Справа № 2-а-5746/10/1570
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2011-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2011 р.Справа № 2-а-5746/10/1570

Категорія: 12.3Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Яковлєва О.В.,

суддів Бойка А.В.,Романішина В.Л.,

за участю секретаря Жуковської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.10 року та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.2010 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської митниці Державної митної служби України, Головного управління державного казначейства України в Одеській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому ставить вимоги до Ізмаїльської митниці Державної митної служби України, Головного управління державного казначейства України в Одеській області, а саме:- визнання протиправним та скасування наказу Ізмаїльської митниці від 26.04.2010 року №180-к «Про звільнення ОСОБА_1М.»; поновлення ОСОБА_1 на посаду старшого інспектора Ізмаїльської митниці з 26.04.2010 року; стягнення з Ізмаїльської митниці середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 26.04.2010 року по день фактичного поновлення на роботі на посаді старшого інспектора Ізмаїльської митниці; стягнення з Ізмаїльської митниці у рахунок відшкодування нанесеної моральної шкоди у розмірі 30000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовав тим, що дії Ізмаїльської митниці Державної митної служби України щодо звільнення з посади старшого інспектора Ізмаїльської митниці відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України «за згодою сторін», є протиправними, необґрунтованими та такими, що порушують його законні права та інтереси, оскільки позивачем не було досягнуто угоди про розірвання трудового договору з роботодавцем. Крім того, з боку позивача взагалі відсутнє волевиявлення на розірвання трудового договору та звільнення з митних органів. Також з боку посадових осіб відповідача, з метою звільнення з посади, на позивача здійснювався психічний та психологічний тиск. Крім цього позивач зазначив, що незаконне звільнення завдало позивачу моральної шкоди, яка виразилась в моральних стражданнях, приниженні гідності та ділової репутації позивача, втрати нормальних життєвих звязків у звязку з чим просить суд стягнути з Ізмаїльської митниці у рахунок відшкодування нанесеної позивачу моральної шкоди 30000 гривень.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.10 року в задоволенні клопотання позивача про призначення почеркознавчої експертизи відмовлено.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.2010 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим у справі судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, з якої вбачається, що рішення у справі прийнято в порушення норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

Зазначається, що судом порушено норми матеріального права, так як висновки суду не відповідають обставинам справи та неповно зясовано обставини справи, а саме судом не вірно застосовано п.1 ст. 36 КЗпПУ, оскільки трудовий договір припиняється у строк визначений сторонами, що не здійснено. В заяві позивачем не зазначалась дата звільнення, а остання проставлена невстановленою особою. Крім того, допущено відповідачем інші порушення, які вказують на те, що у позивача відсутнє волевиявлення на звільнення за згодою сторін, а судом першої інстанції такі обставини не взято до уваги.

Також, порушено процесуальні норми, так як за клопотанням позивача не призначено почеркознавчу експертизу, що впливає на об»єктивність встановлення обставин написання заяви про звільнення, та збору доказів шляхом допиту свідка, чим порушено порядок збирання та оцінку доказів, що підтвержує як незаконність винесеної ухвали суду так і судового рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішень суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволенню, а судові рішення без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 січня 2005 року ОСОБА_1 призначений на посаду інспектора митниці, з 17 жовтня 2005 року, у звязку з проведеною реорганізацією, призначений на посаду інспектора Ізмаїльської митниці, а з 22 травня 2009 року переведений на посаду старшого інспектора митниці (а.с.11-12).

Позивач є державним службовцем, так як проходив службу в митних органах України, що згідно п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України, підпадає під визначення публічної служби, спори щодо проходження якої, відповідно до п. 2 ч. 1 ст.17 КАС України, відносяться до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Статтею 30 Закону України «Про державну службу», як спеціальною нормою у спірних правовідносинах, передбачено, що державна служба може бути припинена, як з підстав, безпосередньо зазначених у вказаній статті, так і з загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, норми якого поширюються на спірні правовідносини, однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

В судовому засіданні встановлено, що 26.04.2010 року позивачем до Ізмаїльської митниці подано заяву про звільнення з займаної посади в митних органах з 26.04.2010 року, за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.23).

Наказом т.в.о. начальника Ізмаїльської митниці №180-к від 26.04.2010 року, позивача звільнено з посади старшого інспектора сектору митного оформлення №1, відділу митного оформлення №1, митного поста «Болград» Ізмаїльської митниці за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України (підстава заява ОСОБА_1М.)(а.с.24).

Однак, 26.04.10 року позивачем до Ізмаїльської митниці надіслано заяву про залишення без розгляду заяви від 26.04.2010 року, про звільнення позивача з займаної посади в митних органах з 26.04.2010 року за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, яка надійшла до Ізмаїльської митниці 29.04.2010 року, що підтверджується штампом про отримання Ізмаїльської митниці на копії даної заяви (а.с.25). З поданої заяви вбачається, що заява від 26.04.2010 року про звільнення, написана ним без дати звільнення та під тиском т.в.о. начальника митного оформлення №1, митного посту №1 «Болград»Ізмаїльської митниці.

Судом першої інстанції зроблено висновок, з яким погоджується колегія суддів, що звільнення проведено у відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, так як у відповідності до зазначеної норми звільнення з таких підстав можливо за взаємною згодою сторін з дати визначеної сторонами. Згода на звільнення, з боку відповідача, викладається у формі наказу про звільнення за наявності згоди працівника на час видання такого наказу, що в даному випадку дотримано відповідачем.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. „Про практику розгляду судами трудових спорів, розяснено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпПУ (за згодою сторін), договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Судом першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, не взято до уваги твердження позивача, що в заяві від 26.04.2010 року про звільнення з займаної посади в митних органах за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, позивачем не зазначалось дату його звільнення, а отже між позивачем та Ізмаїльською митницею не досягнуто згоди щодо визначення строку припинення трудового договору, що є обовязковою умовою при звільненні.

Так, зі змісту даної заяви вбачається, що заява про звільнення підписана позивачем 26.04.2010 року про що не заперечував позивач та останньому були відомі наслідки подання такої заяви. Дана заява задоволена відповідно до дослідженого в судовому засіданні наказу т.в.о. начальника Ізмаїльської митниці №180-к від 26.04.2010 року, з відміткою позивача про ознайомлення з даним наказом, та отриманням позивачем трудової книжки. Подаючи позивачем заяву про звільнення та приймаючи наказ про звільнення, сторони тим самим дійшли до згоди, як того вимагає норми п.1 ст. 36 КЗпП України.

Крім того, з досліджених в судовому засіданні наказу про звільнення т.в.о. начальника Ізмаїльської митниці №180-к від 26.04.2010 року з відміткою позивача про ознайомлення, відсутні будь-які заперечення позивача щодо дати звільнення (а.с. 24).

Також, судом першої інстанції дана вірна оцінка щодо заяви позивача направленої до Ізмаїльської митниці від 26.04.2010 року про залишення без розгляду своєї заяви від 26.04.2010 року про звільнення з займаної посади в митних органах за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, так як з урахуванням відсутності згоди Ізмаїльської митниці на анулювання попередньої домовленості на таке звільнення, не тягне за собою жодних правових наслідків і не може бути підставою для скасування оспорюваного позивачем наказу т.в.о. начальника Ізмаїльської митниці №180-к від 26.04.2010 року.

Суд першої інстанції вірно вважав необґрунтованими, непідтвердженими доказами та такими, що суперечать обставинам справи твердженням позивача, щодо написання заяви про звільнення за угодою сторін від 26.04.2010 року, під певним психологічним та психічним тиском зі сторони посадових осіб відповідача, так як відсутні жодні докази на те вказуючі.

Таким чином, апеляційна скарга на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.2010 року задоволенню на підлягає, так як судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, не підлягає задоволенню апеляційна скарга на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.10 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання позивача щодо призначення почеркознавчої експертизи.

Так, при винесенні ухвали про відмову в задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до ч.5 ст.69, ч.1, 2 ст.81 КАСУ, відсутні підстави для її проведення, так як не доведено, що висновки експертизи мають значення для справи.

Колегія апеляційного суду погоджується з такими висновками, оскільки призначення експертизи є процесуальною діяльністю по збиранню доказів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З поданого клопотання про призначення експертизи вбачається необхідність встановлення відповідності запису дати звільнення, в заяві про звільнення за згодою сторін, а саме належності останньої позивачу.

Суд першої інстанції вірно вважав, що встановлення таких обставин не мають значення для справи, так як позивачем не заперечувався факт написання такої заяви та останній розумів наслідки подання такої заяви, а також з урахуванням інших обєктивних доказів, які досліджувались судом щодо законності звільнення.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 КАСУ, суд , -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.10 року та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17.11.2010 року залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

головуючий О.В. Яковлєв

судді А.В. Бойко

ОСОБА_3