Справа № 127/5044/16-а
Суддя: Карпінська Ю. Ф.
Дата ухвалення: 2016-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/5044/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.04.2016 року місто Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Карпінська Ю.Ф., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання неправомірним невиплату пенсії і зобовязання її виплатити,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним адміністративним позовом, мотивуючи його тим, що з березня 2013 року по даний час вона перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Вінниці (особовий рахунок 800389/0238) і отримує пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про обовязкове державне пенсійне страхування». У звязку з невиплатою пенсії з квітня місяця 2015 року вона звернулася до відповідача з листом від 09.11.2015 року про надання пояснення причин невиплати та відновлення виплати пенсії. На вказаний лист управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці листом від 10.11.2015 року за вих. № 371/П-1 надало відповідь, з якої вбачається, що причиною невиплати пенсії стало те, що вона працює на посаді судді Вінницького міського суду Вінницької області, а тому відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на підставі абзацу другого частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсії не виплачуються. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, тому просить суд зобовязати управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці поновити та проводити їй виплату пенсії по інвалідності, починаючи з квітня 2015 року, також просить звернути постанову до негайного виконання та стягнути з Державного бюджету України на її користь сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження.

Враховуючи вимоги п. 4 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, а також взвязку з тим, що в справі достатньо доказів для винесення обґрунтованого та законного рішення, вважаю, що відсутні підстави для розгляду вказаної справи в загальному порядку, тому в силу п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України відкрито скорочене провадження у справі.

На виконання ухвали суду про відкриття скороченого провадження відповідачем 11.04.2016 року було надано заперечення на вказану позовну заяву.

Згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з питань захисту прав людини.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у місті Вінниці з 16.07.2013 року та до 01.04.2015 року отримувала пенсію по інвалідності третьої групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». На даний час ОСОБА_1 працює на посаді судді Вінницького міського суду Вінницької області.

З 01.04.2015 року відповідач призупинив виплату позивачу пенсії по інвалідності у звязку з тим, що з 1 квітня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, згідно якого у період з 1 квітня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія призначена відповідно до цієї статті не виплачується.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Стаття 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» також не поширюється на поновлення виплати пенсії з 01 квітня 2015 року на осіб які працюють на спецпосадах відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

З 01 січня 2016 року набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року, відповідно до п.22 якого у статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що тимчасово, у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Зазначена норма Закону є чинною та не визнана Конституційним Судом України неконституційною, а тому підлягає до обов'язкового виконання та застосування усіма органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами на території України.

Крім того, перелік категорій осіб, на яких не розповсюджується дія норми щодо припинення пенсійних виплат на період роботи на спеціальних посадах (в даному випадку, на посадах, що передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів»), є чітким та вичерпним.

В рішенні від 26.12.2011 року № 20/рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і інтересів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обовязок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем доведена правомірність прийнятого ним рішення щодо відмови позивачу у виплаті пенсії по інвалідності, починаючи з квітня 2015 року.

Так, з огляду на вищезазначені норми права, позивач не відноситься до кола осіб, на яких не розповсюджується дія норми щодо припинення пенсійних виплат на період роботи на спеціальних посадах. У зв'язку з вищевикладеним, поновити виплату пенсії позивача немає законних підстав. Тобто, підставою для припинення виплати пенсії є сам факт роботи позивача на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до зазначеного закону, при чому в даному випадку немає значення чи набула особа право (тобто чи наявні підстави визначені законом для її призначення вік, інвалідність тощо) чи ні.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про обовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 71, 99, 102, 160-163, 167, 183-2, 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання неправомірним невиплату пенсії і зобовязання її виплатити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії даної постанови.

СУДДЯ: Ю.Ф.Карпінська