Справа № 682/2466/15-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 682/2466/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мацюк Ю.І.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

30 серпня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Білоуса О.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л.В.,

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Полянської сільської ради Славутського району Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання незаконними та скасування рішень, зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Славутського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до Полянської сільської ради Славутського району Хмельницької області про визнання незаконними та скасування рішень та зобов'язання до вчинення певних дій.

Постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд задовольнити її, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, проте направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представника відповідача та третьої особи в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено, що рішенням Полянської сільської ради Славутського району Хмельницької області № 4 від 26 червня 2007 року (п.п. 2.2.), ОСОБА_3 надано у приватну власність у межах норм безоплатної приватизації за рахунок земель запасу сільської ради, яка знаходить в межах сільської ради, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства 0,20 га в АДРЕСА_1.

Крім того, рішенням Полянської сільської ради Славутського району Хмельницької області № 4 від 26 червня 2007 року, ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель в межах норм безоплатної приватизації в межах АДРЕСА_1

ОСОБА_3 проектно-технічна документація із землеустрою не розроблялася, правовстановлюючі документи на вказані земельні ділянки не оформлялися.

Пунктом 5 рішення 46 Полянської сільської ради Славутського району Хмельницької області від 04 серпня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 0,2 га, яка розташована в селі Полянь, в зв'язку з перебуванням земельної ділянки у користуванні іншої особи. Цим же рішенням, згідно п.1.10, ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,2800 га, яка розташована в селі Полянь Славутського району Хмельницької області.

Вважаючи, що при винесенні п.5 та п.п.1.10 рішення 46 Полянської сільської ради Славутського району Хмельницької області від 04 серпня 2015 року, було перевищено повноваження та при прийнятті зазначеного рішення сільська рада діяла необґрунтовано, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача надати дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення землевпорядної документації є мотивованою та не призвела до порушення його законних прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 5 ст.116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно ч. 7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ч. 8 ст.118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч.10, 11 ст.118 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Наведені норми ст. 118 Земельного Кодексу України встановлюють підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання.

Відповідно до ч.1ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Статтею 14 Конституції України таст.1 ЗК України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 12 ЗК України передбачені повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, щодо розпорядження землями територіальних громад , передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Крім того, статтею 143 ЗК України передбачені підстави для примусового припинення прав на земельну ділянку.

Статтею 144 ЗК України визначено порядок припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства. Цією статтею визначена процедура припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням норм земельного законодавства.

Позивачем не надано доказів про прийняття відповідного рішення про припинення права користування спірною земельною ділянкою ОСОБА_4 ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи.

Згідно копії витягу з погосподарської книги № 2, по особовому рахунку № НОМЕР_1 Полянської сільської ради за 1996-2000 роки, за ОСОБА_6 рахуються земельні ділянки станом на 01.06.1995 року всього площею 0,38 га (з них 0,08 га під будівлями для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, 0,30 га під ріллею), станом на 01.06.1998 року всього площею 0,68 га(з них 0,13 га під будівлями для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, 0,43 га під ріллею, 0,12 га під багаторічними насадженнями) за адресою АДРЕСА_2. Вищезазначене також підтверджено у суді першої інстанції даними з книги Полянської сільської ради, в якій міститься акт обміру земельних ділянок, які рахуються за дворогосподарством ОСОБА_4 по АДРЕСА_2

Так, пункт 5 Постанови Верховної Ради УРСР "Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР" від 18 грудня 1990 року передбачав, що громадяни, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

За вказаних підстав отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 не означає позитивного рішення про надання її у власність. А відмова відповідача надати дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення землевпорядної документації є мотивованою, не призвела та не могла привести до порушення його законних прав та інтересів, що з огляду на приписи статті 118 ЗК України унеможливлює задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що надання дозволу на розробку проекту відведення означає зобов'язання органу місцевого самоврядування в майбутньому передати земельну ділянку у власність особі, якій надано дозвіл є помилковими з огляду на наступне.

Системний аналіз статей 116, 118 ЗК України дає підстави вважати, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України у постанові К/800/32254/15 від 10 березня 2016 року.

Крім того, колегія суддів відзначає, що вимоги позивача, зокрема зобов'язати Полянську сільську раду Славутського району Хмельницької області розглянути на найближчому пленарному засіданні чергової сесії клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,2 га, яка розташована на території Полянської сільської ради в с. Полянь є безпосереднім втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Такої ж правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України у постанові К/800/62158/13 від 31 липня 2014 року.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції в межах заявлених вимог апеляційної скарги відповідача, вважає, що при його прийнятті суд першої інстанції вірно встановив характер спірних взаємовідносин, дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права. Твердження апеляційної скарги зазначений висновок суду першої інстанції не спростовують

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 01 вересня 2016 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Совгира Д. І. Білоус О.В.