Справа № 826/6485/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 вересня 2016 року № 826/6485/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зобов'язання вчинити дії щодо зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач) та просить суд: зобов'язати відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження та зняти арешт з належного майна ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем всупереч Закону України «Про виконавче провадження» не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та не знято арешт з належного останньому майна, що був накладений на підставі постанови від 13.09.2004 №365/14.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв та клопотань не подавав, відношення до позову не висловив.

За таких обставин, судом в порядку ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як стверджує позивач 13.09.2004 Державною виконавчою службою Шевченківського району міста Києва було винесено постанову №365/14 в зв'язку з притягненням його до адміністративної відповідальності, відповідно до якої накладено арешт на належне останньому майно у вигляді ? квартири за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні 14.07.2016 ОСОБА_1 зазначив, що як тільки він дізнався про наявність арешту на його майно, він звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту.

Листом від 25.03.2016 відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомив заявника, що перевіркою журналів реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцем та згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень встановлено, що виконавче провадження, при здійснені якого виносилася постанова №365/14 від 13.09.2004 про накладення арешту на ? частину квартири АДРЕСА_1 на виконанні у відділі не перебуває.

Разом з цим, відповідач повідомив, що виконавчі провадження з 2001 по 2011 роки знищені за закінченням терміну зберігання, з огляду на що, встановити підстави накладення арешту не виявляється можливим, тому і відсутні підстави для його зняття.

Враховуючи вказані обставини, позивач вважаючи, що його права та охоронювані законом інтереси порушені звернувся до суду з метою їх захисту та поновлення.

Вирішуючи спір по суті, суд керується положеннями чинного законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Згідно ст. 1 вказаного закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 25 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Статтею 37 Закону №606-XIV визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: 1) прийняття судом відмови стягувача від стягнення; 2) затвердження судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закінчення виконавчого провадження; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника при виконанні рішення про передачу їх стягувачеві, або знищення речі, яка мала бути передана стягувачеві в натурі; 6) закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом; 8) фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 76 цього Закону.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

В силу приписів ст. 38 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40 1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно ст. 59 Закону №606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

У відповідності до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч. 1 ст. 70 КАС України).

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (ч. 1 ст. 71 КАС України.

Суд оцінивши наявні в справі документи вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, що підтверджує наявність накладеного арешту на майно позивача, а саме: ? АДРЕСА_1.

Вказане, в свою чергу, унеможливлює задоволення позовних вимог про зняття арешту з майна, з огляду на відсутність документального підтвердження факту його наявності.

Разом з цим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки матеріалами справи не підтверджено наявність відкриття виконавчого провадження. Крім того, питання винесення процесуальних рішень державним виконавцем в рамках виконавчого провадження, на думку суду, є дискреційними повноваженнями останнього.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 71, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов