Справа № 803/1105/16
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року Справа № 803/1105/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Веремчуку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому грошового забезпечення за період із 13 листопада 2015 року по 30 березня 2016 року, зобов`язати Донецький прикордонний загін здійснити перерахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за вказаний період із урахуванням пунктів 2.1.3, 2.2.1, 3.1.1, 3.2.15, 3.5.9, 3.13.6, 3.19.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425, змісту положень постанов Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 року №24 та від 20.01.2016 року №18 та здійснити виплату утвореної внаслідок перерахування різниці з урахуванням раніше виплачених сум, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 7250 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 3 1997 року по 19.06.2011 року проходив військову службу за контрактом в органах Державної прикордонної служби. З 11.02.2015 року був призваний за мобілізацією та з 12.02.2015 року почав проходити військову службу за призовом на посаді старшого офіцера відділення з протидії нелегальній міграції оперативно-розшукового відділу Донецького прикордонного загону. 30.10.2015 року позивач був затриманий в порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369 КК України, та 01.11.2015 року на підставі ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із встановленням відповідного розміру застави. 12.11.2015 року у зв`язку із внесенням застави ОСОБА_1 був звільнений з установи виконання покарань, після чого продовжував виконувати обов`язки військової служби. 30.03.2016 року позивач був звільнений у запас Збройних Сил України за підпунктом «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з вислугою встановлений строків служби). Після звільнення позивачу стало відомо, що з дня взяття його під варту йому було припинено виплату грошового забезпечення. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому грошового забезпечення з дня звільнення з-під варти по день звільнення з військової служби протиправною, оскільки така не виплата суперечить вимогам Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425. Крім того, зазначає, що бездіяльність відповідача завдала позивачу моральної шкоди у зв`язку із наявною протиправною поведінкою щодо нього, яка виразилась у душевних стражданнях, відсутності доходу на утримання своєї сім`ї. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 7250 грн. з розрахунку загального періоду невиплати грошового забезпечення (5 місяців) помноженого на встановлений прожитковий мінімум (1450 грн.).

В судове засідання позивач та його представник не прибули, від представника позивача Д.Балтака надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

За таких обставин розгляд справи здійснювався у відсутності позивача та його представника, представника відповідача, без фіксування судового процесу технічними засобами, на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був призваний на військову службу 12 лютого 2015 року, яку проходив на посаді старшого офіцера відділення протидії міграції оперативно-розшукового відділу, та згідно наказу начальника Донецького прикордонного загону від 30 березня 2016 року №67-ос «По особовому складу» звільнений з військової служби у запас та виключений зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення на підставі підпункту «є» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби, передбачених частиною першою та абзацом другим частини сьомої статті 23) (а.с.19).

При звільненні позивачу були виплачені компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2016 рік терміном 8 календарних днів та одноразова грошова допомога при звільненні за 13 повних календарних місяців в загальній сумі 642,52 грн., що підтверджується розрахунковим листком за квітень 2016 року та довідкою відповідача (а.с.26-27).

Водночас, як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 30.10.2015 року був затриманий в порядку ст.208 КПК України та згідно ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 01.11.2015 року відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням розміру застави в сумі 689000 грн. (а.с.130-134).

Згідно з наказом начальника Східного регіонального управління від 03.11.2015 року №706-ос майора ОСОБА_1 зараховано у розпорядження начальника Східного регіонального управління відповідно до підпункту 6 пункту 127 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затведженого Указом Президента України від 29.12.2009 року №1115/2009, з 30 жовтня 2016 року, про що свідчить витяг з вхідної телеграми від 08 листопада 2015 року вх.№9362, адресованої Донецькому прикордонному загону (а.с.28).

12.11.2015 року ОСОБА_1 був звільнений з Артемівської установи виконання покарання УДПтСУ в Донецькій області у зв`язку із внесенням встановленої суми застави в розмірі 689000 грн. на рахунок ТУ ДСА в Донецькій області, про що свідчить довідка про звільнення серії ДОН №47279 (а.с.18).

З довідки Донецького прикордонного загону від 29.04.2016 року №466 вбачається, що в період з листопада 2015 року по березень 2016 року позивачу грошове забезпечення не нараховувалось та не виплачувалось (а.с.20).

Листом від 24.06.2016 року №30-699 відповідач на адвокатський запит повідомив, що під час виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за вказаний період рішення приймалось у відповідності до вимог Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425, в частині виплат військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних начальників та перебувають під вартою (а.с.23-24).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в частині не виплати позивачу грошового забезпечення, суд приходить до таких висновків.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтями 1-1 та 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які займають посади в спеціально уповноваженому центральному органі виконавчої влади у справах охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у справах охорони державного кордону, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби) визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425 (далі Інструкція №425).

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції №425 грошове забезпечення - це гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем служби (пункт 1.3 Інструкції №425).

Відповідно до вимог пункту 4.3.1 Інструкції №452 військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження відповідних начальників органів Держприкордонслужби відповідно до підпунктів 1 - 3, 7, 8, 10 - 12, 14 і 15 пункту 127 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115 (далі Положення №1115), з дня, що наступає за днем звільнення із займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою посадою на день звільнення з посади (скорочення). Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагороди за бойове чергування, морського грошового забезпечення та надбавки у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, у разі відсутності доступу у військовослужбовців до секретної інформації та її матеріальних носіїв).

Пунктом 4.5.3 Інструкції №452 передбачено, що військовослужбовцям, стосовно яких застосовано запобіжні заходи у кримінальній справі у виді домашнього арешту чи тримання під вартою, виплата грошового забезпечення припиняється з дня фактичного взяття під варту чи перебування під домашнім арештом.

У разі якщо до військовослужбовців, відсторонених від посад, які утримувались під вартою чи перебували під домашнім арештом, застосовано інший запобіжний захід, з дня прибуття до органу Держприкордонслужби і до дня отримання органом Держприкордонслужби копії обвинувального вироку суду, який набрав законної сили про засудження військовослужбовців до позбавлення волі, грошове забезпечення виплачується в порядку, передбаченому підпунктом 4.5.2 цього пункту.

Як визначає пункт 4.5.2 Інструкції №452, військовослужбовцям, відстороненим від посад відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, з наступного після відсторонення від посад дня за період, протягом якого вони не перебували на посаді, виплачуються оклади за військовими званнями та надбавка за вислугу років.

У разі скасування постанов про відсторонення від посад за період, протягом якого вони не перебували на посадах унаслідок відсторонення від них, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, яких вони не отримували, військовослужбовцям не виплачуються.

Системний аналіз вищевказаних положень Інструкції №452 свідчить про те, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцю в період перебування його під вартою не здійснюється взагалі, а в разі застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з обмеженням волі, та за наявності рішення про відсторонення від посади грошове забезпечення виплачується, виходячи з окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Так, з повідомлення Краматорського міського суду Донецької області від 25.08.2016 року вбачається, що клопотання щодо відсторонення ОСОБА_1 від посади на адресу суду не надходило та не розглядалось (а.с.116).

При цьому в силу приписів глави 14 КПК України відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді.

Відтак, з дня звільнення ОСОБА_1 з місць позбавлення волі та в силу відсутності рішення про відсторонення останнього від посади відповідач зобов`язаний був нараховувати та виплачувати військовослужбовцю належне йому грошове забезпечення, виходячи з з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. При цьому вимоги пункту 4.3.1 Інструкції №452 до даних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки відсторонення позивача від посади відбулось на підставі підпункту 6 пункту 127 Положення №1115, який не згадується у пункті 4.3.1 Інструкції №452.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період із 13 листопада 2016 року по 30 березня 2016 року, з огляду на що слід зобов`язати Донецький прикордонний загін нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення, що підлягало до виплати за вказаний період з урахуванням вимог пунктів 2.1.3, 2.2.1, 3.1.1, 3.2.15, 3.5.9, 3.13.6, 3.19.7 Інструкції №452, якими передбачено усі складові грошового забезпечення, а саме: оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років, надбавка за виконання особливо важливих завдань, премія, надбавка за кваліфікацію, надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя, а також винагороди, що виплачувалась та виплачується військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно постанов Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 року №24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» та від 20.01.2016 року №18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських».

Крім того, суд вважає, що в зв`язку з порушенням прав позивача на отримання належного грошового забезпечення, ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду, яка відповідно до статті 2371 КЗпП України підлягає відшкодуванню власником або уповноваженим ним органом. При визначенні розміру цього відшкодування суд враховує ступінь і характер моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя та приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах стягнення на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди, в іншій частині цієї вимоги необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160, 162, 163, 186, Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати майору за призовом ОСОБА_1 грошового забезпечення за період із 13 листопада 2016 року по 30 березня 2016 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період із 13 листопада 2016 року по 30 березня 2016 року, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.1, 3.1.1, 3.2.15, 3.5.9, 3.13.6, 3.19.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року №425, а також винагороду, передбачену постановами Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року №24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» та від 20 січня 2016 року №18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських», з урахуванням виплачених сум.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. (одну тисячу грн.), в іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Постанова в повному обсязі складена 05 вересня 2016 року.