Справа № 817/610/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2016 р.Р і в н е 817/610/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Таргоній А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники Тарасюк Р.В., Зайчук В.Г.

відповідача: представник Кузьмич Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Сільськогосподарського виробничого кооперативу з іноземними інвестиціями "Мирогощанський"

до Дубенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області

про визнання дій протиправними

В С Т АН О В И В:

Сільськогосподарський виробничий кооператив з іноземними інвестиціями "Мирогощанський" звернувся до суду з позовом до Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними дій щодо відображення в інтегрованій картці податкового боргу в розмірі 224,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправне відображення відповідачем в інтегрованій картці по особовому рахунку позивача податкового боргу станом на 01.01.2016, що виник в результаті зарахування сплаченої позивачем суми у 210,00 грн., що спрямовувалась позивачем на погашення суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість, яке набуло статусу узгодженого за наслідком судового оскарження, в рахунок переплати за платежем, а після 01.07.2015 - на електронний рахунок платника. Оскільки заяву про зарахування сплачених коштів на збільшення ліміту позивач не подавав, позивач стверджує про відсутність законних підстав у відповідача для збільшення ліміту на електронному рахунку позивача, а також нарахування пені на суму податкового боргу, відображеного по картці особового рахунку тільки у вересні 2015 року, що призвело до штучного створення податкового боргу позивача та слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, додатково підкресливши про відсутність підстав у податкового органу про зарахування суми у 210,00 грн., спрямованої платником на погашення суми узгодженого податкового зобов'язання, в рахунок переплати як і на електронний рахунок платника, що проведено відповідачем у липні 2015 року, враховуючи відсутність задекларованих зобов'язань платника по податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року. При цьому представники позивача покликалися до акту камеральної перевірки позивача від 17.06.2016 року, згідно якого податковим органом вказано граничний термін сплати податкового зобов'язання у 168 грн., визначеного у податковому повідомленні-рішенні від 12.06.2014 №001022200, як 04.09.2015, у межах якого позивачем і було сплачено відповідну суму (а також суму штрафу у 42 грн.), а саме 17.03.2015, що підтверджується платіжним дорученням, доданим до матеріалів справи. За таких обставин, як стверджували представники позивача, у відповідача не було законних підстав для неврахування сплаченої позивачем суми в рахунок погашення узгодженої суми податкового зобов'язання по результату судового оскарження, тим самим що призвело до утворення суми податкового боргу та спричинило певні негативні наслідки для позивача. З таких підстав представники позивача просили суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач проти позову заперечував подавши суду письмові заперечення, у яких покликався до положень п.34 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, відповідно до якого суми помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість (суми переплат) станом на 1 липня 2015 року автоматично збільшують суму податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену пунктом 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (реєстраційна сума). Таким чином, як зазначив відповідач, сплачена позивачем на підставі платіжного доручення від 18.03.2015 №17 сума податку на додану вартість у 210,00 грн., яка станом на 1 липня 2015 року рахувалась у переплаті, автоматично збільшила реєстраційну суму в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, тому просив суд відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позовних вимог та зазначила, що дії відповідача щодо перенесення суми переплати по податку на додану вартість по особовому рахунку позивача до електронного рахунку платника відповідають положенням п.34 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, оскільки за станом на 01.07.2015 по особовому рахунку позивача не обліковувалась сума боргу у 168 грн. за основним платежем та 42 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, що, як слідує із записів у інтергованій картці платника, було проведено по особовому рахунку позивача тільки у вересні 2015 року. За таких обставин, як стверджувала представник відповідача, у відповідача не було змоги для спрямування внесених позивачем коштів у 210,00 грн. у рахунок погашення відповідної суми податкового зобов'язання, відтак просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з таких підстав.

Як свідчать обставини справи, листом від 12.03.2016 №5445/17-17-15-17 Дубенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області повідомила Сільськогосподарський виробничий кооператив з іноземними інвестиціями "Мирогощанський" про наявність податкового боргу станом на 01.01.2016 у сумі 224,83 грн., який виник у зв'язку з тим, що переплата у сумі 210 грн. була зарахована 08.07.2015 на збільшення ліміту. Відповідно по інтергованій карточці платника податку на додану вартість станом на 01.01.2016 за СВК "Мирогощанський" рахується податковий борг в сумі 210 грн. та 14,83 грн. пені.

Стверджуючи про повну сплату податкового зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 210 грн. позивач звернувся до суду.

Суд, з метою забезпечення повного і всебічного з'ясування усіх обставин справи, витребував від відповідача витяг з інтергованої картки платника податку на додану вартість із розгорнутим викладом проведених операцій по особовому рахунку позивача, та від позивача копію платіжного доручення щодо сплати податкового зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 210,00 грн. зокрема.

Суд під час судового розгляду здійснив співставлення даних позивача щодо сплати відповідної суми податкового зобов'язання з даними інтегрованої картки платника, наданими відповідачем за відповідний період.

Внаслідок співставлення суд дійшов висновку, що самостійне спрямування відповідачем сплаченої позивачем суми податку на додану вартість у розмірі 210,00 грн. в рахунок переплати та, як наслідок, наступне зарахування на електронний рахунок платника, у зв'язку з чим в подальшому по особовому рахунку позивача утворилась заборгованість по податку на додану вартість у розмірі 210 грн., на суму якої нараховано пеню у 14,83 грн., є неправомірним.

При цьому суд виходив з наступних мотивів.

Як слідує з інтегрованої картки платника податку на додану вартість по особовому рахунку позивача з 03.09.2015 обліковується недоїмка у сумі 168 грн. за основним платежем та 42 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, що виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 12.06.2014 №, на суму якої відповідачем нараховано пеню 14,83 грн.

Як стверджував позивач, вказане податкове повідомлення-рішення позивач оскаржував у судовому порядку.

Так, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.12.2014 у справі №817/3143/14 позов задоволено частково та відмовлено позивачу у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.06.2014 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 168 грн. основного платежу та 42 грн. штрафних санкцій.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2015 апеляційну скаргу Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Рівненській області залишено без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 02.12.2014 без змін. Копії ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2015 надіслано сторонам 04.02.2015 за вих. №817/3143/14 2790/15, що підтверджується доказами в матеріалах справи.

Платіжним дорученням від 17.03.2015 №17 позивач перерахував на рахунок УДКСУ в Дубенському районі (код 38043480) 210,00 грн. із зазначенням призначення платежу як оплата згідно податкового повідомлення-рішення від 12.06.2014 №. До матеріалів справи додано копію вказаного платіжного доручення із відміткою банку від 18.03.2015.

Отже, за фактом сплати, що стверджується платіжним документом, податковий борг з податку на додану вартість у сумі 210,00 грн. станом на 01.01.2016 у позивача відсутній.

Під час судового розгляду представник відповідача повідомив, що суму податку, яку 17.03.2015 сплатив позивач у розмірі 210,00 грн., у зв'язку із відсутністю суми визначеного податкового зобов'язання у інтегрованій картці, відповідач спрямував в рахунок переплати по податку на додану вартість по особовому рахунку позивача.

Даний факт сторонами не оспорювався і підтверджується витягом з облікової картки платника податку на додану вартість за відповідний період.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI.

Згідно п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, проте п.54.3 цієї ж статті Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI обумовлено випадки визначення суми грошових зобов'язань контролюючим органом, про що складається податкове повідомлення-рішення у порядку ст.58 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI.

Відповідно до п.56.18. ст.56 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

У відповідності з п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

В силу ч.5 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Як стверджено доказами в матеріалах справи, ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2015 у справі №817/3143/14 набрала законної сили 10.02.2015, відтак грошове зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 210 грн., що визначено контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні від 12.06.2014 № набуло статусу узгодженого. Таким чином, протягом наступних 10 календарних днів, тобто починаючи з 11.02.2015 по 20.02.2015 включно, позивач зобов'язаний був самостійно погасити відповідну узгоджену суму податкового зобов'язання.

Як встановлено судом, платіжним дорученням від 17.03.2015 №17 позивач перерахував до бюджету 210,00 грн. з призначенням платежу: оплата згідно податкового повідомлення-рішення від 12.06.2014 №, про що проставлено відмітку банку 18.03.2015 (копія платіжного доручення від 17.03.2015 №17 додана до матеріалів справи).

Однак, вказаний платіж відповідач зарахував в рахунок переплати по податку на додану вартість по особовому рахунку позивача мотивуючи відсутністю на момент здійснення платежу податкового боргу у позивача по інтергованій картці платника.

Як визначено 87.1 ст.87 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

При цьому, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками (пункт 3.8 вказаної Інструкції).

Вказані норми кореспондуються з положеннями ст. 36 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, згідно з якою податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи, а відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків.

Із наведеного випливає, що право визначати призначення платежу належить виключно платнику. Тому, суми податкових зобов'язань або податкового боргу слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

В силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Cаме Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI визначає порядок нарахування та сплати податкових зобов'язань, компетенцію та повноваження контролюючих органів зокрема. Поряд з цим, Кодекс не наділяє податкові органи повноваженнями змінювати призначення платежу щодо коштів, сплачених платником податків в оплату податкових зобов'язань.

За таких обставин, самостійне зарахування податковим органом в рахунок переплати за платежем сплаченої платником податку відповідної суми у рахунок сплати узгодженого податкового зобов'язання, є неправомірним.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача щодо правомірності зарахування сплачених позивачем коштів у сумі 210 грн. за платіжним дорученням від 17.03.2015 №17 на електронний рахунок платника відповідно до положень Закону України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким підрозділ 2 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI доповнено пунктом 34, згідно якого суми помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість станом на 1 липня 2015 року автоматично збільшують суму податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену пунктом 200-1.3 статті 200-1 Кодексу. Суд зазначає, що враховуючи те, що кошти у розмірі 210,00 грн., сплачені платіжним дорученням від 17.03.2015 №17, спрямовані платником на погашення узгодженої суми податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні від 12.06.2014 №, що набуло статусу узгодженого, а не на збільшення переплати по податку на додану вартість, то станом на 1 липня 2015 року у позивача була відсутня переплата по особовому рахунку за податком на додану вартість у сумі 210,00 грн., яка, відповідно, не мала б бути зарахованою на електронний рахунок.

Таким чином, оскільки податковим органом не надано суду достатніх доказів та не наведено переконливих доводів правомірності спрямування сплачених позивачем грошових коштів у сумі 210,00 грн. за платіжним дорученням від 17.03.2015 №17 в рахунок переплати по податку на додану вартість, в той час як платник спрямовував сплачену суму в рахунок погашення узгодженої суми податкового зобов'язання по податку на додану вартість, визначену контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні від 12.06.2014 №, застосування відповідачем положень пункту підрозділ 2 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI є безпідставним.

Оскільки відповідно до ст.129 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI пеня нараховується на суму податкового боргу, який наразі станом на 03.09.2015 у позивача відсутній, суд визнає дії відповідача щодо відображення в інтегрованій картці позивача податкового боргу по пені у сумі 14,83 грн. протиправними.

За наведених обставин позов підлягає до задоволення повністю.

Згідно з ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 1378 грн. згідно платіжного доручення від 14.04.2016 №45 підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області щодо відображення в інтегрованій картці Сільськогосподарського виробничого кооперативу з іноземними інвестиціями "Мирогощанський" податкового боргу зі сплати податку на додану вартість в розмірі 224,83 грн.

Присудити на користь позивача Сільськогосподарський виробничий кооператив з іноземними інвестиціями "Мирогощанський" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Дубенська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 1378 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.