Справа № 2а-16371/11/1416
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2012-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2012 р.Справа № 2а-16371/11/1416

Категорія: 10.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Коваленко І.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді Запорожана Д.В.,

судді Яковлева Ю.В,

судді Жука С.І.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 січня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити виплату допомоги на дитину,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити виплату допомоги на дитину до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімумі починаючи з 2009 року.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала незаконністю спірної бездіяльності відповідача.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 січня 2012 року у задоволенні вищенаведеного позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд першої інстанції виходив з не обґрунтованості даного позову та відсутності підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є матір'ю малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ФП № 137615, та має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Вказані обставини визнано відповідачем у запереченнях проти позову, які надійшли до суду 06.01.2011.

Із заперечень відповідача також вбачається, що через ненадання позивачем документів, що підтверджують склад її сім'ї, декларації про доходи та майновий стан виплата допомоги здійснювалася у мінімальному розмірі 130,00 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 (далі - Порядок КМУ № 1751).

Відповідно до статті 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», у редакції до внесення змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»від 28.12.2007 № 107-VІ (далі - Закон України від 28.12.2007 № 107-VІ), які рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 визнанні неконституційними, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На відміну від положень наведеного Закону, частиною першою статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», у редакції Закону України від 28.12.2007 № 107-VІ, положення якої Конституційним Судом України неконституційними не визнавалися, встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

Отже, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України норми (пункт 25 розділу другого) Закону України від 28.12.2007 № 107-VІ щодо внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», водночас, зміни внесені до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»неконституційними не визнавалися.

Таким чином, після прийняття Конституційним Судом України рішення від 22.05.2008 № 10-рп/2008 виникла колізія між статтею 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" та статтями 13, 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", які регулюють одні й ті ж самі правовідносини.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, також відсутній закон, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу. Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 N 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією України) зазначив, що: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Наведеної позиції Конституційний Суд України дотримувався і при розгляді інших справ, зокрема, при прийнятті рішення від 16.04.2009 № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування).

Таким чином, зміни, внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-VІ до статті 13 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», автоматично скасовують норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»щодо виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму, зокрема статті 43 цього Закону, у редакції на дату прийняття цього Закону (18.01.2001). Тому, при виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 2008 року слід застосовувати положення статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»(в редакції із змінами, внесеними Законом України від 28.12.2007 № 107-VІ).

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»(в редакції із змінами, внесеними Законом України від 28.12.2007 № 107-VІ) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січна 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Позивач не зверталася до відповідача із заявою про перерахунок допомоги з урахуванням отриманого доходу, а тому нарахування і виплата допомоги на дитину до досягнення трирічного віку їй здійснена в мінімальному розмірі, встановленому частиною першою статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а саме 130,00 грн.

Отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про не обґрунтованість даного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Частиною 1 ст. 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 6 січня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити виплату допомоги на дитину залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий /ОСОБА_3/

Судді /ОСОБА_4/

/ОСОБА_5/