Справа № 2а-4744/09
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2011-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2011 р. Справа № 81017/09/9104

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.,

суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про перерахунок пенсії,-

встановила:

У червні 2009 року позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача в якому просив: 1) визнати відмову відповідача у підвищенні пенсії за вислугу років на 150 % від мінімальної пенсії за віком, з листопада 1993 року по липень 2006 року; 2 ) зобовязати відповідача провести позивачу перерахунок пенсії за вислугу років з врахуванням її підвищення на 150 % від мінімальної пенсії за віком, за період з листопада 1993 року по липень 2006 року; 3) зобовязати відповідача виплатити позивачу недоотриману суму підвищення до пенсії за вислугу років із врахуванням підвищення цієї пенсії на 150 % мінімальної пенсії за віком.

Позивач свої позовні вимоги мотивував тим, що йому як учаснику бойових дій, відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» його пенсія повинна підвищуватися в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком, однак у період з листопада 1993 року по липень 2006 року, дане підвищення йому було виплачено не в повному розмірі.

Постановою Мукачівського міськрайонного суду закарпатської області від 06.10.2009 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не зясував усі обставини справи. Вважає, що він як учасник бойових дій, в період з листопада 1993 року по липень 2006 року мав право на отримання підвищення до пенсії за вислугу років із врахуванням підвищення цієї пенсії на 150 % мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи те, що особи які беруть участь в справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України колегія суддів вважає за можливе розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є учасником бойових дій згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується відповідним посвідченням.

Відповідно до частини 3 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 року (в редакції від 22.10.1993 року) учасникам бойових дій пенсії підвищуються в розмірі мінімальної пенсії за віком. Даний Закон набрав чинність з 01.01.1994 року.

Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»» від 23 листопада 1995 року458/95-ВР внесено зміни до ч. 3 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 року, з урахуванням яких, учасникам бойових дій пенсії підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком. Дані зміни набрали чинності з 01.01.1996 року.

Підвищуються пенсії в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком, цією нормою було передбачено до 01.07.2006 року.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»» від 5 жовтня 2005 року N 2939-IV, частину 4 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 року, викладено в новій редакції: «Учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність». Дані зміни набрали чинності з 01.07.2006 року.

З наведеного вище, суд вбачає, що протягом періоду з 01.01.1994 року по 31.12.1995 року у позивач мав право на підвищуються пенсії в розмірі мінімальної пенсії за віком, а з 01.01.1996 року по 30.06.2006 року в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком.

В період з 01.01.1994 року по 31.12.2003 року, розмір мінімальної пенсії за віком визначався з врахуванням постанови ВР України від 20.02.1996 року №49/96-РВ «Про порядок введення в дію статей 10, 33, 34 Закону України «Про оплату праці» та встановлення мінімального розміру пенсії за віком», постанови КМ України від 26.07.1996 року № 831 «Про підвищення розмірів пенсії пенсій, призначених до 01.08.1996 року, та порядок обчислення пенсій, що призначаються після 01.08.1996 року», постанови КМ України від 23.01.2003 року № 36 «Про підвищення окремим категоріям пенсіонерів соціальних виплат, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», постанови КМ України від 03.01.2002 року № 1 «Про підвищення розмірів пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів» (в редакції від 27.08.2003 року).

Відповідно до даних нормативних актів розмір мінімальної пенсії за віком становив: з 01.03.1996 року по 31.07.1996 року 30 грн., з 01.08.1996 року по 30.09.2003 року 33,24 грн., з 01.10.2003 року по 31.12.2005 року 39,82 грн..

Як суд вбачає із матеріалів справи, саме такі суми спірного підвищення до пенсії позивачу і були виплачені.

При цьому, суд апеляційної інстанції, не приймає до уваги посилання апелянта на ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки даний закон був прийнятий тільки 9 липня 2003 року (набрав чинність з 01.01.2004 року), та зворотної дії у часі не має.

Таким чином, відповідач виплачуючи позивачу підвищення до пенсії передбачене ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі 150 % мінімальної пенсії за віком, протягом періоду з 01.07.1993 року по 01.01.2004 року, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому підстав для задоволення позовних вимог позивача за даний період немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 09.07.2003 року) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється в розмірі 20 відсотків середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за попередній рік, яка визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»» від 23 грудня 2004 року № 2291-IV частину першу ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» викладено в новій редакції, відповідно до якої, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Дані зміни набрали чинності з 12.01.2005 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Згідно із ст. 63 Закону України «Про Державний бюджет на 2005 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність встановлено у розмірі 332 грн..

Статтею 65 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність встановлено у розмірі: з 1 січня - 350 гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1 жовтня - 366 гривень.

Як суд вбачає із матеріалів справи, відповідач протягом періоду з 01.01.2004 року по 01.07.2006 року, оспорюване позивачем підвищення, виплачував у розмірі визначеному постановою КМ України від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів» (в редакції від 27.08.2003 року).

Враховуючи пріоритетність законів над підзаконним нормативно-правовими актами та те, що розмір мінімальної пенсії за віком на момент спірних правовідносин визначався тільки ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач протягом періоду з 01.01.2004 року по 01.07.2006 року виплачуючи позивачу підвищення до пенсії передбаченого ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі визначеному постановою КМ України від 03.01.2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів» (в редакції від 27.08.2003 року), діяв неправомірно.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду, а відповідач під час розгляду даної справи наполягав на відмові в задоволенні позову з цієї підстави.

Так, відповідно до частини 2 статті 99 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи в суді першої інстанції) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 100 цього Кодексу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи в суді першої інстанції) пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Із матеріалів справи суд вбачає, що позивач з позовам до адміністративного суду звернувся 09.06.2009 року, тобто із пропуском строку звернення до адміністративного суду та не просив його поновити.

Враховуючи те, що позивачу оспорюване ним підвищення виплачувалося періодично (кожного місяця), те, що в матеріалах справи відсутні докази поважності пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суд, та те, що відповідач під час розгляду даної справи в суді першої інстанції наполягав на відмові в задоволенні позову з цієї підстави, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні позивних вимог позивача слід відмовити, у звязку із пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Враховуючи те, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу, але із помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскаржену постанову слід змінити, з мотивів відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про перерахунок пенсії, - змінити, а саме в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

В решті постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 жовтня 2009 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

На постанову протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

ОСОБА_2