Справа № 816/791/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/791/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання Петренко О.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" до Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

26 травня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" (надалі також - позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області (надалі також - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від області 29.04.2016 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем порушено права та законні інтереси ТОВ "УПСК Діамент" у сфері публічно-правових відносин через безпідставне донарахування грошового зобовязання зі сплати податку на додану вартість. Посилався на те, що господарські операції з ТОВ «РУМ-ПЛЮС» щодо оренди обладнання носили реальний, товарний характер, орендоване обладнання було використано позивачем у власній господарській діяльності, що підтверджено належним чином оформленими первинним документами бухгалтерського обліку.

Відповідач позов не визнав. У наданих до суду письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відомості, встановлені позаплановою виїзною документальною перевіркою ТОВ «УПСК Діамент» та викладені в акті перевірки від 19.04.2016 року №135/16-31-14-06-08/37710195.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала з мотивів, наведених у письмовому запереченні, наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ТОВ «УПСК Діамент» у встановленому законодавством порядку зареєстроване як юридична особа, .

Видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є: діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (71.12); розвідувальне буріння (43.13); оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (46.21); оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами (46.33); оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (46.71) /том 1 а.с. 19/.

У період з 04.04.2016 по 08.04.2016 року фахівцями ГУ ДФС у Полтавській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «УПСК Діамент» з питань дотримання податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «РУМ-ПЛЮС» () за лютий-квітень 2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 19 квітня 2016 року №135/16-31-14-06-08/37710195 (надалі - Акт перевірки), в якому вказано на порушення платником податків вимог пункту 44.1 статті 44, пункт 201.1 та 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено заниження зобовязання зі сплати податку на додану вартість /надалі також ПДВ/ загалом в розмірі 33397,00 грн /том 1 а.с. 97/.

На підставі зазначеного вище Акта перевірки ГУ ДФС у Полтавській області 29 квітня 2016 року сформовано податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобовязання позивача за платежем: "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" загалом в розмірі 41746,00 грн (в т.ч., 33397,00 грн - основний платіж, 8349,00 грн - штрафні (фінансові) санкції) /том 1 а.с. 114/.

Не погоджуючись із зазначеним вище податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС у Полтавській області, ТОВ "УПСК Діамент" звернулось до суду з даним позовом.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем, на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "РУМ ПЛЮС", у березні, квітні 2015 року зараховано до складу податкового кредиту суму ПДВ загалом в розмірі 33397,00 грн.

Однак, за результатами позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «УПСК Діамент» відповідач дійшов висновку про безпідставне віднесення вказаної суми податку до складу податкового кредиту, наслідком чого визначено заниження позивачем зобовязання зі сплати ПДВ до бюджету загалом в розмірі 33397,00 грн.

Мотивуючи наведені доводи контролюючий орган зазначив, що позивачем не надано обґрунтованих розрахунків вартості оренди обладнання, договори оренди та додатки до них не містять відомостей про вартість обладнання, відсутня інформація, яка б дала можливість ідентифікувати орендоване обладнання. Не надано пояснень щодо мети отримання зазначених послуг, економічного ефекту від їх отримання, не надано підтверджуючих документів щодо використання орендованого обладнання у власній господарській діяльності. Крім того, зазначив, що не у всіх наданих ТОВ «УПСК Діамент» договорах, за якими орендоване обладнання фактично у подальшому використовувалось у власній господарській діяльності є інформація про конкретний обєкт, на якому повинні виконуватися сервісні роботи, підприємством не надано доказів транспортування обладнання до місця призначення. Крім того, позивачем не надано доказів самостійного подальшого транспортування обладнання до обєктів на яких виконувалися сервісні роботи. Також не надано даних щодо відображення оподаткованих господарських операцій в бухгалтерському обліку, у актах здачі - приймання робіт не зазначено місцезнаходження об'єкту, на якому встановлені агрегати, а лише зазначено назву та номер свердловини, без конкретної адреси. З поміж іншого, податковий орган посилався на інформацію облікової картки субєкта фіктивного підприємництва, складеної ст. о/у ОУ ДПІ у Соломянському районі ГУ ДФС у м. Києві відносно ТОВ «РУМ ПЛЮС».

Оцінивши наведені доводи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з абзацом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду /пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України/.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, визначальним у питанні перевірки правомірності формування платником податку показників податкової звітності з ПДВ є безпосереднє дослідження факту здійснення господарської операції (її реальності/товарності), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, спірні відносини між ТОВ «УПСК Діамент» та ТОВ "РУМ ПЛЮС" стосувалися надання послуг оренди виробничого обладнання, про що сторонами складено відповідні договори.

До матеріалів справи залучено копії договорів оренди обладнання від 30 січня 2015 року № 48, № 49 /том 1 а.с.115-121, 128-134/, за умовами яких ТОВ «РУМ-ПЛЮС» (орендодавець) передає, а ТОВ «УПСК Діамент» (орендар) приймає в тимчасове оплатне користування обладнання ємність для спец рідин, внутрішньо свердловинна компоновка для освоєння, чотирьохплашковий превентор, універсальний превентор, обвязка насосного агрегату.

На підтвердження правомірності віднесення до складу податкового кредиту:

- у березні 2015 року спірної суми ПДВ позивач надав, зокрема, копію податкової накладної від 31.03.2015 року №331089 /том 1 а.с. 139/,

- квітні 2015 року спірної суми ПДВ позивач надав, зокрема, копію податкової накладної від 30.04.2015 року №430077 /том 1 а.с. 149/.

Дослідивши копії вищевказаних податкових накладних суд встановив, що вони формально відповідають вимогам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що наявність податкової накладної є обовязковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Так, згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як визначено частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

В силу статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, за приписами даної статті господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Враховуючи те, що згідно з вимогами статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, право платника податку на податковий кредит має бути підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку (перелік яких залежить від виду господарських операцій), що у своїй сукупності свідчитимуть про наявність розумних економічних причин, ділової мети та руху активів в ході здійснення господарських операцій.

На підтвердження реальності здійснення спірних господарських операцій позивач надав копії актів приймання-передачі обладнання та актів здачі-приймання робіт (надання послуг), платіжне доручення про оплату оренди обладнання на суму 147600,00 грн, технічне завдання щодо проведення робіт, документи на підтвердження наявності трудових ресурсів на підприємстві /том 1 а.с. 141-142, 146-147, 159/.

Дослідивши в судовому засіданні вказані копії документів, суд дійшов висновку, що вони не в повній мірі розкривають зміст господарських операцій з надання в оренду виробничного обладнання, а тому не визнаються судом в якості достатніх та належних доказів у справі. При цьому, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Таким чином, будь-які господарські операції можуть бути відображені платником податків у податковому обліку лише в разі наявності відповідних записів за даними бухгалтерського обліку такого платника. При визначенні об'єкта оподаткування податком на додану вартість платник податку має враховувати саме дані бухгалтерського обліку, які (дані) мають в повній мірі відображати зміст конкретної господарської операції.

Окрім того, в ході розгляду справи не знайшли належного підтвердження доводи позивача про ймовірне використання орендованого у ТОВ «РУМ-ПЛЮС» обладнання в межах господарської діяльності.

Позивачем не надано обґрунтованих розрахунків вартості оренди обладнання та розрахунку вартості виконання сервісних робіт для СП «Полтавська газонафтова компанія», ТОВ «Карпатигаз», ТОВ «Полтавська транспортна компанія», ПАТ «Природні ресурси», ТОВ «Укрістгаз», що унеможливлює встановлення наявності економічної вигоди для позивача із вчинення господарських операцій з оренди обладнання та подальшого виконання сервісних робіт за його допомогою.

Суд не бере до уваги бухгалтерську довідку, надану позивачем до суду, оскільки зі змісту останньої не можливо встановити чистий прибуток підприємства від оренди обладнання у ТОВ «РУМ ПЛЮС» та подальшого його використання для проведення робіт на свердловинах замовників.

Крім того, варто зазначити, що ні залучені до матеріалів справи договори оренди, ні акти приймання-передачі обладнання не містять відомостей про вартість обладнання.

Так само, позивачем на вимогу суду не надано доказів транспортування орендованого обладнання від орендодавця.

При цьому, посилання позивача на те, що транспортування обладнання здійснювалось за рахунок Орендодавця суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Зокрема, матеріали справи не містять відомостей про оплату позивачем послуг з транспортування обладнання чи включення вартості таких послуг до загальної суми господарської операції з оренди обладнання.

За відсутності належних документальних підтверджень отримання виробничого обладнання в оренду та постановки його на облік, відсутні підстави вважати, що таке обладнання було передано позивачу.

Що стосується посилань позивача на перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «РУМ-ПЛЮС» із призначенням платежу "за оренду обладнання", суд зазначає, що сам по собі факт перерахування коштів не є беззаперечним свідченням здійснення договірними сторонами реальних господарських операцій.

Надані позивачем документи у своїй сукупності не містять жодного доказу наявності в орендодавця хоча б якого-небудь обладнання та його переміщення у просторі від орендодавця до орендаря і одержання останнім.

Із наданих позивачем дозволів Держгірпромнагляду № 078.12.53-11.20.0 та № 083.12.53-11.20.0 вбачається, що ТОВ «УПСК Діамент» дозволяється експлуатувати машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки: електрообладнання, призначене для експлуатації (застосування) у вибухонебезпечних зонах; електрогенераторна установка, тип ХР, серія 40, модифікація РЗ, виробник FG Wilson, Великобританія, 2009 року виготовлення, кількість 1 од.; електрогенераторна установка, тип Р, серія 44, модифікація EЗ, виробник РС, FG Wilson, Великобританія, 2009 року виготовлення, кількість 1 од.; посудини, що працюють під тиском понад 0,05 МПа; ємність кріогенна - модель СVА-ЗК-45-ТМ, виробник Cryogenic Vessel Alternatives, США, 2009 року виготовлення, кількість 1 од.; технологічне устаткування обєктів нафтогазовидобувної промисловості: колтюбінгова установка СТ-218, виробник США, 1993 року виготовлення, кількість 1 од.; азотна газифікаційна установка модель 180К-8К, виробник виробник Cryogenic Vessel Alternatives, США, 2009 ріку виготовлення, кількість 1 од.; насосна установка блочного типу 8КЮСР-75, виробник «GARDNER DENVER», США, 1993 року виготовлення, кількість 1 од.; технологічне устаткування обєктів нафтогазовидобувної промисловості: утримувач гнучкої труби УГТ - 80x70, рік виготовлення 2012, виробник Selekt Energy Systems Inc., Канада, кількість 1 од.

Натомість у наданих позивачем документах на підтвердження використання орендованого обладнання у своїй господарській діяльності відсутні відомості про індивідуальні ознаки та технічні характеристики внутрішньо свердловинної компоновки для освоєння, чотирьохплашкового превентора, універсального превентора, ємності для спец рідин, обвязки насосного агрегату, які за твердженням позивача орендовані ним у ТОВ "РУМ ПЛЮС". А тому встановити чи мав позивач право на експлуатацію вищевказаного обладнання у своїй господарській діяльності не можливо.

Крім того, позивачем не надано до суду технічних паспортів орендованого обладнання.

А згідно наданої представником відповідача копії листа Управління Держпраці у Полтавській області про надання інформації від 21.06.2016 року № 2310/08-11 /том2 а.с. 139/ ТОВ «РУМ ПЛЮС» дозволи не видавались, декларації відповідності його матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки за 2015 рік до Управління Держпраці у Полтавській області не подавались.

Для підтвердження факту перевезення орендованого обладнання до місця виконання сервісних робіт ТОВ «УПСК Діамент» надано договір про транспортно-експедиційне обслуговування та організацію перевезень вантажним автомобільним транспортом від 02.01.2015 року № 1 та товарно-транспортні накладні. Однак, зі змісту вказаних документів, суд не вбачає за можливе встановити, що на зазначені свердловини ТОВ «Карпатигаз» транспортувалося саме те обладнання, яке було орендоване у ТОВ «РУМ ПЛЮС» у березні, квітні 2015 року.

Так, для підтвердження факту подальшого використання орендованого обладнання у своїй господарській діяльності позивачем надано до суду копії технічних завдань, планів робіт. Однак вказані документи не містять чіткої та вичерпної інформації стосовно того, за якою саме адресою виконувалися сервісні роботи ТОВ «УПСК Діамент». Крім того, із їх змісту не можливо ідентифікувати, що саме обладнання орендоване згідно договорів від 30.01.2015 року № 48 та від 30.01.2015 року № 49 використовувалося ТОВ «УПСК Діамент» у своїй господарській діяльності у подальшому.

Залучені до матеріалів справи копії договорів ТОВ «УПСК Діамент» з СП «Полтавська газонафтова компанія», ТОВ «Карпатигаз», ТОВ «Полтавська транспортна компанія», ПАТ «Природні ресурси», ТОВ «Укрістгаз» не містять відомостей про конкретний обєкт на якому позивач повинен виконати сервісні роботи. Крім того відсутнє розмежування договорів, які мають і які не мають відношення до виконання сервісних робіт орендованим у ТОВ «РУМ ПЛЮС» обладнанням.

При цьому, суд не приймає в якості належних доказів у справі залучені до матеріалів копії договорів надання послуг, актів здачі-приймання робіт (наданих послуг) та податкових накладних, оскільки останні не містять жодних відомостей про використання саме того обладнання, про оренду якого у ТОВ «РУМ-ПЛЮС» стверджує позивач.

Сама лише наявність кваліфікованого персоналу не може свідчити про реальність спірних господарських операцій щодо оренди обладнання. Крім того, позивач не надав відомостей про фактичний допуск працівників до виконання робіт за допомогою орендованого обладнання, закріплення такого обладнання за співробітниками підприємства, проведення з ними інструктажів тощо.

Позивачем ні до перевірки, ні до суду не надано кошторису проведення сервісних робіт для замовників сервісних послуг. Таким чином, суду не видається можливим встановити вартість сервісних робіт із залученням орендованого у ТОВ «РУМ ПЛЮС» обладнання і визначити чи досягло ТОВ «УПСК Діамент» економічної вигоди вчиняючи вказані господарські операції. А саме поняття сервісні роботи не розкриває змісту та характеру проведення робіт тим обладнанням, яке було орендоване позивачем у ТОВ «РУМ ПЛЮС».

Суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідно до приписів статті 61 Конституції України, статті 218 Господарського кодексу України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а відтак, відомості, викладені в інформації облікової картки субєкта фіктивного підприємництва, складеної ст. о/у ОУ ДПІ у Соломянському районі ГУ ДФС у м. Києві відносно ТОВ «РУМ ПЛЮС», не можуть бути використані в якості самостійної підстави для висновку про відсутність у добросовісного платника податку права на формування податкового кредиту за результатами здійснення господарських операцій з таким контрагентом.

Однак, як зазначалося судом вище, визначальним у даному питанні є саме підтвердження реальності (товарності) спірних господарських операцій.

Зважаючи на ненадання позивачем на перевірку та в ході розгляду справи в суді належних та допустимих доказів фактичного отримання та використання у власній господарській діяльності виробничого обладнання, про оренду якого у ТОВ «РУМ-ПЛЮС» стверджує позивач, суд дійшов висновку про безтоварний характер спірних господарських операцій.

Залучені до матеріалів справи письмові докази у своїй сукупності не підтверджують наявності в діях позивача ділової мети щодо вчинення господарських операцій та можливого руху активів в ході здійснення таких операцій.

За таких обставин, суд погоджується з доводами відповідача про те, що вказані господарські операції не носили реального характеру, а відображення їх результатів у податковому обліку ТОВ «УПСК Діамент» здійснено безпідставно.

Відтак, суд підтверджує правомірність доводів ГУ ДФС у Полтавській області про порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, пункту 201.1 та 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого платником податків занижено зобовязання зі сплати податку на додану вартість за березень, квітень 2015 року у розмірі 33397,00 грн.

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено частиною першою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

У відповідності до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, суд акцентує увагу на положеннях частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 29.04.2016 року № НОМЕР_1. Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів, що свідчили б про реальність здійснення господарських операцій між ТОВ «УПСК Діамент» та ТОВ «РУМ-ПЛЮС» у березні, квітні 2015 року. Тобто, платником податків не доведено правомірність віднесення до складу податкового кредиту за березень, квітень 2015 року суми ПДВ в розмірі 33397,00 грн.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржене податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Полтавській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо. А позовні вимоги ТОВ «УПСК Діамент» не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та повністю спростовані в ході розгляду справи судом.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову ТОВ «УПСК Діамент» повністю.

Зважаючи на приписи статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати, понесені позивачем, стягненню на користь останнього не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "УПСК Діамент" до Головного управління Державної Фіскальної служби у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення, відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2016 року.

Суддя І.Г. Ясиновський