Справа № 817/862/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2016 р.Р і в н е 817/862/16
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Таргоній А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Касянчик О.М.

відповідача: представник Форет М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фермерського господарства "Імперія - ЛК"

доДубровицької ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

Фермерське господарство "Імперія - ЛК" звернулося до суду з позовом до Дубровицької ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "Р" від 18.04.2016 №.

Спірним податковим повідомленням-рішенням позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем "Орендна плата з юридичних осіб" у сумі 5532,49 грн., з яких: 4425,99 грн. - за основним платежем; 1106,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, в основу якого покладені висновки у акті перевірки від 15.04.2016 №73/14/17-00-14-01/34134375 про заниження суми орендної плати за землю за 2014 та 2015 роки внаслідок внесення 01.04.2014 змін до Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI щодо збільшення мінімального розміру орендної плати за землі державної і комунальної власності, що слугувало підставою для донарахування позивачу суми податкових зобов'язань за платежем за відповідні періоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI податкові органи наділені не тільки повноваженнями щодо проведення податкових перевірок, але й функціями моніторингу і контролю щодо сплати податків та зборів, зокрема про об'єкти оподаткування, ставки місцевих податків та зборів, а також здійснення контролю як за платниками податків так і за органами місцевого самоврядування щодо дотримання ними податкового законодавства при встановленні ставок місцевих податків та зборів у межах, встановлених Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI. Як зазначив позивач, оскільки Зарічненська селищна рада, яка виступала ініціатором укладення договорів оренди землі із позивачем у 2014 та 2015 роках, визначала нормативно-грошову оцінку землі, умови розрахунків і ставки орендної плати на підставі рішень сесії ради, а відповідні договори оренди землі та рішення сесії селищної ради були подані відповідачу у встановленому порядку, то, як переконаний позивач, саме відповідач не виконав свого обов'язку та не вжив належних заходів до селищної ради щодо приведення її рішень у відповідність до законодавства та у судовому порядку їх не скасував. Відтак, як стверджував позивач, відповідні рішення селищної ради і умови договорів оренди землі із встановленими селищною радою ставками орендної плати були чинними на момент проведення відповідачем перевірки та винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що не враховано відповідачем, як і не взято до уваги виконання позивачем свого обов'язку щодо своєчасного подання податкових декларацій та виконання рішень селищної ради та умов укладених договорів, у тому числі щодо внесення орендної плати у визначеному договором розмірі, які, як зазначив позивач, перебували на контролі і адмініструванні у відповідача. Оскільки відповідач беззастережно приймав подані позивачем податкові декларації та розрахунки орендної плати за землю, а жодних заходів примусу до позивача та органу місцевого самоврядування на вживав, що означає, як переконаний позивач, про внесення орендної плати у належному розмірі, відтак висновки відповідача про заниження позивачем суми орендної плати за 2014 та 2015 роки є передчасними та необґрунтованими, а тому спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, додатково підкресливши, що саме селищна рада визначила розмір орендної плати, яка щомісячно та своєчасно вносилася позивачем, у договорі оренди, а податковий орган, на контролі якого перебували відповідні договори, не виконав свого обов'язку та не вказав про невідповідність розміру орендної плати у договорах розміру, визначеному законом. Стверджуючи, що розмір орендної плати встановлюється виключно договором оренди, представник позивача вважає, що без внесення відповідних змін до договору податковий орган протиправно здійснив донарахування орендної плати за земельну ділянку, орендовану позивачем, відтак просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача подала суду письмові заперечення проти адміністративного позову, у яких позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими стверджуючи про правомірне донарахування контролюючим органом за результатом перевірки позивача податкового зобов'язання за орендною платою відповідно до положень підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами, внесеними Законом України від 27.03.2014 року №1166VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", з урахуванням яких з 1 квітня 2014 року річна сума орендної плати за землі державної і комунальної власності будь якої категорії не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки землі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позовних вимог повністю, зазначивши при цьому, що оскільки збільшення мінімального розміру орендної плати відбулось не у зв'язку з волевиявленням сторін договору, а у зв'язку зі зміною ставки податку відповідно до закону, то необхідність сплати орендної плати у новому розмірі виникає у орендаря земельної ділянки в силу закону та незалежно від внесення змін до договору оренди за ініціативою сторін договору оренди землі. Дійсно, як зазначила представник відповідача у ході судового розгляду, справляння орендної плати здійснюється на підставі договору оренди землі, проте розмір орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності залежить від розміру земельного податку, визначеного законом та не може визначатися суто на договірних засадах. Відтак представник відповідача стверджувала, що оспорюване податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем правомірно. З таких підстав просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 06.02.2014 між позивачем (Орендар) та Зарічненською селищною радою (Орендодавець) укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Зарічненській селищній раді, про що у книзі реєстрації землі вчинено запис від 06.02.2014 №38.

За даним договором Орендодавець надає Орендарю у строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування фермерського господарства, яке знаходиться в с. Іванчиці по вул. Колгоспній, 31 а, Зарічненського району (п.1 договору). В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,30 га (п.2 договору); на земельній ділянці знаходиться об'єкт нерухомого майна: свиноферма (п.3 договору).

Строк дії договору: з 01.01.2014 по 31.12.2014 (п.8 договору).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 64487,21 грн. (п.5 договору).

Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 644,87 грн. в рік, що становить 1% від грошової оцінки землі і вноситься орендарем у безготівковій формі в гривнях (п.9 договору).

Пунктом 13 цього ж договору оренди землі передбачено, що розмір орендної плати переглядається при зміні розмірів земельного податку, підвищення цін та тарифів, зміні коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

Також, 24.02.2015 між позивачем (Орендар) та Зарічненською селищною радою (Орендодавець) укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Зарічненській селищній раді, про що у книзі реєстрації землі вчинено запис від 24.02.2015 №34.

За даним договором Орендодавець надає Орендарю у строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування фермерського господарства, яке знаходиться в с. Іванчиці по вул. Колгоспній, 31 а, Зарічненського району (п.1 договору). В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,30 га (п.2 договору); на земельній ділянці знаходиться об'єкт нерухомого майна: свиноферма (п.3 договору).

Строк дії договору: з 01.01.2015 по 31.12.2015 (п.8 договору).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 118854,84 грн. (п.5 договору).

Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 106,98 грн. в рік, що становить 3% від грошової оцінки землі і вноситься орендарем у безготівковій формі в гривнях (п.9 договору).

Пунктом 13 цього ж договору оренди землі передбачено, що розмір орендної плати переглядається при зміні розмірів земельного податку, підвищення цін та тарифів, зміні коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

У квітні 2016 року на підставі наказу Дубровицької ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області від 07.04.2016 №64 та направлень від 08.04.2016 №21 та №22, посадовими особами контролюючого органу проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 (акт перевірки від 15.04.2016 №73/14/17-00-14-01/34134375).

Перевіркою виявлено, що за період з 01.04.2014 по 31.12.2014 згідно поданої позивачем звітності нарахована та сплачена сума орендної плати склала 483,65 грн. (9 місяців). Однак за даними перевірки сума орендної плати за період з 01.04.2014 по 31.12.2014 складає 1450,97 грн. (з розрахунку: 64487,27 грн. х 3% = 1934,62 грн. (в рік), 1934,62 грн. / 12 міс. = 161,218 грн. (за місяць) та 161,218 грн. х 9 міс. = 1450,97 грн.). Таким чином, за висновком перевірки підлягає донарахуванню орендна плата за період з 01.04.2014 по 31.12.2014 у сумі 967,32 грн. (1450,97 грн. - 483,65 грн. (як сума сплачена позивачем по декларації) = 967,32 грн.).

Цією ж перевіркою виявлено, що за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 згідно поданої позивачем звітності нарахована та сплачена сума орендної плати склала 106,98 грн. Однак за даними перевірки сума орендної плати за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 складає 3565,65 грн. (з розрахунку: 118854,84 грн. х 3% = 3565,65 грн.). Таким чином, за висновком перевірки підлягає донарахуванню орендна плата за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 у сумі 3458,67 грн. (3565,65 грн. - 106,98 грн.(як сума сплачена позивачем по декларації) = 3458,67 грн.).

Такі висновки податкового органу зроблені на підставі того, що збільшилась ставка земельного податку (орендної плати) відповідно до закону.

Таким чином, відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем п.п. 288.5.1 п. 288.5 статті 288 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, а саме занижено податкові зобов'язання з орендної плати за землю в сумі 4425,99 грн., в тому числі за період з 01.04.2014 по 31.12.2014 на 967,32 грн. та за 2015 рік на 3458,67 грн.

За результатом перевірки податковим органом винесене податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 18.04.2016 №, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання за платежем "Орендна плата з юридичних осіб" у сумі 5532,49 грн., з яких: 4425,99 грн. - за основним платежем; 1106,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, що оспорюється позивачем у справі.

Надаючи правової оцінки спірним правовідносинам між сторонами суд зазначає наступне.

Зі змісту Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-ІІІ та Закону України від 06.10.1998 №161-XIV "Про оренду землі" убачається, що користування землею в Україні є платним.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI, який підлягає до застосування у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

За змістом пп.9.1.10 п.9.1 ст.9 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин до 01.01.2015) плата за землю належала до загальнодержавних податків і зборів, але з 01.01.2015 відповідно до Закону №71-VIII від 28.12.2014 даний податок віднесено до місцевих податків у складі податку на майно.

В силу приписів пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI плата за землю справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.269.1 ст.269 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст пп.14.1.73 п.14.1 ст.14 цього Кодексу це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. Отже, Податковий кодекс України визначив обов'язок й орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп.14.1.136. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону №161-XIV.

На момент виникнення спірних правовідносин справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснювалося відповідно до положень розділу ХIII Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, а з 01.01.2015 відповідно до розділу ХII Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI як обов'язкового платежу у складі податку на майно.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п.288.2. ст.288 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Пунктом 288.3. цієї ж статті Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

У відповідності до п. 288.4. цієї статті Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

При цьому, п. 288.5. даної статті Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:

не може бути меншою (пп.288.5.1.):

для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом;

для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Разом з тим суд зазначає, що питання оподаткування землі регулюється Податковим кодексом України і не може встановлюватися або змінюватися договором або іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

З 01.04.2014 набули чинності зміни до Податкового кодексу України, внесені Законом України від 27.03.2014 року №1166VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", зокрема, до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, згідно яких річна сума орендної плати не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

При цьому суд зазначає, розмір орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності є нормативно-регульованою ціною із визначеними мінімальною та максимальною межами, що означає здійснення адміністрування орендної плати за такі ділянки відповідно до приписів Податкового кодексу України.

Проаналізувавши вищенаведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що з 01.04.2014 з набранням чинності змінами до Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI в частині зміни розміру орендної плати, річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п.5.2 ст.5 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI.

Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 02.12.2014 року.

За таких обставин, річна сума орендної плати за орендовану позивачем земельну ділянку у с. Іванчиці по вул. Колгоспній, 31 а, Зарічненського району починаючи з 01.04.2014 має становити 3% від нормативної грошової оцінки, яка у 2014 році становила 64487,27 грн., а у 2015 році 118854,84 грн., що не заперечувалось сторонами у суді.

За таких обставин, враховуючи внесення відповідних змін до Податкового кодексу України з 01.04.2014, сума орендної плати вказаної земельної ділянки починаючи з 01.04.2014 мала б становити 1450,97 грн., з розрахунку: 64487,27 грн. х 3% = 1934,62 грн. за рік, то відповідно 161,218 грн./міс (1934,62 грн. / 12 міс.), а за 9 місяців (01.04.2014-31.12.2014) = 1450,97 грн. (161,218 грн. х 9 міс.). А за 2015 рік сума річної орендної плати за вказану земельну ділянку мала б складати відповідно 3565,65 грн. з розрахунку: 118854,84 грн. х 3% = 3565,65 грн.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п.36.1. ст.36 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

При цьому п.36.5. цієї ж статті Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Таким чином, саме платник податку несе обов'язок обчислення, декларування та сплати відповідного податку у встановленому розмірі та у визначений законом строк, та несе відповідальність за виконання означеного податкового обов'язку.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених правових норм та враховуючи встановлені та з'ясовані у ході судового розгляду обставини суд відхиляє твердження позивача про те, що річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності встановлюється у договорі оренди землі та ним регулюється, які суд вважає необґрунтованими та зазначає, що відносини оподаткування не можуть регулюватися на засадах угоди між її учасниками та не передбачають укладання договорів стосовно виконання податкового обов'язку, а регулюються виключно засобами владних приписів з боку держави. Хоча розмір орендної плати за землю є умовою договору оренди, орендна плата є формою податку на землю, а справляння плати за землю є сферою регулювання податкового законодавства. Плата за землю державної або комунальної власності (орендна плата) є обов'язковим платежем, який не може залежати від умов договору.

Оскільки у період з 01.04.2014 по 31.12.2014 згідно поданої звітності позивача нарахована та сплачена сума орендної плати склала 483,65 грн., в той час як сума орендної плати за такий період мала б складати 1450,97 грн., а за 2015 рік позивач сплатив 106,98 грн. орендної плати, в той час як її розмір за 2015 рік мав би складати 3565,65 грн., податковий орган вірно визначив суму орендної плати, яка підлягає донарахуванню позивачу за період 01.04.2014-31.12.2014 у сумі 967,32 грн. (1450,97 грн.-483,65 грн.) та за 2015 рік у сумі 3458,67 грн. (3565,65 грн.-106,98 грн.), а також застосував штрафну санкцію у відповідному розмірі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02.12.14. За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, відтак позов не підлягає задоволенню.

В силу ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України у суду відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову, - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.