Справа № 815/546/16
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2016-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/546/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 року м.Одеса

11год.45хв.

Зала судових засідань №19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого - судді Аракелян М.М.

Розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1, в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №1271 о/с від 04.11.2015 року в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з 06.11.2015 року з посади старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого управління ГУМВС України в Одеській області у запас Збройних сил України за п. 64 "г" (через скорочення штатів); поновити ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого управління ГУМВС України в Одеській області з 06.11.2015 року; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в одеській області розглянути рапорти, які були подано 05.11.2015 року та 06.11.2015 року ОСОБА_1 про звільнення за п. 64 "з" у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справи, у зв'язку із виявленням бажання проходити службу в поліції; зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для заняття посади старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого управління Головного управління Національної поліції України в Одеській області у відповідності до п. 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про національну поліцію", у Головному управлінні Національної поліції в Одеській області та видати відповідний наказ з цього приводу; вважати вимушеним, у зв'язку з виданням наказу №1271 о/с від 04.11.2015 року, прогул ОСОБА_1 та зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області виплатити останньому відповідне грошове забезпечення з моменту підписання вищевказаного наказу до моменту винесення відповідного судового рішення; зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справі України в Одеській області внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 щодо його звільнення; допустити негайне виконання рішення суду в частині позовних вимог про поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення в межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом начальника Головного управління МВС України в Одеській області №1271 о/с від 04 листопада 2015 року майора міліції ОСОБА_1, старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого управління ГУ МВС України в Одеській області, згідно п. 9 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" було звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

Проте позивачем 05.11.2015р. відповідно до пункту 64 «з» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", разом з усіма працівниками відділу був поданий відповідний рапорт на ім'я начальника ГУМВС України в Одеській області про звільнення з ОВС у зв'язку з бажанням проходити службу в поліції. 06.11.2015 року позивач, разом з усіма працівниками відділу, на ім'я начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області подав заяву про прийняття ОСОБА_1 на службу в поліцію. Однак рапорт від 05.11.2015 року та заява від 06.11.2015 року розглянуті не були та про результати розгляду позивача повідомлено також не було.

Наказом №1271 о/с від 04 листопада 2015 року позивача було звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів). Зі спірним наказом ОСОБА_1 було ознайомлено 20.11.2015 року.

На думку позивача, спірний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки закон № 580-VIII передбачає у разі виявлення працівником бажання проходити службу в поліції та за умови відповідності його кандидатури вимогам до поліцейських, впродовж трьох місяців із дня опублікування цього Закону обов'язок керівника запропонування посад у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, що можуть бути рівнозначною, вищою або нижчою щодо посади, яку ця особа обіймала під час проходження служби в міліції.

Отже, начальник органу прямо зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, яку звільняють за скороченням штату, як це передбачено п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС.

Позивач вважає, що Головним управлінням МВС України в Одеській області не було вжито всіх необхідних заходів для переведення ОСОБА_1 за його згодою на іншу роботу.

Також відповідачем, в порушення вимог ст.49-2 КЗпП України, не було повідомлено позивача про подальше звільнення у зв'язку з скороченням та не доведено, що ОСОБА_1 не відповідає вимогам щодо поліцейських, які визначені в Законі України «Про Національну поліцію».

На думку позивача, відповідач в порушення вимог пункту 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року, з моменту опублікування Закону України «Про Національну поліцію» (з 06.08.2015 року) та до прийняття спірного наказу (04.11.2015 року) про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 64 «г" (через скорочення штату) не запропонував жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, взагалі не було перевірено можливості подальшого використання на службі та відповідності вимогам поліцейського у порушення пункту 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VІІІ від 02.07.2015 року та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, не вирішено питання про перевід ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Крім того, на момент прийняття 04.11.2015 року спірного наказу в частині звільнення позивача за пунктом 64 г (через скорочення штату) з 06.11.2015 року, Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому ОСОБА_1 виявив бажання працювати, ще не було утворено, що в свою чергу порушило право позивача на подання заяви особисто до такого органу поліції стосовно бажання ОСОБА_1 проходити службу в поліції.

Також позивач вважає, що при видачі йому трудової книжки відповідачем в порушення норм діючого законодавства не зазначено статтю, пункт закону на підставі якого позивача було звільнено.

Представник відповідача /ГУМВС України/ в судове засідання 29.08.2016р. не з'явився, надав до суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивача звільнено згідно Закону України "Про Національну поліцію" у зв'язку зі скороченням штату із-за ліквідації органу державної влади. Оскільки відбулась ліквідація територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, то позивач звільнений за скороченням штату, крім того до відповідача не надходив рапорт позивача про переведення до Національної поліції та заява про призначення на посаду в ній.

Представник Головного управління Національної поліції в Одеській області в судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно, заперечень проти позову до суду не надав.

В судовому засіданні 29.08.2016 року судом ухвалено призначити розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі ч.6 ст.128 КАС України, із занесенням цієї ухвали до журналу судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1999 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 2010 року на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого управління ГУ МВС України в Одеській області.

Як стверджує позивач, відповідно до положень п.9, п.12 Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", в зв'язку із припиненням виконання функцій Головним управління МВС України в Одеській області та створенням Головного управління Національної поліції в Одеській області, ОСОБА_1 05.11.2015 року подав разом із іншими працівниками рапорт про його звільнення з ОВС у зв'язку з бажанням проходити службу в поліції.

06.11.2015 року позивач, разом з усіма працівниками відділу, також подав на ім'я начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області заяву про прийняття ОСОБА_1 на службу в поліцію.

На підтвердження факту написання та подання рапорту від 05.11.2015 року та 06.11.2015 року відповідної заяви, позивачем надано нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, начальника відділу СВ ГУНП в Одеській області. Відповідно до вказаної заяви, начальник відділу СВ ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 зазначає, що з 2003 року вона проходить службу в ОВС та з 2011 року призначена на посаду начальника відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СУ ГУМВС України в Одеській області, яку займала до 06.11.2015 року. Так, у зв'язку з втратою чинності Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року №565-ХІІ та набуттям чинності Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VІІІ, усіма слідчими відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СУ ГУМВС України в Одеській області (у тому числі і старшим слідчим СУ ГУМВС України в Одеській області Тулянцевим Д.С.) були подані рапорти щодо їх звільнення на підставі п. 64 «з» Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України» з 06.11.2015 року у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші Міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), рапорти були датовані 03.11.2015 року. Вказані рапорти були узгоджені начальником відділу СВ ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 та заступником начальника СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_3, після чого передані для узгодження начальникові СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 Жоден з вказаних рапортів із візою про недоречність звільнення за п. 64 «з» Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України» до начальника відділу СВ ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 не повертався, що свідчить про їх узгодження та направлення до відділу кадрового забезпечення ГУ МВС України в Одеській області для підготовки та видання наказу. Крім того, 06.11.2015 року усі слідчі відділу розслідування злочинів в сфері господарської діяльності СУ ГУМВС України в Одеській області (в тому числі старший слідчий СУ ГУМВС України в Одеській області) подали заяви щодо прийняття їх на службу до Головного управління Національної поліції в Одеській області (з урахування раніше поданого рапорту). Вказані заяви були узгоджені начальником відділу СВ ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 та за вищевикладеним порядком візування документів передані для узгодження начальникові СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 Заява ОСОБА_1 до неї як начальника відділу з резолюцією про неузгодження не поверталася.

На спростування даної обставини (факту подання рапорту до спливу 3-х місячного строку з дня набрання чинності ЗУ «Про Національну поліцію» - 07.08.2015р.) ГУМВС України в Одеській області не було надано жодного доказу, зокрема, не надано на вимогу суду матеріали особової справи ОСОБА_1, з якої б вбачалося, що ОСОБА_1 такий рапорт не подавався, а також документів, які б підтверджували, що у період 05-06 листопада 2015 року до Управління кадрового забезпечення ГУМВС України в Одеській області не надходили рапорт та заява ОСОБА_1 та, відповідно, не були зареєстровані.

Наказом начальника Головного управління МВС України в Одеській області №1271 о/с від 04 листопада 2015 року майора міліції ОСОБА_1, старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого управління ГУ МВС України в Одеській області, згідно п. 9 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ" було звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

З послужного списку, наданого представником ГУМВС України в Одеській області, вбачається, що спірний наказ прийнято на підставі рапорту ОСОБА_1, згідно пункту 9розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, при цьому на вимогу суду, означеного рапорту для огляду в судовому засіданні представником відповідача надано не було.

Позивач, не погоджуючись з наказом №1271 о/с від 04 листопада 2015 року, звернувся з даним позовом до суду про його скасування та зобов'язання відповідачів розглянути його рапорт про звільнення за пунктом 64 «з» (у зв'язку з переходом на роботу до іншого відомства).

Суд частково погоджується з обґрунтованістю позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною другою статті 19 Конституції України зобов'язано органи державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суд встановив, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, що згідно положень п.15 ч.1 ст.3 КАС України відноситься до публічної служби.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про поліцію, цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1,2,3,7-13,15,17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування (перше опублікування 06.08.2015 року), таким чином пункт 9 набрав чинності з 07.08.2015 року.

Таким чином, оскільки Закон опубліковано 06.08.2015р. з цієї дати позивач вважається попередженим про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

При цьому згідно п.9 цього розділу Закону впродовж трьох місяців з 06.08.2015р., тобто до 06.11.2015р. включно, ОСОБА_1 міг бути прийнятий на службу по поліції шляхом видання наказу про призначення за його згодою на рівнозначну, нижчу або вищу посаду, яка пропонується роботодавцем.

Відповідно до п.10 розділу ХІ Закону працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження служби в поліції та до 06.11.2015р. (включно) не вирішувалось питання про його прийняття на службу до поліції, а тому його звільнення 04.11.2015р. до спливу тримісячного терміну з моменту попередження через скорочення штатів, за п.п. «г» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991р., на підставі п.10 розділу ХІ Закону не є законним.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції, передбачені статтею 49 Закону про поліцію, відповідно до якої, на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров'я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які: 1) відмовляються від взяття на себе зобов'язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до ст.50 зазначеного Закону громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоров'я зобов'язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.

Обмеження, пов'язані зі службою в поліції визначені статтею 61 Закону про поліцію.

Позивач проходить службу на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого управління ГУ МВС України в Одеській області та мав спеціальне звання майор міліції. На час припинення діяльності органів міліції його стаж у календарному обчисленні становить 16 роки 02 місяців 22 днів.

Обмежень, пов'язаних зі службою у поліції згідно до ст.61 Закону про поліцію позивач не має.

Отже, позивач має достатній досвід у роботі, знання, відповідну кваліфікацію, бажання працювати в поліції та відповідає вимогам поліцейського, що передбачені діючим законодавством України. Проте ГУМВС України в Одеській області залишено поза увагою та взагалі не розглянуто рапорт, поданий 05.11.2015 року, в якому було висловлено бажання проходити службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області, як це передбачено пунктом 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону про поліцію.

Факт подання такого рапорту на ім'я керівника ГУ МВС України в Одеській області та заяви про бажання продовжити службу в органах Національної поліції підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні 16.08.2016 року пояснила, що також була слідчим слідчого управління та проходила службу разом з позивачем. 05.11.2015 року в кабінеті начальника відділу розслідування злочинів в сфері господарської діяльності СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_2 разом з позивачем та іншими працівниками відділу були передані рапорти про звільнення з ОВС у зв'язку з бажанням проходити службу в поліції. 06.11.2015 року начальнику відділу розслідування злочинів в сфері господарської діяльності СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_2 також були передані заяви про прийняття на службу в поліцію. Свідок пояснила, що вона особисто не бачила рапорт та заяву ОСОБА_1, однак бачила як позивач передавав їх ОСОБА_2 разом з іншими працівниками відділу.

На задоволення клопотання представника відповідача в судове засідання 29.08.2016 року в якості свідка був викликаний ОСОБА_6, який в свою чергу пояснив, що він працював разом з позивачем та у листопаді 2015 року разом з усіма працівниками відділу та з позивачем особисто ОСОБА_2 передавались рапорти про звільнення з ОВС у зв'язку з бажанням проходити службу в поліції та заяви про прийняття на службу в поліцію. Свідок ОСОБА_6 зазначив, що особисто бачив ОСОБА_1 в кабінеті начальника відділу розслідування злочинів в сфері господарської діяльності СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_2 під час написання означених рапортів та бачив, як ОСОБА_1 передавав означений рапорт ОСОБА_2 для подальшого його візування.

Представник відповідача в судове засідання 29.08.2016 року не з'явився, будь яких запитань в письмовій формі до свідка ОСОБА_6 суду не запропонував.

Нотаріально засвідченою заявою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, начальника відділу СВ ГУНП в Одеській області, підтверджується, що у зв'язку з втратою чинності Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 року №565-ХІІ та набуттям чинності Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VІІІ, усіма слідчими відділу розслідування злочинів у сфері господарської діяльності СУ ГУМВС України в Одеській області (у тому числі і старшим слідчим СУ ГУМВС України в Одеській області Тулянцевим Д.С.) були подані рапорти щодо їх звільнення на підставі п. 64 «з» Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України» з 06.11.2015 року у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші Міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), рапорти були датовані 03.11.2015 року. Вказані рапорти були узгодженні начальником відділу СВ ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 та заступником начальника СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_3, після чого передані для узгодження начальникові СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 Жоден з вказаних рапортів із візою про недоречність звільнення за п. 64 «з» Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України» до начальника відділу СВ ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 не повертався, що свідчить про їх узгодження та направлення до відділу кадрового забезпечення ГУ МВС України в Одеській області для підготовки та видання наказу. Також, 06.11.2015 року усі слідчі відділу розслідування злочинів в сфері господарської діяльності СУ ГУМВС України в Одеській області (в тому числі старший слідчий СУ ГУМВС України в Одеській області Тулянцев Д.С.) надали заяви щодо прийняття їх на службу до Головного управління Національної поліції в Одеській області (з урахування раніше поданого рапорту). Вказані заяви були узгодженні начальником відділу СВ ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 та за вищевикладеним порядком візування документів передані для узгодження начальникові СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 Заява ОСОБА_1 до неї як начальника відділу з резолюцією про неузгодження не поверталася.

Фізичне існування рапорту ОСОБА_1 підтверджується безпосередньо записом в його послужному списку, що його було звільнено оскаржуваним наказом за рапортом.

За таких обставин, суд вважає встановленою обставину виконання позивачем положень п.9 Перехідних положень Закону про поліцію щодо подання до керівництва рапорту про переведення до органів Національної поліції України та заяви про згоду продовжити службу саме в Національній поліції. Тобто позивач у строк, відведений законом, виявив згоду на проходження служби в поліції. Проте даний рапорт з незалежних від позивача причин не був розглянутий у встановленому порядку, що не спростовано ГУМВС України в Одеській області.

Відповідно до п.п. «г» п.64 згаданого Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державна реєстрація Головного Управління Національної поліції в Одеській області проведена 07.11.2015 року, тобто на наступний день після звільнення позивача.

Згідно ст..48 Закону України №580 призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, за загальним правилом, приіоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Відповідно до пункту 19 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи та як встановлено судом попереднє місце роботи позивача не збереглось.

В порушення вимог пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 року, з моменту опублікування Закону України "Про Національну поліцію" (з 06.08.2015 року) та до прийняття спірного наказу (04.11.2015 року) про звільнення позивача за пунктом 64 "г" (через скорочення штату) йому не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, взагалі не було перевірено можливості його подальшого використання на службі та відповідності вимогам поліцейського у порушення пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ та не вирішено питання про перевід позивача до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (https://usr.minjust.gov.ua.ua/freesearch) - ГУМВС України в Одеській області (код ЕДРПОУ 08592268) перебуває в стані припинення, проте, станом на момент винесення рішення судом, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не внесено запису про припинення цієї юридичної особи.

Відповідно до частини 2 статті 33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Крім того, згідно із ч.9. ст.36 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи.

Відповідно до ч.4 ст.91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Враховуючи, що Закон України від 02.07.2015 року № 580-VIІI "Про Національну поліцію" було опубліковано 06.08.2015 року в газеті "Голос України", відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчується 06.11.2015 року. Суд враховує, що позивача було звільнено наказом від 04.11.2015 року, разом з тим Головним управлінням МВС України в Одеській області не було надано можливість позивачу реалізувати своє право щодо призначення за його згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, відтак наказ про звільнення позивача було прийнято передчасно.

Відповідно до частини дев'ятої статті 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" Кабінет Міністрів України 20.10.2011 р. прийняв постанову № 1074, якою затвердив Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок № 1074), що визначає механізм здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

За приписами пунктів 4-6 Порядку № 1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади.

Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Права та обов'язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Системний аналіз наведених вище норм Цивільного кодексу України, Закону № 3166-VI та Порядку № 1074 дає підстави для висновку, що порядок утворення та припинення юридичних осіб публічного права є відмінним від порядку утворення та припинення юридичних осіб приватного права. Тобто, у разі ліквідації органу виконавчої влади, держава відповідним актом Кабінету Міністрів України передає його завдання та функції новоствореному центральному органу виконавчої влади, забезпечуючи у такий спосіб безперервне виконання функцій держави. Таким чином, територіальні органи міністерств не можуть діяти інакше, ніж це передбачено актами Президента України чи Кабінету Міністрів України, виданими для забезпечення виконання відповідними міністерствами своїх функцій.

З огляду на викладене, суд вважає, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) забезпечити можливість працевлаштування працівників ліквідованої установи.

Закон № 580-VIІI передбачає у разі виявлення працівником бажання проходити службу в поліції та за умови відповідності його кандидатури вимогам до поліцейських впродовж трьох місяців із дня опублікування цього Закону обов'язок керівника запропонування посад у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, що можуть бути рівнозначною, вищою або нижчою щодо посади, яку ця особа обіймала під час проходження служби в міліції.

Отже, начальник органу прямо зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, яку звільняють за скороченням штату.

Під час розгляду справи суд встановив, що Головним управлінням МВС України в Одеській області не було вжито необхідних заходів стосовно ОСОБА_1 щодо забезпечення йому можливості реалізувати бажання проходити службу в поліції згідно п.9 розділу ХІ Закону.

Враховуючи, що позивач був позбавлений можливості реалізувати своє право щодо призначення за його згодою на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, відтак, наказ про звільнення позивача було прийнято передчасно, у зв'язку з чим він в частині звільнення ОСОБА_1 з посади згідно з п.10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» з 04 листопада 2015 року у запас Збройних сил за пунктом 64 «г» підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Суд відмовляє у позові в частині вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого управління ГУМВС України в Одеській області, оскільки наразі такої посади не існує у зв'язку із процедурою ліквідації цього відповідача.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання ГУМВС України в Одеській області розглянути рапорти, які були подано 05.11.2015 року та 06.11.2015 року ОСОБА_1 про звільнення за п. 64 "з" у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справи, у зв'язку із виявленням бажання проходити службу в поліції, суд вважає, що такі вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом зобов'язання ГУМВС України в Одеській області розглянути питання у відношенні позивача щодо звільнення Позивача за п.64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв'язку із виявленням бажання проходити службу в поліції.

На підставі ст.11 КАС України суд вважає за необхідне зобов'язати ГУНП України в Одеській області розглянути питання прийняття на службу до поліції ОСОБА_1 за його рапортом від 05.11.2015р. з прийняттям відповідного рішення, при цьому відмовляючи позивачу у задоволенні решти вимог, а саме зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для заняття посади старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого управління Головного управління Національної поліції України в Одеській області та видати відповідний наказ з цього приводу, оскільки прийняття рішення по суті такого питання є дискреційним повноваженням ГУНП в Одеській області, тобто правом, а не обов'язком відповідача відповідно до п.9 розділу ХІ ЗУ «Про Національну поліцію», втручання в реалізацію якого не допускається.

Також суд не має підстав для задоволення вимог про зобов'язання ГУНП в Одеській області виплатити ОСОБА_1 відповідне грошове забезпечення з моменту підписання наказу у зв'язку із вимушеним прогулом, оскільки на попередній посаді внаслідок скасування наказу позивач по поновлюється.

Не підлягає задоволенню вимога про зобов'язання внести запис у трудову книжку щодо його звільнення, оскільки такий запис у разі виконання рішення суду про звільнення за п. 64 «з» Положення має бути внесений в силу діючого трудового законодавства та правил ведення трудових книжок.

Згідно ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, у даній справі суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 11, 128, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області №1271 о/с від 04.11.2015 року в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з 06.11.2015 року з посади старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого управління ГУМВС України в Одеській області у запас Збройних сил України за п. 64 "г" (через скорочення штатів).

Зобов'язати ГУМВС України в Одеській області розглянути питання у відношенні ОСОБА_1 щодо звільнення за п.64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області розглянути питання прийняття на службу в органах поліції ОСОБА_1 за його рапортом від 05 листопада 2015 року з прийняттям відповідного рішення.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М.М. Аракелян