Справа № 2а-613/11/1212
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2011-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Акулов Є.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2011 року справа №2а-613/11/1212

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Василенко Л.А.

суддів Гімона М.М. , Карпушової О.В.

розглянула в порядку письмового провадження в приміщенні суду апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 28 березня 2011 року у справі № 2а-613/11/1212 за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання здійснити певні дії, і

В С Т А Н О В И Л А :

11 березня 2011 року позивач звернувся з позовом до управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області , в якому просив визнати бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати йому підвищення до пенсії, як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 29 грудня 2010 року; зобовязати відповідача нарахувати на його користь недоплачене підвищення до пенсії, починаючи з 29 грудня 2010 року.

Постановою Кремінського районного суду Луганської області від 28 березня 2011 року з врахуванням ухвали Кремінського районного суду Луганської області від 29 березня 2011 року вищезазначений позов задоволений: визнана неправомірною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачеві підвищення до пенсії з 29 грудня 2010 року; зобовязано відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві підвищення до пенсії, як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 29 грудня 2010 року за рахунок коштів Державного бюджету України з урахуванням фактично виплачених сум.

Не погодившись з судовим рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права і просить постанову суду скасувати та постановити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження, відповідно до вимог четвертого речення ч. 8 ст. 1832 та п.3 ч.1 ст. 197 КАС України.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач має правовий статус дитини війни, що підтверджено пенсійним посвідченням та даними про народження у паспорті, перебуває на пенсійному обліку у відповідача.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги, встановила порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді справи та, враховуючи приписи ч.1 ст. 195 КАС України вийшла за межі заявленої апеляційної скарги і дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції зміні з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач віднесений до соціальної групи Дитина війни відповідно до вимог ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, що підтверджено датою народження у паспорті (арк. справи 2), відповідною відміткою органу соціального захисту населення у пенсійному посвідченні позивача (арк. справи 3). З листа відповідача від 15 грудня 2010 року вбачається, що позивачеві відмовлено у виплаті підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком оскільки з 1 січня 2010 року йому виплачується підвищення до пенсії в розмірі 49,8 грн. щомісяця (арк. справи 5).

Згідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни № 2195-ІV від 18.11.2004р. в редакції, яка діяла до 01.01.2007 р., дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Статтею 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік дія даної норми була зупинена. Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають Конституції України, серед інших, положення статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якими була зупинена дія статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни від 18.11.2004 року №2195-ІV (далі Закон №2195).

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до Закону №2195, а саме, текст ст. 6 викладений в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни».

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.08р. визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема п. 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Законом України „Про Державний бюджет України на 2010 рік не внесено змін та не зупинено дію ст. 6 Закону №2195.

Таким чином, стаття 6 Закону № 2195 з 1 січня 2010 року є діючою в наступній редакції: «дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком».

Оскільки на час розгляду цієї справи судом, розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленого для осіб, що втратили працездатність, колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта про використання цього поняття тільки для призначення пенсій в межах зазначеного закону та неможливості використання вказаного розміру у розрахунку підвищення до пенсій особам з статусом дитини війни.

Таким чином, колегія суддів, виходячи з викладеного, вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийшов до вірного висновку щодо визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо виплати позивачеві підвищення до пенсії з 29 грудня 2010 року; зобовязано відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві підвищення до пенсії, як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 29 грудня 2010 року з урахуванням фактично виплачених сум, оскільки внаслідок протиправних дій (бездіяльності) відповідача щодо нарахування позивачеві вказаного підвищення до пенсії в розмірі, меншому ніж передбачено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивач не отримав належні йому виплати.

Суд першої інстанції допустив помилку вказавши, що виплати відповідач повинний здійснити за рахунок коштів Державного бюджету, оскільки зазначені виплати здійснюються з коштів Пенсійного фонду України.

Колегія суддів не приймає посилання скаржника на відсутність бюджетного фінансування в обсязі передбаченому Законом України "Про соціальний захист дітей війни" для здійснення соціальних виплат, з огляду на те, що судові рішення ухвалюються в межах норм діючого законодавства в незалежності від причин ненадходження коштів з Державного бюджету України на виплату допомоги, відповідно до вимог частини 2 статті 3 Конституції України, за якою права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансування витрат, повязаних із застосуванням цього закону, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а відповідно до ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, тому невизначення судом першої інстанції кінцевої дати періоду, за який має бути здійснено перерахунок пенсії, є цілком правомірним та відповідає діючому законодавству. В межах бюджетного року визначається тільки розмір мінімальної пенсії за віком, як величини, з якої обраховується підвищення пенсії на 30%, а норма закону, що гарантує таку виплату, є діючою.

Крім того. колегія суддів вважає зайвим висновок суду про стягнення судових витрат, оскілки питання про відшкодування судових витрат вирішується за умови документального підтвердження їх сплати, такі дані в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла до висновку, що спірні правовідносини за суттю вирішені правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, але постанова суду першої інстанції підлягає зміні через те, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, які не призвели до невірного вирішення справи за суттю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195 ч.1, ст. 197 ч.1 п.1,2, ст. 198 ч.1 п.2, ст. 201, ст. 205 ч.2, ст. 207, ст. 212, ст. 254 ч.5 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області задовольнити частково.

Постанову Кремінського районного суду Луганської області від 28 березня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання здійснити певні дії змінити.

Виключити з третього абзаца резолютивної частини постанови текст «за рахунок коштів Державного бюджету України».

Виключити з резолютивної частини постанови четвертий абзац.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий Л.А. Василенко

Судді М.М. Гімон

ОСОБА_3