажні роботи одночасно на декількох організаціях та в різних містах, а позивачем не надано суду спростувань.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що акти приймання виконаних робіт, довідки про вартість виконаних будівельних робіт (та витрати), договірні ціни на будівництво, які надані позивачем, не належним чином оформлені всі рядки в них не заповненні (відсутнє повне найменування об'єктів, мають назву лише міста або вулиці; відсутні дати підписання, відсутні дані про посадових осіб, які підписували дані документи П.І.Б, відсутні дані про посаду даних осіб) з підписів не можливо встановити, чи мали право дані особи засвідчувати дані документи.

Також, в матеріалах справи відсутні докази того, яке обладнання та за чий рахунок було встановлено, прокладено кабелі, ким вони придбані та в якій кількості, відсутні докази встановлення кондиціонерів, відсутні докази отримання та використання матеріалів контрагентом позивача.

З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не надано суду первинну документацію, яка підтверджує здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами та чи підтверджує реальні зміни в майновому стані підприємства.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновків про порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентбудкомплект» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, встановлені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

Повний текст ухвали виготовлено 06 вересня 2016 року.

Головуючий суддя Літвіна Н. М.

Судді: Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.