Справа № 803/1203/16
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року Справа № 803/1203/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Веремчука В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Забощук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - відповідач, ГУ НП у Волинській області), в якому просить визнати неправомірними дії ГУ НП у Волинській області щодо відмови у проведенні перерахунку та доплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з органів внутрішніх справ, розрахувавши її за 25 календарних роки служби, та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та доплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби з органів внутрішніх справ, розрахувавши її за 25 календарних роки служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при обчисленні вислуги років для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_3 зі служби в органах внутрішніх справ відповідачем не було зараховано всієї вислуги років у календарному обчисленні, яка становить 25 років 09 місяців 21 день, що призвело до недоотримання ним вказаної одноразової грошової допомоги.

Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, які уточнив у судовому засіданні, та додатково зазначив, що при розгляді даного спору слід застосувати положення частини першої статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) та положення другого абзацу пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», відповідно до яких одноразова грошова допомога виплачується у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби. Відмову в перерахунку грошового забезпечення позивача вважає безпідставною та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в поданих запереченнях на адміністративний позов та в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнала, вважаючи позов необґрунтованим, оскільки при розрахунку вислуги років для визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивача зі служби з органів внутрішніх справ відповідач діяв відповідно до вимог діючого законодавства на момент звільнення позивача, у спосіб та в межах наданих йому законом повноважень. З розрахунку вислуги років вбачається, що позивач у 1998 році звільнявся зі служби за власним бажанням, а тому вже набув право та отримав одноразову грошову допомогу. Оскільки у березні 2016 року був звільнений зі служби повторно, то одноразова грошова допомога при звільненні зі служби йому була нарахована та виплачена за період з дня останнього зарахування на службу. У зв'язку з чим просила суд відмовити повністю позивачу в задоволенні заявленого адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 в період з 01.07.1993 року по 28.09.1998 року та в період з 27.04.1999 року по 01.03.2016 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, на різних посадах, що підтверджується копією послужного списку (а.с.17-19).

Відповідно до наказу УМВС України у Волинській області від 25.09.1998 року №123 о/с позивач звільнений з органів внутрішніх справ з 28.09.1998 року за пунктом 64 «ж» (за власним бажанням). Вислуга років в календарному обчисленні становила 04 роки 02 місяці 27 днів (а.с.18 зворот).

24.04.1998 року позивач повторно прийнятий на службу в органи внутрішніх справ та наказом ГУ НП у Волинській області від 26.02.2016 року №36 о/с полковника поліції ОСОБА_3 було звільнено зі служби за пунктом 2 частини першої статті 77 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» з 01.03.2016 року. Вислуга на день звільнення склала: в календарному обчисленні - 25 років 01 місяців 11 днів, в пільговому обчисленні - 25 рік 09 місяці 21 день (а.с.5).

Відповідно до листа ГУ НП у Волинській області від 25.07.2016 року №1013/01/29-2016 позивачу повідомлено про те, що оскільки він в 1998 році отримав одноразову грошову допомогу, тому виплачена в сумі 69600 грн. одноразова грошова допомога при звільненні у 2016 році нарахована з дня останнього зарахування на службу за повних 16 календарних років служби.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Частиною шостою статті 9 Закону №2262-XII передбачено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Отже, безумовною підставою для зарахування попереднього періоду служби для виплати одноразової грошової допомоги в разі повторного звільнення зі служби є відсутність виплати такої допомоги при попередньому звільненні.

Судом встановлено, що у вересні 1998 року при звільненні позивачу була нарахована та виплачена вихідна допомога в сумі 178,80 грн., що підтверджується особовою карткочкою грошового забезпечення ОСОБА_3 (а.с.25).

Так, стаття 9 Закону №2262-XII (в редакції на момент попереднього звільнення позивача зі служби) передбачала, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби, членам сімей відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та пенсіонерам з їх числа, які втратили годувальника, виплачується допомога в порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Водночас Кабінетом Міністрів України 17.07.1992 року прийнято постанову №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», абзацом першим пункту 10 якої (в редакції на момент попереднього звільнення позивача зі служби) було передбачено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з військової служби або з органів внутрішніх справ виплачується грошова допомога у розмірі 5-місячного грошового забезпечення.

Отже, на момент звільнення позивача зі служби в 1998 році було передбачено право останнього на отримання одноразової грошової допомоги і зазначену допомогу він отримав, що встановлено судом.

При цьому, як свідчать матеріали справи, розрахунок одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 як такому, що звільнений за власним бажанням, проведено відповідно до вказівки МВС України №6993/ТР, а саме: за кожний рік вислуги понад 4-и роки грошова допомога збільшується на 1/5 місячного посадового окладу і окладу за спеціальним званням (а.с.30).

Згідно з абзацом першим пункту 10 постанови №393 (в редакції на момент повторного звільнення позивача зі служби) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Абзацом сьомим пункту 10 постанови №393 передбачено, що зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям і особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги

Аналізуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що грошова допомога, передбачена пунктом 10 постанови №393, є за своєю суттю одноразовою і позивач при звільненні з органів внутрішніх справ у 1998 році скористався правом на її отримання, а тому при звільненні у 2016 році зі служби відповідач обгрунтовано нарахував та виплатив цю допомогу без урахування періоду попередньої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2011 року у справі №21-232а11 та в силу приписів статті 244-2 КАС України є обов'язковою для застосування (а.с.33-36).

Відповідно до частини першої, другої статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, при цьому в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а також те, що суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На думку суду, відповідач довів правомірність своїх дій щодо неврахування періоду служби ОСОБА_3 в органах внутрішніх справ з 01.07.1993 року по 28.09.1998 року для нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні позивача зі служби.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених в судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Постанова в повному обсязі складена 05 вересня 2016 року.