Справа № 362/1414/16-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 362/1414/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Ковбель М.М. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А
30 серпня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,
при секретарі Зубрицькому Д.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.05.2016 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- визнати дії військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії щодо визначення йому дати зарахування на квартирний облік без врахування часу його перебування на квартирному обліку за попереднім місцем військової служби з 03.03.1995 протиправними;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в особі житлової комісії зарахувати ОСОБА_1 на квартирний облік для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду з 02.09.1992.
Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.05.2016 позов задоволено.
Не погоджуючись з зазначеною вище постановою відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до послужного списку, виданого Васильківським об`єднаним міським військовим комісаріатом Київської області №3/10 від 14.01.2016, позивач проходив військову службу з 31.07.1982 по 30.10.1998, звільнений у відставку на підставі наказу ЗМОУ - К ВПС України від 19.10.1998 № 0375 за п.65 п.п. «В» - за станом здоров`я. ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу з 30.10.1998 із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини.
Обставини перебування позивача ОСОБА_1 на квартирному обліку в/ч НОМЕР_2 , а саме з 02.09.1992 підтверджується довідкою квартирно-експлуатаційної частини Євпаторійського району № 540 від 22.07.1996.
Відповідно до довідки наданої житловою комісією військової частини НОМЕР_1 № 36 від 14.03.2000, ОСОБА_1 перебуває в черзі на отримання житла з 26.09.1996.
Як вбачається з листа військової частини НОМЕР_1 №71 від 14.01.2016, відповідач позбавлений можливості зазначити, що позивач ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку не з 03.03.1995, а з часу його зарахування на відповідний облік за місцем його попередньої служби у військовій частині НОМЕР_3 з 02.09.1992.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що чинне законодавство передбачає збереження попереднього часу перебування на квартирному обліку при переміщенні військовослужбовця з одного гарнізону до іншого. При цьому, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що зарахування військовослужбовця на квартирний облік за новим місцем, у разі його переміщення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону, повинне було здійснюватися не раніше, ніж з дня набрання чинності наказу Міністерства оборони України № 20 від 03.02.1995, тобто позивач вірно зарахований на квартирний облік з березня 1995 року.
Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до положень п. 2 наказу Міністра оборони України № 20 від 03.02.1995 «Про внесення змін та доповнень до положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України» (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.1995, та набрав чинності 03.03.1995), зарахування військовослужбовців на квартирний облік за новим місцем служби, у разі його переміщення, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону, повинне здійснюватися не раніше, ніж з дня набрання чинності цим наказом.
Порядок забезпечення військовослужбовців житлом також встановлений Законом України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей», Житловим кодексом України, постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» № 1081 від 03.08.2006, Інструкцією «Про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями» (наказ Міністра оборони України № 577 від 06.10.2006).
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ), держава зобов`язана забезпечити військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Положення ст. 43 Житлового кодексу України зазначають, що громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, житлові приміщення надаються в порядку черговості, черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 (далі - Порядок), визначено механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.
Відповідно до п.п. 22, 24, 32 Порядку, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах; військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік; військовослужбовцям житло надається згідно з чергою. Черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).
Відповідно до п. 3.7. Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міноборони від 06.10.2006 № 577 (далі Інструкція № 577), військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла. При цьому облікова справа направляється командиром (начальником) військової частини до нового місця служби військовослужбовця разом з особовою справою, а в разі розформування військової частини - до військового комісаріату. Перебування військовослужбовця на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, підтверджується Довідкою (додаток 4) про перебування на обліку за попереднім місцем служби та зняття з обліку, виданою відповідним квартирно-експлуатаційним органом та командиром військової частини.
З аналізу наведених норм вбачається, що військовослужбовець, який перебував на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами його сім`ї із збереженням попереднього часу перебування на обліку.
Пунктом 2.14 Інструкції, затвердженої наказом Міністерства оборони України 30.11.2011 № 737, встановлює обмеження у разі якщо військовослужбовець, не перебував на обліку за одним із місць проходження військової служби, попередній час перебування його на обліку зберігається, якщо період проходження військової служби в цьому населеному пункті не перевищував шести місяців.
Однак, колегія суддів зазначає, що встановлені абзацом 2 пункту 2.14 Інструкції, обмеження порівняно з іншими військовослужбовцями, які не зазнали такого переміщення, або які переміщувались по військовій службі в інший гарнізон до набрання чинності відповідними положеннями Інструкції №737, і яким зараховується попередній стаж перебування на квартирному обліку, є обмеженням прав таких військовослужбовців часом зарахування на облік, що є порушенням принципу рівності громадян, відповідно до ст. 24 Конституції України, оскільки, переміщення позивача по службі здійснювалось не за його власним бажанням, а відповідно до рішень вищестоящих органів і відповідних норм чинного законодавства.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність дій відповідача в частині застосування стосовно позивача обмежень у вигляді його постановки на квартирний облік з моменту набуття чинності наказу Міністерства оборони України № 20 від 03.02.1995, оскільки зазначені обмеження фактично звужують та обмежують реалізацію позивачем права на отримання житла, що відповідно до положень ст. 22 Конституції України є неприйнятним. А наслідком таких дій є суттєве зменшення часу перебування позивача на квартирному обліку (в даному випадку цей строк зменшено на 5 років) та відповідно збільшення фактичного строку очікування отримання ним житла.
Таким чином, судом першої інстанції вірно визначено, що поновлення житлових прав позивача повинне відбутися шляхом перенесення дати його зарахування на квартирний облік саме за його попереднім місцем служби, тобто з 02.09.1992.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з апелянта судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 № 484-VIII, який набрав чинності 01.09.2015).
Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору встановлюється в таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано: суб`єктом владних повноважень, юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати; фізичною особою або фізичною особою підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру, який подано: суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою підприємцем 1 розмір мінімальної заробітної плати; фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.
Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру; у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Згідно з п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору встановлюється в таких розмірах, зокрема: за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» становив 1 378 грн.
З позовної заяви позивача вбачається, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру (визнати дії військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії щодо визначення йому дати зарахування на квартирний облік без врахування часу його перебування на квартирному обліку за попереднім місцем військової служби з 03.03.1995 протиправними; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в особі житлової комісії зарахувати ОСОБА_1 на квартирний облік для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду з 02.09.1992). Отже, ставка судового збору за подачу позову становила: (1 378 х 0,4) х 2 = 1 102, 40 грн.
Враховуючи, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2016 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення апеляційним судом, та відповідно платіжного доручення від 15.06.2016 № 593 військовою частиною НОМЕР_1 в особі житлової комісії сплачено судовий збір у розмірі 638, 00, то у відповідності до п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» відповідачу потрібно сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 574, 64 грн. ((1 102, 40 х 110 %) 638, 00).
Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії залишити без задоволення, а постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31.05.2016 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.,

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлено 05.09.2016.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.