Справа № 363/1071/16-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 363/1071/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Купрієнко С.І. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

31 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі: Бродацькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 29.07.2016 року по справі за її позовом до виконавчого комітету Вишгородської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з адміністративним позовом до виконавчого комітету Вишгородської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення № 279 від 18.12.2014 року в частині погодження ФОП ОСОБА_3 місця розташування тимчасової споруди, за адресою АДРЕСА_1 (супермаркетом «ЕКО»).

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 29.07.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на її думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про задоволення позову в повному обсязі. При цьому посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши сторін у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Апеляційна інстанція повністю підтримує таку правову позицію з огляду на слідуюче.

Судом встановлено, що 18.12.2014 року виконавчим комітетом Вишгородської міської ради Київської області на підставі документів, передбачених п. 2.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року № 244 прийнято спірне рішення, відповідно до якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 було погоджено місце розташування тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, в тому числі за адресою: АДРЕСА_1 (супермаркетом «ЕКО»). Зокрема: зобов'язано ОСОБА_3, …. здійснювати заходи з благоустрою прилеглої території (згідно поданих схем благоустрою), та утримувати її в належному санітарному стані; після розміщення тимчасової споруди подати до виконавчого комітету Вишгородської міської ради письмову заяву за встановленою формою із зазначенням виконання вимоги паспорту прив'язки тимчасової споруди.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, прийшов до висновку, що оспорюване рішення прийнято без порушень Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про благоустрій населених пунктів», Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року № 244 (далі - Порядок).

Колегія суддів приходить до аналогічного з судом першої інстанції висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Апелянтка стверджує, що на момент подачі ОСОБА_3 схеми розміщення тимчасових споруд відповідачем не було затверджено комплексної схеми розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для провадження підприємницької діяльності у м. Вишгород та що дане рішення було прийняте 21 липня 2016 року №181, а тому дозвіл ОСОБА_3 не міг бути виданий.

Зазначені доводи розцінюються судовою колегією критично, адже в силу приписів п. 2.4 Порядку відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган … .

У п. 2.5 Порядку вказано, що про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом … .

Аналіз вказаних правових норм свідчить, що затвердження комплексної схеми розміщення ТС - це не обов'язок, а право відповідного виконавчого комітету.

Більше того, під час розгляду справи в суді першої інстанції апелянтка не грунтувала свою позицію щодо незаконності спірного рішення в зв'язку з відсутністю затвердженої комплексної схеми розміщення ТС.

А з листа відповідача від 30.08.2016 року № 2-28/1260 слідує, що рішення Вишгородської міської ради «Про затвердження Положення про розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Вишгороді» станом на даний час не прийнято. Відповідно рішення міської ради № 181 від 21 липня 2016 року «Про затвердження комплексної схеми розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для провадження підприємницької діяльності у м. Вишгороді» не вступило в силу.

Як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 вказує на те, що спірне рішення порушує її права. В свою чергу, так і не зазначено яким чином та які саме безпосередньо її права були порушені відповідачем при прийнятті спірного рішення відносно третьої особи.

В обґрунтування своїх доводів апелянтка вказує на те, що спірна земельна ділянка межує з земельною ділянкою, яка нею орендується та на якій знаходиться її магазин «Квіти, подарунки, сувеніри», а тому більше десяти років вона доглядала за нею, турбувалася за естетичний вигляд прилеглої території. Разом з тим, на численні заяви щодо надання спірної ділянки в користування з подальшим оформленням договору оренди, позивачка отримала відмови.

Апеляційна інстанція критично оцінює зазначені вище доводи апеляційної скарги та приходить до висновку, що зазначені апелянткою обставини жодним чином не свідчать про протиправність дій відповідача щодо виділення такої ділянки ОСОБА_3

При цьому, судова колегія звертає увагу на приписи ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», за якими: до компетенції виконавчих комітетів сільських рад відноситься надання погодження розташування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Таким чином, погодження розташування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності є виключно дискреційним повноваженням органу місцевого самоврядування, в тому числі і щодо вибору суб'єкта, якому таке погодження надається.

Наведене вище свідчить, що позивачка являється неналежним позивачем у справі, що свідчить про відсутність ймовірної наявності права вимоги за пред'явленим позовом, так і відсутність ймовірної наявності у відповідача обов'язку відповідати за цим позовом.

Отже, спірне рішення не порушує жодного особистого немайнового або майнового права позивачки, а тому оскаржувати ОСОБА_2 необхідно було відмови відповідача щодо невиділення безпосередньо їй спірної ділянки. Тобто, в даному випадку позивачкою невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених апеляційною інстанцією обставин, які є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову

За ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, надав суду апеляційної інстанції достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його заперечення та довів правомірність своїх дій щодо прийняття спірного рішення та дотримання встановленого законом порядку повідомлення про його прийняття.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення постанови суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 29.07.2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 05.09.2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кучма А.Ю.