Справа № 810/2163/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2163/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу акціонерного товариства «Балтік Інтернешнл Бенк» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ірпіньнафтопродукт» до державного реєстратора Реєстраційної служби Рокитнянського районного управління юстиції Скорик Вікторії Олександрівни, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: акціонерне товариство «Балтік Інтернешнл Бенк», товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Білоруські нафтопродукти», ОСОБА_4 про визнання дій протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ірпіньнафтопродукт» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до державного реєстратора Реєстраційної служби Рокитнянського районного управління юстиції Київської області Скорик Вікторії Олександрівни (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Білоруські нафтопродукти», акціонерне товариство «Балтік Інтернешнл Банк», ОСОБА_4 про визнання протиправними дій відповідача, які полягали у державній реєстрації права власності на об'єкт, розташований за адресою: Київська обл., смт Рокитне, вул. Білоцерківська, 2, за ТОВ «ТД «Білоруські нафтопродукти», проведеної 26.02.2013 р., та скасування рішення відповідача про реєстрацію вказаного права.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року, у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

12 березня 2014 року ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» звернулось до Київського окружного адміністративного суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2013 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року зазначену заяву було задоволено, постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2013 року - скасовано та ухвалено нову постанову по задоволення адміністративного позову частково, а саме: скасовано рішення відповідача щодо реєстрації права власності на об'єкт, розташований за адресою: Київська обл., смт Рокитне, вул. Білоцерківська, 2, за ТОВ «ТД «Білоруські нафтопродукти», проведеної 26.02.2013 р. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням третя особа - АТ «Балтік Інтернешнл Бенк» подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні заяви позивача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, так як, на його думку, оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року зазначену апеляційну скаргу було залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 травня 2016 року рішення суду апеляційної інстанції було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Київського апеляційного адміністративного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21.12.2005 р. між ДП «Сікорський та Ко» і ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» було укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого позивачем придбано нежитлову будівлю АЗС - цегляної, площею 90,8 кв.м. (далі - комплекс, АЗС), та навісу, які розташовані за адресою: Київська обл., смт. Рокитне, вул. Білоцерківська, 2.

27.12.2005 р. зазначений комплекс було зареєстровано в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації за ТОВ «Ірпіньнафтопродукт», що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Ухвалою Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2012 року було накладено арешт у вигляді заборони відчуження на АЗС з будинками, спорудами та з усім обладнанням за адресою: Київська обл., смт. Рокитне, вул. Білоцерківська, 2.

15.01.2013 р. рішенням Господарського суду Київської області у справі № 21/162-12 за ТОВ «Торговий дім «Білоруські нафтопродукти» було визнано право власності на належне ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» майно, зокрема комплекс літера «А» та споруди, загальною площею 90,8 м2 за адресою: Київська обл., Рокитнянський р-н, смт. Рокитне, вул. Білоцерківська, 2.

Зазначене рішення Господарського суду Київської області від 15 січня 2013 року постановою Київського апеляційного господарського суду від 21 березня 2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 21 травня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2013 року скасовано арешт у вигляді заборони відчуження, зокрема на АЗС з будинками, спорудами та з усім обладнанням за адресою: Київська обл., Рокитнянський р-н, смт. Рокитне, вул. Білоцерківська, 2.

26.02.2013 р. до Реєстраційної служби Рокитнянського районного управління юстиції Київської області від ТОВ «Торговий дім «Білоруські нафтопродукти» надійшла заява разом із доданими до неї документами про реєстрацію права власності на автозаправну станцію, а саме комплекс та споруд загальною площею 90,8 кв.м. за адресою: Київська область, Рокитнянський район, смт. Рокитне, вул. Білоцерківська, 2, яка була зареєстрована за № 302702.

Під час розгляду зазначеної заяви державним реєстром здійснено пошук відомостей щодо нерухомого майна, права власності та суб'єктів цього права, інших речових прав та суб'єктів цих прав, іпотек та суб'єктів цього права, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єктів цих прав і встановлено, що ТОВ «Торговий дім «Білоруські нафтопродукти» є іпотекодержателем вказаного у заяві майна. Арешти на нерухоме майно, виявлені під час проведення державної реєстрації, перенесено до відкритого розділу Державного реєстру прав по автозаправній станції ТОВ «Торговий дім «Білоруські нафтопродукти».

02.04.2013 р. відповідачем за наслідками розгляду заяви № 302702 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 1316796, згідно з яким за ТОВ «Торговий дім «Білоруські нафтопродукти» на підставі рішення Господарського суду Київської області від 15 січня 2013 року у справі № 21/162-12 було зареєстровано право власності на єдиний майновий комплекс, нежитлові будівлі та споруди автозаправної станції за адресою: Київська область, Рокитнянський район, смт. Рокитне, вул. Білоцерківська, 2.

ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора Реєстраційної служби Рокитнянського районного управління юстиції Київської області Скорик В.О., треті особи: ОСОБА_4, ТОВ «Торговий дім «Білоруські нафтопродукти» про визнання протиправними дій, які полягали у державній реєстрації відповідачем права власності на об'єкт, який розташований за адресою: Київська область, смт. Рокитне, вул. Білоцерківська, 2 за ТОВ «ТД «Білоруські нафтопродукти», проведеної 26.02.2013 р., та скасування рішення відповідача про реєстрацію вказаного права.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2013 року, у задоволенні адміністративного позову було відмовлено з тих підстав, що право власності ТОВ «ТД «Білоруські нафтопродукти» на об'єкт нерухомого майна за адресою: Київська область, смт. Рокитне, вул. Білоцерківська, 2 встановлено рішенням Господарського суду Київської області від 15 січня 2013 року у справі № 21/162-12, яке набрало законної сили, і саме на підставі цього судового рішення відповідачем було прийнято оскаржуване рішення про державну реєстрацію.

Судова колегія встановила, що приймаючи постанову про задоволення заяви позивача про перегляд зазначеного рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами та часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Господарського суду Київської області від 15 січня 2013 року у справі № 21/162-12, яке було підставою для відмови позивачу в задоволенні його адміністративного позову в даній справі, скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому оскаржуване рішення державного реєстратора підлягає скасуванню.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та перевіривши рішення суду першої інстанції з урахуванням обставин, які існували на момент його прийняття, колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1952-IV).

Так, відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, зокрема є скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути.

Крім того, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 1981 року № 1, а також у рішенні «Праведная проти Росії» від 18 листопада 2004 року Європейського Суду з прав людини, зазначено, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами передбачає існування доказу, який раніше був не доступний, однак міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що первісно підставою для прийняття Київським окружним адміністративним судом постанови від 26 червня 2013 року про відмову у задоволенні позову ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» у даній адміністративній справі стало прийнято за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Київської області від 15 січня 2013 року у справі № 21/162-12 про визнання права власності ТОВ «ТД «Білоруські нафтопродукти» на об'єкт нерухомого майна за адресою: Київська обл., Рокитнянський р-н, смт. Рокитне, вул. Білоцерківська, 2.

Однак, станом на 12.03.2014 р., тобто на дату звернення позивача до суду із заявою про перегляд зазначеної постанови адміністративного суду, рішення Господарського суду Київської області від 15 січня 2013 року у справі № 21/162-12 було скасовано рішенням Господарського суду Київської області від 13 січня 2014 року, яке на момент розгляду судом першої інстанції вказаної заяви позивача було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 квітня 2014 року та, відповідно, набрало законної сили.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що рішення Господарського суду Київської області від 13 січня 2014 року у справі № 21/162-12 є нововиявленою обставиною для вирішення даного адміністративного спорту у розумінні ст. 245 КАС України, а тому заява позивача про перегляд судового рішення у цій адміністративній справі за нововиявленими обставинами підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів, у відповідності до ч. 5 ст. 227 КАС України, враховує висновки Вищого адміністративного суду України, викладені в ухвалі від 26 травня 2016 року по цій справі, щодо необхідності встановлення судом апеляційної інстанції чинності рішення Господарського суду Київської області від 13 січня 2014 року у справі № 21/162-12 і з огляду на це зазначає наступне.

Так, апеляційний суд встановив, що ухвалою Вищого господарського суду України від 16 червня 2014 року було скасовано рішення Господарського суду Київської області від 13 січня 2014 року та постанова Київського апеляційного господарського суду від 02 квітня 2014 року у справі № 21/162-12 і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Крім того, ухвалою Господарського суду Київської області від 30 вересня 2015 року у справі № 21/162-12 заяву ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Київської області від 15 січня 2013 року у справі № 21/162-12 залишено без задоволення.

Разом з тим, дослідивши зазначені обставини та докази у їх сукупності, відповідно до ст. 86 КАС України, апеляційний суд звертає увагу на те, що на момент прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення від 12 травня 2014 року у даній адміністративній справі рішення Господарського суду Київської області від 13 січня 2014 року у справі № 21/162-12, яке є нововиявленою обставиною, набрало законної сили і було чинним.

При цьому, колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції підлягає перегляду апеляційним судом з урахуванням тих обставин, які існували на момент його прийняття, а обставини, які виникли після цього, з урахуванням приписів ст. 245 КАС України, можуть бути підставою для наступного перегляду такого судового рішення за нововиявленими обставинами, і, відповідно до ст. 202 КАС України, вони не є підставою для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що скасування рішення Господарського суду Київської області від 15 січня 2013 року у справі № 21/162-12 не є нововиявленою обставиною є не обґрунтованими, безпідставними і суперечать приписам чинного законодавства, зокрема п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, зміст якого наведено вище.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги посилання апелянта на те, що ухвалою Вищого господарського суду України від 16 червня 2014 року було скасовано рішення Господарського суду Київської області від 13 січня 2014 року та постанова Київського апеляційного господарського суду від 02 квітня 2014 року у справі № 21/162-12 і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції, однак, як відзначалося вище, такі обставини виникли після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у цій адміністративній справі, а тому, у відповідності до ст.202 КАС України, не є підставою для його скасування.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заяви позивача про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, задовольняючи зазначену заяву, повно встановив обставини справи і правильно застосував норми процесуального права, що відповідно до ст. 200 КАС України, є правовою підставою для залишення судового рішення без змін.

Перевіряючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

У ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: - відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); - відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; - відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; - наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; - наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає Інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 01 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

У ч. 1, 3 ст. 16 Закону № 1952-IV закріплено, що заява про державну реєстрацію прав а їх обтяжень подається у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом.

Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Пунктом 5 частини 1 статті 19 Закону № 1952-IV регламентовано, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, які набрали законної сили.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію речових прав на нерухоме майно є одночасна сукупність наступних обставин: 1) подання заявником відповідного пакету документів, включаючи документи, підтверджуючі наявність у нього права власності на нерухоме майно, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; 2) відсутність обтяжень такого майна у відповідному Державному реєстрі та відомостей про такі обтяження у документах, поданих заявником.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що спірне рішення № 1316796 про реєстрацію за ТОВ «ТД «Білоруські нафтопродукти» права власності на об'єкт, розташований за адресою: Київська обл., смт. Рокитне, вул. Білоцерківська, 2, було прийнято відповідачем 02.04.2013 р. на підставі повного пакету документів, зокрема судового рішення з відміткою про набрання ним законної сили (рішення Господарського суду Київської області від 15 січня 2013 року у справі № 21/162-12 про визнання права власності ТОВ «ТД «Білоруські нафтопродукти» на вказане нерухоме майно), за відсутності обтяжень цього майна та з дотриманням порядку здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині про визнання протиправними дій відповідача щодо здійснення вказаної державної реєстрації не підлягають задоволенню, оскільки на момент їх вчинення державний реєстратор не знав і не міг знати про те, що в наступному рішення суду буде скасовано і діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством, зокрема ст.ст. 9, 15, 19 Закону № 1952-IV, а отже, у відповідності до ст. 200 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, визнавши дії нотаріуса правомірними, судова колегія не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування прийнятого ним оскаржуваного рішення № 1316796 про реєстрацію права власності, з огляду на наступне.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач просить суд скасувати оскаржуване рішення лише через протиправність дій відповідача під час його прийняття, тобто саме це є підставою його адміністративного позову.

Частиною 1 статті 137 КАС України регламентовано право позивача до початку судового розгляду справи по суті змінити підставу адміністративного позову. Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач таким правом не скористався, а реалізація особою свого законного права залежить виключно від волевиявлення такої особи.

Разом з тим, у відповідності до змісту ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і може вийти лише за межі доводів апеляційної скарги.

Отже, жодною правовою нормою не передбачено повноважень суду змінювати підстави звернення особи до суду та/або виходити за їх межі. Тобто, спірні правовідносини судом адміністративної юрисдикції вирішуються виключно в межах підстав поданого позову, якими є фактичні обставини, що наведені в позовній заяві, які мають бути перевіреними в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена і у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 5, а також застосована Вищим адміністративним судом України при постановленні ухвали від 06 липня 2016 року у справі № 826/9229/13-а.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що підстави, якими обумовлені позовні вимоги особи, перебувають у діалектичному зв'язку з її інтересом у справі та фактично є підставами для його захисту.

Втім, відповідно до офіційного тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, наданому у рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. № 1-10/2004, такий інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач, дізнавшись про скасування судового рішення, яким було встановлено право власності ТОВ «Торговий дім «Білоруські нафтопродукти» на об'єкт нерухомого майна за адресою: Київська обл., смт Рокитне, вул. Білоцерківська, 2, не реалізував свій інтерес шляхом звернення до Реєстраційної служби із відповідною заявою про скасування запису про реєстрацію права власності за вказаною юридичною особою в порядку Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а подав заяву про перегляд рішення суду в даній адміністративній справі за нововиявленими обставинами.

Разом з тим, як було встановлено вище, скасування постанови господарського суду, на підставі якої відповідачем прийнято оскаржуване рішення про державну реєстрацію, жодним чином не вказує ані на протиправність дій державного реєстратора при його прийнятті, ані на протиправність самого рішення, тому задоволення позовних вимог ТОВ «Ірпіньнафтопродукт» в частині про скасування рішення відповідача щодо реєстрації права власності на об'єкт за адресою: Київська обл., смт Рокитне, вул. Білоцерківська, 2, за ТОВ «ТД «Білоруські нафтопродукти» є передчасним, а звернення позивача із заявою про перегляд постанови суду першої інстанції за нововиявленими обставинами - неправильним способом захисту його прав, які він вважає порушеними.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку, що наявність вищезазначеної нововиявленої обставини не є достатньою і необхідною правовою підставою для задоволення вказаних позовних вимог, що помилково не було встановлено судом першої інстанції при ухваленні постанови за результатами перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами в цій частині, призвело до порушення ним норм матеріального та процесуального права і неправильного вирішення справи, а отже, у відповідності до ст. 202 КАС України, є правовою підставою для скасування оскаржуваного рішення суду в цій частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга акціонерного товариства «Балтік Інтернешнл Бенк» підлягає задоволенню частоково, постанова Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року в частині задоволення позовних вимог - скасуванню і в цій частині суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, а в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Балтік Інтернешнл Бенк» - задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року в частині задоволення позовних вимог про скасування рішення відповідача щодо реєстрації права власності на об'єкт, розташований за адресою: Київська обл., смт Рокитне, вул. Білоцерківська, 2, за товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Білоруські нафтопродукти», проведеної 26.02.2013 р. - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову в цій частині позовних вимог - відмовити.

В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2014 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 05 вересня 2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Карпушова О.В.