Справа № 2-а-2282/09/1470
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2012-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2012 р.Справа № 2-а-2282/09/1470

Категорія:10.1Головуючий в 1 інстанції: Устинов І.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2009 року у справі за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ДП «Володимирівське лісове господарство»про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

В С Т А Н О В И В:

02.06.2009 року Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду із позовом до ДП «Володимирівське лісове господарство» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за 2008 рік у сумі 23020,58 грн. та пені у сумі 396,03 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», ДП «Володимирівське лісове господарство»в 2008 році зобов'язано було забезпечити працевлаштування 3-х інвалідів, однак реально працював лише 1 інвалід, тобто зазначений норматив робочих місць підприємство в повному обсязі не виконало.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2009 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів 16.12.2009р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального та матеріального права та просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.11.2009 року, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, та перевіривши матеріали і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

30.01.2009 року відповідач надав позивачу звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2008 рік за формою №10 ПІ, в якому зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складає 68 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність -1 працівник, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях у відповідача - 3 особи ( а.с.7).

Також відповідач 14.01.2008 року надіслав на адресу Казанківського районного центру зайнятості лист про наявність вакансій та з проханням направити до ДП «Володимирське лісове господарство» на співбесіду для працевлаштування 2-х інвалідів ІІ-ї та ІІІ-ї групи за професіями: лісокультурниця, лісоруб, робітник лісового господарства, але, за такими професіями та місцем проживання в с. Володимирівка інвалідів на обліку в центрі зайнятості не перебувало (а.с.18,19).

Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем вжито усі необхідні заходи для працевлаштування інвалідів, однак Центр зайнятості не направив на підприємство жодного інваліда, у звязку з чим, позовні вимоги є необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає їх обгрунтованими, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991р. №875-ХІІ, для всіх підприємств, установ і організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

А згідно з нормами ч.3 ст.19 цього ж Закону, підприємства, установи, організації, в тому числі підприємства, ї громадських організацій інвалідів, фізичні особи які використовують працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону, відповідно до якої, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій, чи до державної служби зайнятості.

Частиною першою ст.18 вказаного Закону також передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70 "Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" затверджений конкретний Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування.

Відповідно до вимог вказаного Порядку, інформація про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Згідно з п.1 «Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №314 від 03.05.1995 року (зі змінами та доповненнями, внесеними Постановою КМУ від 10.01.2002р. №19), робоче місце інваліда, - це окреме робоче місце, або ділянка виробничої площі на підприємстві (об'єднанні), в установі та організації, незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда.

При чому, робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. Підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів і включають їх до колективного договору (п.3,5 Положення).

Таким чином, створеним робочим місцем є те, яке введено в дію шляхом працевлаштування інваліда. Закон зобов'язує відповідача, відповідно до 4-х відсоткового нормативу, створити робочі місця для праці інвалідів, зазначити їх у колективному договорі і інформувати центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів, а органи працевлаштування - підібрати робоче місце і працевлаштувати інваліда.

Згідно зі змісту ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», керівники підприємств (об'єднань), установ і організацій, незалежно від форми власності і господарювання, у разі незабезпечення зазначених нормативів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем, т.б. ДП «Володимирське лісове господарство», вживались усі можливі та необхідні заходи для працевлаштування інвалідів, а саме: підприємство 30.01.2009р. подало позивачу звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2008 рік за формою №10-ПІ, в якому зазначило, що середньооблікова кількість їх штатних працівників облікового складу складає 68 осіб, з яких у них реально працює 1 інвалід і їм необхідно працевлаштувати ще 2-х інвалідів, 14.01.2009р. направила на адресу центру зайнятості лист з проханням направити до них на співбесіду для працевлаштування 2-х інвалідів ІІ-ї та ІІІ-ї групи за переліком професій, однак у 2008 році позивач жодного інваліда до ДП «Володимирівське лісове господарство»не направив у звязку із тим, що за необхідними професіями та місцем проживання в с. Володимирівка інвалідів на обліку не перебувало, тобто фактично працевлаштування 2-х інвалідів на зазначені місця не відбулося з незалежних від відповідача причин.

Окрім того, слід зазначити та врахувати ще й ту обставину, що адміністрація Державного підприємства «Володимирівське лісове господарство»в січні 2008р. безпосередньо зверталась до інвалідів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 для прийняття участі у співбесіді з питання працевлаштування, однак вказані інваліди відмовилися від працевлаштування у звязку із поганим станом здоровя (а.с.20-27).

Таким чином, відповідач, не зважаючи на не подачу звітів по формі № 3-ПН, на думку суду, зробив все необхідне для можливого працевлаштування інвалідів на виконання нормативу робочих місць, а позивач, в свою чергу, не надав належних і беззаперечних доказів, якими він встановив порушення чинного законодавства щодо виконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, а тому на відповідача, в даному випадку, не може бути покладена відповідальність по сплаті фінансових санкцій та пені.

Отже, за таких обставин, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог правильним і обгрунтованим.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2009 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Осіпов Ю.В.

Судді: Золотніков О.С.

ОСОБА_4