Справа № 826/26054/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 вересня 2016 року № 826/26054/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаГоловного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в особі Шевченківського РВ ГУДМС України в м. Києві та Святошинського РВ ГУДМС в м. Києві ОСОБА_2
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в особі Шевченківського РВ ГУДМС України в м. Києві та Святошинського РВ ГУДМС в м. Києві, третя особа: ОСОБА_2, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 26.07.2016 року (вх.. №59017/16) просить суд:

- визнати протиправними дії Святошинського РВ ГУДМС України в м. Києві та Шевченківського РВ ГУДМС України в м. Києві;

- скасувати прийняте 19.12.2013 року рішення заступника начальника Шевченківського РВ ГУДМС України в м. Києві ОСОБА_3 про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі АДРЕСА_1;

- стягнути з відповідача сплачений ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1461,60 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що йому стало відомо, що без його відома та письмової згоди 19 грудня 2013 року ОСОБА_2 змінила місце реєстрації малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Реєстрація місця проживання дитини відбулася в порушення ст. 160 Сімейного кодексу України, оскільки мала бути наявна згода обох батьків. Позивач такої згоди не давав.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та письмових поясненнях.

Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві в особі Шевченківського РВ ГУДМС України в м. Києві та Святошинського РВ ГУДМС в м. Києві, надіслало заперечення щодо позовних вимог, які долучено до матеріалів справи. Відповідач зазначає, що 19.12.2013 року Святошинським РВ ГУДМС України в місті Києві, ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, було знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до повідомлення про зняття з реєстраційного обліку, що надійшло із Шевченківського РВ ГУДМС України в місті Києві, до якого звернулася гр. ОСОБА_2 з приводу реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстраційного обліку у Святошинському районі міста Києва за зазначеною адресою.

Також, відповідач зазначив, що реєстрація місця проживання дитини відбулася на підставі заяви матері дитини про те, що з колишнім чоловіком відносини не підтримує і його місце проживання їй не відоме.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду справи.

Третя особа - ОСОБА_2 - пояснень на позов не надала, представника до судового засідання не скерувала.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 15.11.1997 року до 15.10.2012 року.

В шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_4 (актовий запис №775 від 08.06.200 року) та дочка ОСОБА_5 (актовий запис №241 від 0.1.02.2006 року).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва №2608/12803/12 від 15.10.2012 року шлюб розірвано.

Судом встановлено, що з моменту народження обох дітей та до 18.12.2013 року , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за взаємною згодою ОСОБА_6 та ОСОБА_2 місце проживання дітей зареєстровано по місцю проживання третьої особи, у Святошинському районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_2.

19.12. 2013 року Шевченківським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві зареєстровано місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, за місцем проживання матері дитини.

Пороте, як зазначає позивач, реєстрація місця проживання дітей відбулася в порушення ст. 160 Сімейного кодексу України.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо зміни реєстрації місця проживання його дітей, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року №1382-IV (далі - Закон №1382), громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до статті 11 вказаного Закону, реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації (далі орган реєстрації) в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно п. 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.12 р. №1077, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто.

При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним.

Як було зазначено вище з моменту народження обох дітей та до 18.12.2013 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були зареєстровані по місцю проживання третьої особи, у Святошинському районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_2.

Проте, 19.12. 2013 року Шевченківським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві зареєстровано місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, за місцем проживання матері дитини.

Під час вчинення оскаржуваної дії відповідачем було враховано інформацію щодо відсутності реєстрації місцезнаходження дітей за адресою місцезнаходження батька, інформація про те, що з колишнім чоловіком відносини не підтримує і його місце проживання їй не відоме.

Тобто, відповідачем не було отримано письмової згоди батька дітей щодо реєстрації місця проживання дітей, а також не вжито заходів щодо з'ясування його місцезнаходження з метою отримання такої згоди або відмови у наданні такої згоди.

Між тим, факт розгляду Подільським районним судом м. Києва справи №758/13685/13-ц про стягнення про поділ майна подружжя, а також подання ним зустрічної позовної заяви про поділ спільного майна подружжя свідчить про те, що позивач фактично проживає за зареєстрованим місцем проживання - АДРЕСА_3 і може висловити своє ставлення до реєстрації місця проживання дитини в передбачений законом спосіб.

За таких обставин суд вважає протиправними дії Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві щодо реєстрації ОСОБА_4 (актовий запис №775 від 08.06.200 року) та ОСОБА_5 (актовий запис №241 від 01.02.2006 року) за адресою: АДРЕСА_1, без отримання письмової згоди батька дитини та нез'ясування його позиції з даного питання, а тому позов в даній частині визнається судом обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Святошинського РВ ГУДМС України в м. Києві, суд зазначає наступне.

Згідно п. 2.7 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.12 р. №1077, у разі здійснення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання до територіального підрозділу ДМС України, на території обслуговування якого було зареєстроване попереднє місце проживання особи, у той же день надсилається письмове повідомлення про зняття особи з реєстрації місця проживання (додаток 12) та талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні. У разі здійснення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці (Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя) талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні до адресно-довідкового підрозділу не надсилається. У відомостях про реєстрацію місця проживання особи робиться відмітка "одночасно знято з реєстрації".

Як було встановлено судом, 19.12.2013 року Святошинським РВ ГУДМС України в місті Києві, ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, було знято з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до повідомлення про зняття з реєстраційного обліку, що надійшло із Шевченківського РВ ГУДМС України в місті Києві, до якого звернулася гр. ОСОБА_2 з приводу реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстраційного обліку у Святошинському районі міста Києва за зазначеною адресою.

Тобто, Святошинський РВ ГУДМС України в місті Києві діяв законно, в межах своїх повноважень та відповідно до чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги в цій частині.

Щодо позовної вимоги скасувати прийняте 19.12.2013 року рішення заступника начальника Шевченківського РВ ГУДМС України в м. Києві ОСОБА_3 про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі АДРЕСА_1, суд відмовляє в цій частині, оскільки, як зазначено позивачем 15.06.2016 третя особа змінила реєстрацію місця проживання з дозволу позивача, а отже оскаржуване рішення не несе жодних правових наслідків для позивача.

На підставі частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що квитанціями № 391 від 26.11.2015 року та №193 від 10.12.2015 року позивачем сплачено судовий збір за подання позову до Окружного адміністративного суду міста Києва в сумі 1461,60 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 11, 94, 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П ОС Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в особі Шевченківського РВ ГУДМС України в м. Києві щодо реєстрації місця проживання місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4.Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 974,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя А.С. Мазур