Справа № 591/2323/16-а
Суддя: Грищенко О. В.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/2323/16-а
Провадження № 2-а/591/273/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2016 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Грищенко О.В., розглянувши в порядку скороченого провадження в м. Суми спр аву за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання рішення протиправним, зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Суми, в якому просить суд визнати неправомірним рішення відповідача щодо відмови в призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р., зобовязати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років та провести її обчислення відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р., з 14.04.2016 року, виходячи з розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи. Свої вимоги мотивує тим, що 14.04.2016 року звернувся із заявою встановленого зразка, додавши до неї всі необхідні документи, до відповідача за призначенням пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. Станом на дату звернення він мав необхідний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, а саме, 20 років 05 місяців 11 днів. Позивач отримав лист від 27.04.2016 року, в якому відповідач повідомив про прийняте 21.04.2016 року рішення про відмову в призначенні пенсії, з посиланням на те, що згідно з п. 5 розділу Прикінцевих положень 3акону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII з 01.06.2015, з 01.06.2015 року пенсії, у тому числі, передбачені Законом України «Про прокуратуру», не призначаються. Крім того, зазначено, що згідно з ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» страховий стаж ОСОБА_1 складає 20 років 4 місяці і є недостатнім для призначення пенсії. Просив визнати неправомірним та скасувати вказане рішення та зобовязати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років.

З наданих суду письмових заперечень вбачається, що згідно з п. 5 розділу Прикінцевих положень 3акону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015 року пенсії, у тому числі, передбачені Законом України «Про прокуратуру», не призначаються. Крім того, на день звернення за призначенням пенсії страховий стаж ОСОБА_1 згідно з ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» складає 20 років 4 місяці і є недостатнім для призначення пенсії. Просив в задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю.

В судовому засіданні встановлено, що 14.04.2016 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р., надавши відповідні документи, що підтверджують трудовий стаж. Вказана обставина не заперечується іншою стороною.

З відповіді Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області № 1826/05-20 від 27.04.2016 р. про відмову в перерахунку пенсії вбачається, що у призначенні пенсії позивачу за вислугу років рішенням Сумського обєднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області від 21.04.2016 р. № 3552, оскільки згідно з п. 5 розділу Прикінцевих положень 3акону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII з 01.06.2015 норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначена відповідно до Закону України «Про прокуратуру», скасовані, а тому відсутні підстави для перерахунку пенсії за вищевказаним законом. Крім того, згідно з ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» складає 20 років 4 місяці і є недостатнім для призначення пенсії, замість 22 років 6 місяців (а.с.9-10).

Згідно з довідкою прокуратури Сумської області від 14.04.2016 року № 11-355вих16 стаж роботи ОСОБА_1 станом на 14.04.2016 року на прокурорсько-слідчих посадах становить 18 років 00 місяців 14 днів. (а.с.19).

Наявний трудовий стаж ОСОБА_1 підтверджуються також даними трудової книжки (а.с.11-16).

27.06.1998 року ОСОБА_1 закінчив Національну юридичну академію України та отримав диплом спеціаліста за кваліфікацією «юрист» (а.с.17).

Дослідивши подані суду докази, суд вважає позов необґрунтованим з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, і здійснює свої повноваження на підставі пункту 15 Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління.

На час розгляду звернення та на день надання відповіді управлінням Пенсійного фонду України в м. Сумах був чинним Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, статтею 86 якого визначені підстава та порядок призначення пенсії за вислугу років.

Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII в частині регулювання питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури України є спеціальним законом, та на сьогоднішній день повинен застосовуватися органами Пенсійного фонду України при призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 цього Закону за наявності на день звернення з 01.10.2014 по 30.09.2015 вислуги років не менше 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років, і введений в дію після прийнятого Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.

Такого висновку дійшов і Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №1-9/2015 від 13 травня 2015 року (пункти 2.1 та 2.2 мотивувальної частини Рішення).

Згідно з ч. 8 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров'я, у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв'язку із скороченням кількості прокурорів, у зв'язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991, № 1789-XII, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців.

Як вбачається з наданої позивачем довідки (а.с.19) вислуга років позивача на прокурорсько-слідчих посадах становить 18 років 00 місяців 14 днів.

Таким чином, відповідачем вірно зазначено, що у позивача на день звернення відсутній необхідний стаж для призначення пенсії як відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції закону станом на час звернення із заявою про призначення пенсії).

При цьому слід зазначити, що позивач не має також необхідного розміру вислуги років для призначення пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (1991 року).

Також слід звернути на увагу на те, що із заявою про призначення пенсії за вислугу років позивач звернувся 14 квітня 2016 року, тобто у період коли Закон України «Про прокуратуру» (1991 року) втратив чинність та набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (вступив в дію з 15 липня 2015 року), яким визначено спеціальний вид пенсійного забезпечення для працівників прокуратури України.

Тому відповідач, на думку суду, обґрунтовано розглянув заяву позивача на підставі діючих на час розгляду заяви положень закону, що регулює пенсійне забезпечення працівників прокуратури та яким є ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» в редакції закону від 14 жовтня 2014 року.

Крім того, згідно п. 5 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Зазначені положення Закону України № 213-VIII були чинними на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії та неконституційними (за виключенням положень які обмежували призначення довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів») не визнавалася.

Посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на положення Рішень КСУ у справі №8-рп/99 є безпідставним, оскільки вказане рішення не може бути застосоване до спірних правовідносин.

Так, у Рішенні №8-рп/99 КСУ надав тлумачення положення ст. 22 Закону України «Про міліцію» у звязку з неоднаковою практикою її застосування за колом осіб, яким надаються пільги на оплату житлово-комунальних послуг.

А у рішенні 5-рп/2002 КСУ України зазначив, що «оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 48 Конституції України), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 та пункту 19 статті 92 Конституції України». Тобто Конституційний суд висловився щодо неможливості звуження пільг, компенсацій і гарантій, право на яке виникло у громадянина та якими громадянин вже користується.

В той же час, як встановлено судом, на час внесення до Закону України «Про прокуратуру» (1991 року) змін ( в частині визначення права на пенсійне забезпечення за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців) та на час прийняття Закону України «Про прокуратуру» (2014 року) (якій містить аналогічну норму) позивач не набув право на отримання пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (1991 року) через відсутність необхідної вислуги років.

Стосовно тверджень позивача про звуження його прав, суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 22 Загальної Декларації прав людини кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини неодноразово визначався принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства. Так, у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» (рішення від 7 липня 1989 року) Європейській суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, повязаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини. А у своєму рішенні у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Європейський суд зазначив, що, зясовуючи, чи існує позитивне зобовязання стосовно людини належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011, визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадянина та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 21.10.2004 (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Враховуючи вищенаведене, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Відповідно до приписів ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованим викладене в письмових запереченнях твердження відповідача про неможливість призначення пенсії позивачу згідно Закону України «Про прокуратуру».

У звязку з чим, суд вважає, що відповідач не допустив протиправні дії, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 7-9, 11, 69-71, 256 КАС України, суд, -

На думку суду, дії відповідача з приводу відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідають вимогам загону з огляду на таке.

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 за необґрунтованістю вимог.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів в порядку, передбаченому ч.2 ст. 186 КАС України, з подачею копії скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.В.Грищенко