Справа № 161/4008/16-а,2-а/161/254/16
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року № 876/4553/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судових засідань: Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП рядового поліції Мартинюка Олександра Ксенофонтовича на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП рядового поліції Мартинюка Олександра Ксенофонтовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

встановив:

28.03.2016 ОСОБА_3 звернувся в суд із адміністративним позовом до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП рядового поліції Мартинюка О.К. у якому просить скасувати постанову серії ПС2 № 732876 від 25.02.2016 у справі про адміністративне правопорушення та закрити справу за відсутністю події про адміністративне правопорушення в діях ОСОБА_3

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки була складена через двадцять днів на підставі відеозапису, наданого позивачем у судовому засіданні від 25.02.2016.

Крім того, 25.02.2016 рядовий поліції Мартинюк О.К. не був на черговому патрулюванні міста, а знаходився в судовому засіданні в приміщенні Луцького міськрайонного суду, а тому не мав повноважень на винесення постанови і відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.05.2016 позов задоволено частково, скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 732876 від 25.02.2016 інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП рядового поліції Мартинюка О.К. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Із цією постановою не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню, у зв'язку з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при її винесенні судом неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, висновки, викладені в постанові, не відповідають останнім.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не дано оцінку відеодоказам, які подав саме позивач, крім того не залишив без розгляду позов, оскільки такий поданий з пропущенням строку звернення до суду, не сплатив судовий збір.

За таких обставин просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову якою у задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце, що підтверджується наявними у справі розписками.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25.02.2016 інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП рядовий поліції Мартинюк О.К. склав постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 732876, згідно з якою позивач здійснив обгін ближче ніж за 50 метрів перед пішохідним переходом та на перехресті вул. Огієнка та Грибоєдова в м. Луцьку, чим порушив п. 14.6 (а) та 14.6 (в) ПДР України.

ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, оскільки відсутні будь-які достовірні, належні та допустимі докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення та відповідачем не доведено наявності складу правопорушення в діях ОСОБА_3

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на таке.

Адміністративна відповідальність за порушення правил дорожнього руху, зокрема, порушення правил обгону, проїзду перехресть, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, передбачена статтею 122 КУпАП.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Ця норма також містить вимоги, щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається, зокрема у разі вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З наведених вище правових положень КУпАП вбачається, що вчинене особою адміністративне правопорушення фіксується в постанові у справі про адміністративне правопорушення, і протокол не складається, якщо таке вчинене у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.02.2016 інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП рядовим поліції Мартинюком О.К. складено постанову серії ПС2 № 732876 у справі про адміністративне правопорушення, яке полягає у здійсненні ОСОБА_3 обгону ближче ніж за 50 метрів перед пішохідним переходом та на перехресті вул. Огієнка та Грибоєдова в м. Луцьку, чим порушено п. 14.6 (а) та 14.6 (в) Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні суду першої інстанції, позивач заперечував проти винесеної постанови, так як остання була винесена після нібито вчиненого правопорушення на підставі відеозапису, поданого ним у судовому засіданні 25.02.2016. Відповідачу як уповноваженій посадовій особі слід було скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.ст. 256, 258 КУпАП, так як позивач його заперечує, а правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_3 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не було зафіксоване в автоматичному режимі і не в день вчинення такого.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, однак доказів того, що ОСОБА_3 порушив п.п. 14.6 (а), 14.6 (в) ПДР, зокрема, пояснень свідків, інформації з технічних засобів в автоматичному режимі, відповідачем до матеріалів справи не долучено, а відеодокази подані позивачем, які зняті з його відеореєстратора, не є належними доказами в розумінні ст. 251 КУпАП.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про незаконність винесення оскаржуваної постанови складеної рядовим поліції Мартинюком О.К., оскільки порушено процедуру притягнення до адміністративної відповідальності передбаченої КУпАП, недотримано вимог щодо своєчасного повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи та належного документування обставин адміністративного правопорушення, що є підставою скасування постанови.

Щодо покликання апелянта на порушення позивачем строку звернення до суду з позовом, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Правильно встановлено судом першої інстанції, що причини пропущення такого строку є поважними, оскільки ОСОБА_3 вживав заходів оскарження дій відповідача в позасудовому порядку, а саме звертався до Прокуратури Волинської області, що підтверджується листом від 12.03.2016 № 36-51 і відповідь на такий отримав 22.03.2016 (а.с. 5-6).

Європейський Суд з прав людини у своєму Рішенні від 18.02.2011 (справа Мушта проти України) звернув увагу на те, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Отже з цього можна зробити висновок, що право на доступ до правосуддя може бути обмеженим, зокрема, щодо умов прийнятності позовної заяви. Проте, суддя на підставі закону обмежуючи право особи на доступ до суду, повинен врахувати розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Частиною 1 статті 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Луцьку ДПП рядового поліції Мартинюка Олександра Ксенофонтовича залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2016 року у справі № 161/4008/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

В.В. Ніколін

Постанова у повному обсязі складена та підписана 07.09.2016.