Справа № 2-а-4747/09/1470
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2012-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2012 р.Справа № 2-а-4747/09/1470

Категорія:8.2.1Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Одеський апеляційний адміністративний суду у складі колегії:

головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

ОСОБА_1

за участю секретаря Тулби О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2010 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю „А.С.Д. до державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва про визнання не чинними та скасування податкового повідомлення-рішення № /0, визнання нечинними та скасування окремих положень податкового повідомлення-рішення № /0 від 06 лютого 2009 року, суд -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2009 року, товариство з обмеженою відповідальністю „А.С.Д. звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва про визнання не чинними та скасування податкового повідомлення-рішення № /0 та визнання нечинними та скасування окремих положень податкового повідомлення-рішення № /0 (у частині нарахування зобов'язань по сплаті податку на додану вартість у сумі 8.936,5 грн. і штрафних санкцій 4.403,5 грн.) від 06 лютого 2009 року.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що в наслідок планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства, 12 січня 2009 року було складено акт перевірки, яким встановлено порушення ТОВ „А.С.Д. податкового законодавства.

06 лютого 2009 року, на підставі акта перевірки № 22/23-600/23084442 були видані податкові повідомлення-рішення № /0 щодо визначення податкового зобовязання по податку на прибуток в сумі 19.171,7 грн. та № /0 щодо визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 13.720,5 грн.

За твердженням позивача, перевіряючими було неправильно застосовано податкове законодавство, законодавство, що регулює питання визначення звичайної ціни під час продажу товару повязаним особам, та неправомірно не визнано право позивача на виправлення помилок у декларації з податку на прибуток та збільшення валових витрат на дату вчинення першої з подій..

Відповідач позовні вимоги не визнав.

Постановою суду від 22 березня 2010 року, позов Товариства з обмеженою відовідальністю „А.С.Д. було задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва № /0 повністю; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва № /0 у частині нарахування основного платежу в сумі 8.936,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 4.403,50 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі

Згідно з ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що в період з 02 грудня 2008 року по 29 грудня 2008 року, Державною податковою інспекцією у Заводському районі м. Миколаєва було проведено планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю „А.С.Д. з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 липня 2007 року по 30 вересня 2008 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2007 року по 30 вересня 2008 року.

Зазначена перевірка проводилась на підставі направлення № 1419/23-600 від 01 грудня 2008 року, виданого ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва.

Позивача було проінформовано про проведення планової виїзної перевірки письмовим повідомленням від 21 листопада 2008 року № 5386/10/23-609/2, яке було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За наслідками перевірки було складено Акт № 22/23-600/23084442 від 12 січня 2009 року, яким встановлено порушення ТОВ „А.С.Д. діючого законодавства, а саме:

- пп. 5.2.1 п. 5.2, пп.5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 7.4.1 п. 7.4, пп 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 13.418,00 грн.;

- п. 4.2 ст. 4, пп. 7.4.1 п 7.4, пп 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 ЗУ «Про податок на додану вартість»в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 9.147,00 грн.;

- пп. 6.3.2 п. 6.3 ст. 6, абз «е»пп. 6.3.3 п. 6.3 ст. 6 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб»в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб в сумі 188,62 грн.

На підставі висновків Акту перевірки ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва, 06 лютого 2009 року, було прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 яким, в наслідок порушення положень ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств», визначено податкове зобовязання ТОВ „А.С.Д. в сумі 19.171,70 грн. в тому числі за основним платежем 13.418,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 5.753,70 грн.; податкове повідомлення-рішення № /0, яким визначено податкове зобовязання за порушення положень ЗУ «Про податок на додану вартість»в сумі 13.720,50 грн., в тому числі за основним платежем 9.147,00 грн., штрафними (фінансовими) санкціями 4.573,50 грн.

Судом встановлено, що 01 січня 2007 року, між ТОВ «А.С.Д.»та ТОВ «Ранг»було укладено договір купівлі-продажу нафтопродуктів № Д/49 за ціною, яка відповідає ціні на АЗС з урахуванням знижки 5 %, в наслідок чого, акті перевірки було зроблено висновок, про застосування ціни, меньшої за звичайні ціни, що діяли на дату такого продажу.

Проте, колегія суддів, вважає, що такий висновок є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 1.20.1 ст. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Ринок товарів (робіт, послуг) - сфера обігу товарів (робіт, послуг), яка визначається виходячи з можливості покупця (продавця) реально і без значних додаткових витрат придбати (продати) товар (роботу, послугу) на найближчій стосовно будь-якої із сторін договору території.

Відповідно до пп. 1.20.6 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»у разі коли на відповідному ринку товарів (робіт, послуг) не здійснюються операції з ідентичними (у разі їх відсутності - однорідними) товарами (роботами, послугами), або якщо неможливо визначити їх ціну через відсутність або недоступність відповідної інформації, звичайною ціною вважається ціна договору.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»з метою оподаткування доход, отриманий платником податку від продажу товарів (робіт, послуг) пов'язаним особам, визначається, виходячи із договірних цін, але не менших за звичайні ціни на такі товари (роботи, послуги), що діяли на дату такого продажу.

Підпунктом 7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»положення пп. 7.4.1, 7.4.2 поширюються також на операції з особами, які не є платниками податку, встановленого статтею 10 цього Закону, або сплачують податок на прибуток за іншими, ніж платник податку, ставками.

Обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств», покладається на податковий орган у встановленому порядку. При проведенні перевірки платника податку податковий орган має право надати запит, а платник податку зобов'язаний обґрунтувати рівень договірних цін.

При проведенні перевірки відповідачем позивачем, на запит ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва, було інформацію щодо цін продажу та придбання паливо-мастильних матеріалів. Відповідачем не було надано доказів того, що вказані ціни, з урахуванням обумовленої договором знижки, та участю позивача у дисконтних программах, не віідповідають звичайним цінам на пальне.

Таким чином, якщо не доведене зворотне, звичайною вважається ціна, визначена сторонами договору. При цьому обов'язок доведення невідповідності ціни договору рівню звичайних цін покладається на податковий орган.

Для визначення звичайної ціни використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Однак при цьому необхідно враховувати, чи є умови таких договорів співставними, важливе значення також мають і властивості товарів, які є предметом купівлі-продажу.

З'ясування рівня звичайних цін має відбуватися відповідно до визначеної процедури, а необхідна інформація - надаватися уповноваженим державним органом. Будь-які дані, надані приватними структурами чи не уповноваженими на це державними органами (висновки, результати досліджень, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно тощо), не є статистичними документами стосовно звичайних цін на товари (роботи, послуги) та не можуть бути підставою для визначення звичайної ціни.

З огляду на те, що відповідачем не було представлено статистичної оцінки рівня цін реалізації ідентичних або однорідних товарів, які б вказували на заниження позивачем ціни продажу вказаних товарів у співставних умовах, висновок суду першої інстанції про неправомірність донарахування позивачу податкових зобовязань з податку на прибуток з підстав реалізації продукції за цінами нижче звичайних є вірним.

В зв'язку з тим, що, на думку колегії, відповідач дійшов необгрунтованого висновку щодо реалізації ТОВ «А.С.Д.»паливо-мастильних матеріалів ТОВ «Ранг»за цінами, що не відповідають рівню звічайних цін, в діях позивача відсутне порушення вимог п. 4.2 ст. 4, пп. 7.4.1 п 7.4, пп 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 ЗУ «Про податок на додану вартість».

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині правильності збільшення валових витрат ТОВ «А.С.Д.»з послуг по оренді обладнання АЗС РГ «Степовий»за 2006 рік у ІІІ кварталі 2007 року.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств»до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом перевіряє мого періоду у звязку з підготовкою, організацією веденням виробництва, продажем продукції.

В силу пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 вказаного Закону, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це податковому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом з поданням розрахунку податкових зобов'язань звітного періоду. Якщо платник податку не подасть у такий строк письмову заяву та не поновить зазначених документів до закінчення податкового періоду, що настає за звітним, непідтверджені відповідними документами витрати не визнаються валовими витратами і на суму недосплаченого податку нараховується пеня у розмірі облікової ставки Національного банку України, збільшеної в 1,2 раза.

Якщо платник податку поновить зазначені документи у наступних періодах, підтверджені витрати (з урахуванням сплаченої пені) включаються до валових витрат податкового періоду, на який припадає таке поновлення.

Посилання позивача на положення пп. 5.2.7. п. 5.2 ст. 5 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств», згідно з яким суми витрат, не враховані у минулих податкових періодах у зв'язку з допущенням помилок та виявлених у звітному податковому періоді у розрахунку податкового зобов'язання, не може бути прийнято до уваги, оскільки невіднесення позивачем сум витрат з оренди майна АЗС мало місце як наслідок відсутності підтверджуючих документів, а не в наслідок помилки.

Крім того, позивач не надав доказів того, що первинні документи, необхідні для віднесення витрат з оренди майна до складу валових витрат, були отримані ним від РГ «Степовий»несвоєчасно, з порушенням термінів.

Згідно з п. 4 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, п.1 ч.1 ст. 200, ст. 206, ст. 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2010 року задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 березня 2010 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю „А.С.Д. до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва про визнання не чинними та скасування податкового повідомлення-рішення № /0, визнання не чинними та скасування окремих положень податкового повідомлення-рішення № /0 від 06 лютого 2009 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю „А.С.Д. до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва про визнання не чинними та скасування податкового повідомлення-рішення № /0, визнання не чинними та скасування окремих положень податкового повідомлення-рішення № /0 від 06 лютого 2009 задовольнити частково.

Визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /0 від 06 грудня 2009 року в частині податкового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 6.056,8 грн., в тому числі 3.823,00 грн. за основним платежем, 2.233,8 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення-рішення № /0 від 06 грудня 2009 року у частині нарахування зобов'язань по сплаті податку на додану вартість у сумі 8.936,5 грн. і штрафних санкцій 4.403,5 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Єщенко О.В.

суддя Димерлій О.О.

суддя Зуєва Л.Є.