Справа № 2-а-2461/10/1470
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2012-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2012 р.Справа № 2-а-2461/10/1470

Категорія: 3.7.2Головуючий в 1 інстанції: Мороз А.О

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Миколаївській області на Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2010 року по справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до Територіального управління головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Миколаївській області про скасування постанови № 069043 від 27.04.09 року, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Територіального управління головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Миколаївській області про скасування постанови № 069043 від 27.04.09 року.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2010 року позов задоволено. Скасовано постанову про застосування фінансових санкцій № 069843 від 27.04.09 року. Відшкодовано позивачу з Державного бюджету України судові витрати у сумі 3,40 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 23.04.09 р. на підставі завдання на перевірку № 053744 від 17.04.09 р. (а. с. 14), державними інспекторами територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Миколаївській області проведена перевірка Позивача щодо дотримання законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами перевірки складений Акт № 134160 від 23.04.09 р., згідно якого виявлено порушення, відповідальність за яке передбачена ст. 60 ч. 1 абз. З Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону - за відсутності ліцензійної картки. Відповідач з вищезазначеним Актом ознайомлений, про що свідчить його підпис (а. с. 7).

Згідно ст. 60 ч. 1 абз. 3 Закону України "Про автомобільний транспорт", за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції: з надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

27.04.09 р. постановою про застосування фінансових санкцій № 069843, до Відповідача застосовано штраф у сумі 1700,0 грн. (а. с. 8).

Позивач в адміністративному позові та своїх поясненнях в суді першої інстанції зазначив, що, отримавши свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, він готував свій автомобіль для надання послуг з перевезень пасажирів, зокрема обладнав автомобіль знаками "Таксі". Також, Позивач пояснив суду, що ліцензійна картка у нього була відсутня, оскільки він на час винесення оскарженої постанови, не завершив процедуру, яка б надавала йому право виконувати пасажирські перевезення. Позивач послався на те, що послуг з перевезень пасажирів не надавав, що підтверджується тим, що він знаходився в автомобілі один.

З аналізу ст. 60 ч. 1 абз. 3 Закону України "Про автомобільний транспорт" вбачається, що обов'язковою умовою для застосування до Позивача фінансової санкції є саме надання послуг з перевезень пасажирів.

Як встановлено судом, в Акті № 134160 від 23.04.09 р. відсутні відомості про те, що Позивач дійсно надавав послуги з перевезень пасажирів, зокрема в Акті відсутні данні про знаходження в салоні автомобіля пасажирів, або інших осіб крім водія, а лише міститься посилання на ст. 60 ч. 1 абз. 3 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Пояснення свідка ОСОБА_5, який складав Акт, про те, що в салоні автомобіля знаходився пасажир, відхиляються судом, оскільки відповідно до ст. 70 ч. 4 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до п. 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. N 1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Наведений додаток - Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом містить рядок "Під час перевірки виявлено порушення", у якому Відповідач повинен був зазначити, у чому саме полягає порушення ст. 60 ч. 1 абз. 3 Закону України "Про автомобільний транспорт", що останнім зроблено не було.

Той факт, що автомобіль Позивача, облаштований знаком "Таксі", експлуатувався за відсутності ліцензійної картки, проти якого Позивач не заперечує, є складом самостійного порушення, відповідальність за яке передбачена ст. 60 ч. 1 ч. 4 Закону України "Про автомобільний транспорт" - експлуатацію легкового автомобіля, облаштованого як таксі, без наявності ліцензійної картки.

Відповідно до ст. 71 ч. 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не надав суду належних доказів, які б свідчили про факт надання Позивачем послуг з перевезень пасажирів.

Згідно ст. 2 ч. 3 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи те, що приймаючи оскаржену постанову, Відповідач не врахував усі обставини, що мають значення для прийняття рішення, у зв'язку з чим, постанова про застосування фінансових санкцій № 069843 від 27.04.09 р. є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Територіального управління головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Миколаївській області, - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2010 року по справі № 2-а-2461/10/1470, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3