Справа № 201/5231/16-а, 2-а/201/878/2016
Суддя: Мартиненко О.В.
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 вересня 2016 рокусправа № 201/5231/16-а 2-а/201/878/2016

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Мартиненка О.В.

суддів: Іванова С.М. Гімона М.М.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 липня 2016 року у справі № 201/5231/16-а (2-а/201/878/2016) за позовом ОСОБА_2 до Інспектора 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції м.Дніпропетровськ Киселевського Дмитра Миколайовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

12.04.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії поліцейського 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції м.Дніпропетровськ Киселевського Дмитра Миколайовича та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серія ПС2 №885330 від 02.04.2016 року.

В обґрунтування своїх вимог посилався на безпідставність висновків Інспектора щодо порушення п.9.2 «Б» Правил дорожнього руху в частині здійснення перестроювання автомобілем без вказання сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку. Позивач наполягав, що вказані вимоги Правил дорожнього руху ним були виконані, а відповідачем не доведено зворотнього. Крім того, позивач вказував на порушення відповідачем порядку прийняття постанови про притягнення до відповідальності, а також її оформлення.

Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову про задоволення позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача, що відповідачем протиправно не було складено протокол про адміністративне правопорушення та пред'явлено запис фіксації правопорушення на місці. Позивач наполягає, що відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення та порушено процесуальний порядок провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02.04.2016 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 425грн. за порушення ч.2 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП, про що винесено Постанову серії ПС2 №885330.

Згідно вказаної Постанови, ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Lexus LX 570, номерний знак НОМЕР_1, 02.04.2016 року о 18 год. 00 хв., здійснив перестроювання без вказання сигналу світловим покажчиком відповідного напрямку, чим порушив п.9.2 Б Правил дорожнього руху, при перевірці документів не мав при собі полісу ОСЦПВ, чим порушив п.2.1 Ґ Правил дорожнього руху.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з правомірності дій відповідача та відповідності постанови про адміністративне правопорушення вимогам законодавства.

З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі неможливо погодитися, з наступних підстав.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з постанови суду першої інстанції, висновків про відсутність підстав для задоволення позову, суд першої інстанції дійшов з огляду на те, що відповідачем було виявлено порушення позивачем вимог проїзду на заборонений сигнал світлофора, а позивачем не було надано полісу обов'язкового страхування. При цьому, норм матеріального права щодо встановлених порушень та їх доведеність, постанова суду не містить. В матеріалах справи взагалі відсутні відомості щодо вчинення позивачем порушення вимог проїзду на заборонений сигнал світлофора, а тому оскаржувану постанову суду неможливо визнати законною та обґрунтованою, а відтак, вона підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.9.2 «б» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 року, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, ОСОБА_2 02.04.2016 року о 18 год. 00 хв. рухаючись по вул.Набережна Леніна у м.Дніпропетровську в районі будинку №39 здійснив перестроювання автомобілем LX 570, номерний знак НОМЕР_1.

Спір між сторонами полягає в тому, чи подав позивач сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед здійсненням вказаного маневру.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В матеріалах справи, як доказ вчиненого порушення, наявна лише оскаржувана постанова, яка, як зазначив відповідач в запереченнях на адміністративний позов (а.с.23-24), винесена згідно ст.258 КУпАП. Протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався.

Відповідно до ч.1 ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Згідно ч.3 названої статті, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч.5 ст.258 КУпАП).

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, (зокрема, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Таким чином, в даному випадку, протокол про вчинення адміністративного правопорушення не повинен був складатися, незалежно від того, чи здійснювалася фіксація правопорушення технічними засобами в автоматичному режимі.

Вказані обставини спростовують доводи позивача щодо порушення відповідачем порядку притягнення до адміністративної відповідальності в частині не складення протоколу.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як зазначає позивач, Відповідач повідомив його, що правопорушення зафіксовано приладом відео фіксації, натомість, відповідач у своїх запереченнях на адміністративний позов такого не зазначає. Відомості про фіксацію порушення відсутні і в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що правопорушення було зафіксовано технічними засобами.

Враховуючи, що в матеріалах справи наявна лише постанова про притягнення позивача до відповідальності, суд позбавлений можливості встановити факт вчинення або невчинення позивачем вказаного порушення, оскільки в даному випадку наявні лише доводи позивача, що ним не вчинено порушення Правил дорожнього руху, та доводи відповідача про зворотнє.

Проте, враховуючи, що обов'язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що саме ним не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем порушення п.9.2 «б» Правил дорожнього руху та ч.2 ст.122 КУпАП України, а тому притягнення ОСОБА_2 до відповідальності в цій частині є безпідставним.

Разом з тим, з оскаржуваної постанови відповідача також вбачається, що ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.2.1 «ґ» Правил дорожнього руху та ч.1 ст.126 КУпАП.

Відповідно до п.2.1 «ґ» Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В адміністративному позові, а так само і в апеляційній скарзі не міститься будь-якого обґрунтування незгоди позивача з висновками відповідача в цій частині. Проте, постанову про притягнення до відповідальності позивач просить скасувати у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивачем не надано ані суду першої інстанції ані суду апеляційної інстанції докази наявності полісу (сертифікату) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто не спростовані висновки відповідача щодо порушення п.2.1 «ґ» Правил дорожнього руху та ч.1 ст.126 КУпАП України, колегія суддів вважає, що підстави для скасування постанови відповідача про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності в цій частині та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425грн. є правомірним.

Таким чином, з огляду на те, що відсутність у водія полісу (сертифікату) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів тягне за собою накладення штрафу у розмірі 425грн., колегія суддів вважає, що підстави для оскарженої постанови про адміністративне правопорушення серія ПС2 №885330 від 02.04.2016 року відсутні.

Посилання позивача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині не розгляду клопотання про застосування ст.38 КУпАП є безпідставними, оскільки, по-перше, воно заявлено не у судовому засіданні, а по-друге, як вбачається з даного клопотання, воно не підписано особою, яка його подала (а.с.29).

При цьому, підстави для застосування ст.38 КУпАП ані в клопотанні ані в апеляційній скарзі позивачем не наведені. В даному випадку, строки накладення адміністративного стягнення взагалі не були предметом спору.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ст.202, ст.205 ст.207 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 липня 2016 року у справі № 201/5231/16-а (2-а/201/878/2016) скасувати та прийняти нову.

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову серії ПС2 №885330 від 02.04.2016 року, прийняту поліцейським 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції м.Дніпропетровськ Киселевським Дмитром Миколайовичем в частині притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП України за порушення п.9.2 «б» Правил дорожнього руху - визнати протиправною та скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 в частині скасування Постанови серії ПС2 №885330 від 02.04.2016 року, прийнятої поліцейським 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції м.Дніпропетровськ Киселевським Дмитром Миколайовичем в частині притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП України за порушення п.2.1 «ґ» Правил дорожнього руху та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

(Постанову у повному обсязі складено 02.09.2016р.)

Головуючий: О.В. Мартиненко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: М.М.Гімон