Справа № 308/3555/16
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 р. Справа № 876/4788/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання: Богдан А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ужгородського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2016 року у адміністративній справі №308/3555/16 за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання протиправними дії та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до Ужгородського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання протиправними дії та скасування постанови.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2016 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду. Позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено частково. Постанову начальника Ужгородського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області Томенюк О.С. про накладення адміністративного стягнення №026909 від 29.01.2016 року відносно ОСОБА_1 за ст. 205 КУпАП - скасовано. Звільнено ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.205 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, а справу провадженням закрито.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта зводяться до того, що судом першої інстанції невірно закрито провадження у справі за малозначністю вчиненого правопорушення, оскільки позивач у 2014р. притягалась до адміністративної відповідальності, тепер штраф накладено у мінімальному розмірі 340 грн., крім того позивач усвідомлювала що вчиняє адміністративне правопорушення, однак ухилялась від дотримання вимог законодавства. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне. 28 січня 2016 року головним спеціалістом Ужгородського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області Довганич А.І. було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1, з якого слідує, що остання не вжила заходів для оформлення належним чином документів гр. Росії ОСОБА_5, якого запросила в Україну та надала йому житлову площу, чим порушила вимоги п. 3 ст. 3 та п. 1.2 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

На підставі зазначеного протоколу та інших матеріалів адміністративної справи 29.01.2016 року начальником Ужгородського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області Томенюк О.С. було винесено постанову №026909, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 205 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,0 грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що у відповідача було достатньо підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, однак відповідачем при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення не були враховані всі обставини, які мають значення для визначення виду та розміру адміністративного стягнення.

Колегія суддів адміністративного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Як слідує з апеляційної скарги, відповідач фактично не погоджується із закриттям провадження у справі щодо позивача у зв'язку із малозначністю вчиненого правопорушення.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Статтею 205 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за невжиття громадянами, які запросили в Україну іноземців і осіб без громадянства в приватних справах і надали їм жилу площу, заходів до забезпечення у встановленому порядку їх своєчасної реєстрації.

Судом встановлено, що 08 січня 1977p. між гр. Росії ОСОБА_5, уродженцем с. Петрівка Благовєщенського району Башкірської АРСР, та гр. України ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_1) було укладено шлюб, який зареєстровано в Середнянській селищній раді Ужгородського району Закарпатської області.

В 1996 році подружжя ОСОБА_1 повернулись на постійне місце проживання на територію України. За згодою дружини ОСОБА_5 поселився за місцем її проживання за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Худлівської сільської ради від 05.08.1996 року. Реєстрація місця проживання ОСОБА_5 за вказаною адресою здійснена не була, але йому, як іноземцю, було видано «Тимчасову посвідку на постійне проживання».

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 11.02.1999 року шлюбу між подружжям ОСОБА_5 було розірвано 10 грудня 1998 року. Після розлучення ОСОБА_5 залишився проживати в будинку, за місцем проживання колишньої дружини ОСОБА_1 без реєстрації, де проживає і на теперішній час. Строк дії його тимчасової посвідки на постійне проживання в Україні закінчився 03.07.2006 року.

ОСОБА_1 у поясненнях, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення від 28.01.22016 року пояснила, що запросила до себе громадянина Російської Федерації ОСОБА_5 та надала йому житлову площу, не оформивши йому належним чином документи на проживання в Україні у зв'язку з відсутністю коштів та не маючи всіх його документів.

Таким чином, позивач визнала свою вину у вчинення вказаного правопорушення, оскільки вона усвідомлювала, що як приймаюча сторона, яка запросила іноземця та надала йому житлову площу, була зобов'язана вжити відповідні заходи для реєстрації цієї особи на території України, однак ухилялася від дотримання вимог законодавства щодо оформлення законності перебування свого співмешканця гр. Російської Федерації ОСОБА_5 в Україні через відсутність коштів та необхідних документів.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що приходить до переконання, що в начальника Ужгородського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області Томенюк О.С. було достатньо підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст.205 КУпАП.

Проте, відповідачем при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відносно позивача не були враховані всі обставини, які мають значення при визначенні виду та розміру адміністративного стягнення.

Статтею 33 КУпАП визначено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

На підставі вищезазначеного, враховуючи характер та ступінь вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, обставини справи, особу порушниці, яка є пенсіонеркою, отримує мінімальну пенсію 949 грн., колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що постанову начальника Ужгородського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області Томенюк О.С. про накладення адміністративного стягнення №026909 від 29.01.2016 року відносно позивача слід скасувати та на підставі ст. 22 КУпАП звільнити її від адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 205 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, а справу провадженням закрити.

Що стосується доводів апелянта про те, що позивач у 2014р. уже притягувалась до адміністративної відповідальності та доручення до апеляційної скарги копії постанову, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Копії протоколу та постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суду першої інстанції відповідачем представлено не було, як і не надано суду апеляційної інстанції доказів того, чому вказані докази не були представлені суду в ході розгляду справи судом першої інстанції. Крім того, як із протоколу про адміністративне правопорушення, так і оскарженої позивачем постанови про накладення адміністративного стягнення, із даних про особу ОСОБА_1 не вбачається про те, що вона раніше притягувалась до адміністративної відповідальності, і вказана обставина була врахована при обранні виду та розміру стягнення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Ужгородського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області - залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2016 року у адміністративній справі №308/3555/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 06.09.2016р.