Справа № 459/690/15-а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року Справа № СК-876/5264/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України у Львівській області, ВДАІ з обслуговування м. Червонограда про скасування постанови про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 17 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Червоноградського міського суду Львівської області з позовом до управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України у Львівській області, ВДАІ з обслуговування м. Червонограда про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ВС1 № 112637 від 03 січня 2015 року.

Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 17 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись із винесеним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1, який покликаючись на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, просить скасувати постанову та прийняти нову, про задоволення позовних вимог. У апеляційній скарзі вказує, що судом не було взято до уваги, що посадовими особами Державтоінспекції були допущені грубі порушення закону як при складанні протоколу, так і при винесенні постанови про адміністративне правопорушення. Зокрема зазначає, що йому не було вручено екземпляр протоколу, не повідомлено про місце і час розгляду справи (постанову винесено в той же день), справу розглянуто за його відсутності, стягнення накладено в розмірі, вищому ніж передбачено мінімальною санкцією статті. Також звертає увагу суду на те, що Правила дорожнього руху не містять безумовного обов'язку зупинятись перед нерегульованим пішохідним переходом, обов'язок зменшити швидкість, а відповідачем не доведено, що для когось було створено перешкоду чи небезпеку, потерпілих немає, жодної шкоди не завдано. Крім того, зазначає, що свідки не були присутні ні при складанні протоколу, ні при розгляді справи, інспектор вписав їхні дані в готовий протокол.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно протоколу серії АП1 № 673976 від 03 січня 2015 року ОСОБА_1 03.01.20156 року о 12 год. 10 хв. в м. Червонограді по вул.. Б.Хмельницького, 6 керуючи автомобілем ЗАЗ TF698K н.з. НОМЕР_1 не пропустив пішохода, який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході, позначеному відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою, чим порушив п. 18.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Постановою серії ВС1 № 112637 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу 300 грн.

Не погодившись з цією постановою, позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведена.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України «Про екстрену медичну допомогу», надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Згідно вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (чинним на момент виникнення спірних правовідносин), водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП України перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення в розумінні ст. 251 КУпАП є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, який встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Отже, колегія суддів зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення фіксує факт вчинення особою такого правопорушення та є самостійним доказом при вирішенні питання щодо притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.

Згідно наявного в матеріалах справи протоколу по справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 03.01.20156 року о 12 год. 10 хв. в м. Червонограді по вул.. Б.Хмельницького, 6 керуючи автомобілем ЗАЗ TF698K н.з. НОМЕР_1 не пропустив пішохода, який перетинав проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході, позначеному відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою, чим порушив п. 18.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 18).

Судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень з приводу порушення ним п .18.1 ПДР України. У графі свідки вищевказаного протоколу, інспектором ДАІ вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 З пояснень свідка ОСОБА_2, допитаного під присягою, судом першої інстанції встановлено, що той 03.01.2015 р. перебуваючи біля власного автомобіля, який стояв навпроти магазину «Київ-Захід» по вул. Б. Хмельницького, він бачив, як водій автомобіля «Део» сірого кольору проїхав повз пішохідний перехід, через який у той час переходили пішоходи, не пропустивши останніх.

Доводи апелянта про те, що посадовими особами Державтоінспекції були допущені грубі порушення закону як при складанні протоколу, так і при винесенні постанови про адміністративне правопорушення, є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються доказами у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на виконання вимог ч. 2 ст. 72 КАС України надав до суду належні докази правомірності рішення щодо винесення оскаржуваної постанови, та обґрунтував свою позицію.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв законну та обґрунтовану постанову, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 17 квітня 2015 року у справі № 459/690/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 06 вересня 2016 року.