Справа № 805/5101/15-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

31 серпня 2016 р. Справа № 805/5101/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.

за участю секретаря судового засідання Проніна Д.С.

позивача - не з'явилася

представника відповідача 1 - Дяченко С.П. - на підставі довіреності

представника відповідача 2 - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення про визнання правочину (трансакції) нікчемним та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

14 грудня 2015 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 (далі - позивач) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни (далі - відповідач 1 або Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач 2 або Фонд), в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 16 лютого 2016 року, яка прийнята ухвалою від 14 березня 2016 року, позивач просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 204 від 09 листопада 2015 року «Про визнання правочинів нікчемними» Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни у частині визнання нікчемним правочину (трансакції) з внесення позивачем 09 липня 2015 року на власний банківський рахунок у ПАТ «Радикал Банк» грошових коштів у сумі 200 000,00 грн. із призначенням платежу «Внесення коштів на власний рахунок»;

- зобов'язати Уповноважену особу надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок включення до їх числа позивача, яким необхідно здійснити виплати (відшкодувати кошти) за вкладом в ПАТ «Радикал Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою від 13 січня 2016 року відкрито провадження у справі № 805/5101/15-а.

Про дату, час і місце судового розгляду сторони повідомлені належним чином, з дотриманням вимог ст.ст. 33-36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Позивач та представник відповідача 2 до судового засідання не з'явилися.

14 квітня 2016 року через відділ діловодства та документообігу суду представник позивача надав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

На підставі ч. 4 ст. 122, ч. 4 ст. 128 КАС України судове засідання проведене за відсутності позивача та представника відповідача 2.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом встановлено, що 09 листопада 2015 року Правлінням Національного банку України прийнята постанова № 769 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Радикал-Банк».

09 листопада 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 203 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Радикал Банк» та делегування повноважень ліквідатору банку».

09 листопада 2015 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» Савельєвою А.М. виданий наказ № 204 «Про визнання правочинів нікчемними».

П. 1 наказу від 09 листопада 2015 року № 204 визнані такими, що є нікчемними відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (трансакції в системі АБС Б2 щодо розміщення коштів на депозитний/поточний рахунок клієнта через каси Банку 09 липня 2015 року поза межами робочого часу та/або операційного дня, а також трансакції в системі АБС Б2 щодо розміщення коштів на депозитний/поточний рахунок клієнта через рахунки каси Банку 09 липня 2015 року за одним й тим самим часом проведення трансакцій в одній касі одним і тим же касиром), які пов'язані з вкладними (депозитними) операціями за договорами банківського вкладу (депозиту) та/або договорами банківського рахунку (поточними рахунками), а також зарахування грошових коштів на рахунки таких осіб в ПАТ «Радикал Банк», згідно з додатком 1, який додається до цього наказу і є його невід'ємною частиною, в тому числі правочин (трансакція) з внесення позивачем 09 липня 2015 року на власний банківський рахунок у ПАТ «Радикал Банк» грошових коштів у сумі 200 000,00 грн. з призначенням платежу «Внесення коштів на власний рахунок».

В постанові від 16 лютого 2016 року у справі № 21-4846а15 Верховний Суд України сформулював наступний висновок: «Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суди всіх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на таке.

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону № 2121-ІІІ передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів».

В постанові від 15 червня 2016 року у справі № 21-286а16 Верховний Суд України висловив таку правову позицію: «Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палатою в господарських справах Верховного Суду України на спільному засіданні вже вирішувала питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у спорі цієї ж категорії і у постанові від 16 лютого 2016 року (справа № 21-4846а15) вказала, що виходячи із системного аналізу частини третьої статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статті 1 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки та банківську діяльність», пункту шостого статті 2 Закону № 4452-VI та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При цьому абзацом другим частини другої статті 215 ЦК передбачено, що у випадках, встановлених ЦК, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що Банк знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним.

За таких обставин, на думку колегії суддів, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства».

За правилами ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, в силу приписів ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновки Верховного Суду України щодо застосування норм матеріального права, викладені у постановах від 16 лютого 2016 року у справі № 21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі № 21-286а16, є обов'язковими для застосування і під час розгляду справи № 805/5101/15-а.

Підстави для відступлення від правової позиції Верховного Суду України відсутні.

Таким чином, спір, який виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ч. 2 ст. 157 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Згідно з ч. 3 ст. 157 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена. Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Враховуючи судову практику Європейського Суду з прав людини, керуючись ч. 2 ст. 2, п. 1 ч. 1, ч. ч. 2-3 ст. 157, ст. 160, ст. 165, ст. 185, ст. 186, ч. 1 ст. 244-2, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

1. Закрити провадження в адміністративній справі № 805/5101/15-а за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення про визнання правочину (трансакції) нікчемним та зобов'язання вчинити певні дії.

2. Роз'яснити позивачу, що спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

3. Роз'яснити позивачу, що повторне звернення до суду з тією самою позовною заявою не допускається.

4. Ухвала постановлена у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частина проголошені у судовому засіданні 31 серпня 2016 року.

5. Повний текст ухвали виготовлений 05 вересня 2016 року.

6. Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд у порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

7. Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кравченко Т.О.