Справа № 821/1057/16
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 р. 15 год. 45 хв.м. ХерсонСправа № 821/1057/16

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до відділу державної виконавчої служби Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області, третя особа - ОСОБА_1, про скасування постанови про арешт майна,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" (далі - ТОВ "Кей-Колект", позивач) звернулось до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області (далі - відділ ДВС, відповідач), третя особа - ОСОБА_1, в якому просить скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ № 461469 від 08.05.2008 року, видану відповідачем, в частині арешту житлового будинку № 207, що знаходиться по вулиці Шкільній в с. Козачі Лагері Цюрупинського району Херсонської області.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що зазначене майно є предметом іпотеки, право іпотеки належить ТОВ "Кей-Колект". В червні 2016 року при зверненні до нотаріуса ТОВ "Кей-Колект" дізналось, що на заставлене майно оскаржуваною постановою накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження.

Вважає накладення арешту протиправним, посилається на те, що згідно з чинним законодавством саме іпотекодержатель має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Законом встановлений вичерпний перелік обставин, за наявності яких може бути звернуто стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. Такі обставини в даному разі відсутні. Законом України "Про виконавче провадження" на державного виконавця покладено обов'язок повідомити заставодержателя про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснити заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Однак, відповідач вимоги закону не виконав.

Розглядати справу позивач просив в порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив прийняти рішення на розсуд суду.

Листом від 04.08.2016 № 7602 відділ ДВС також повідомив суд, що у нього на виконанні перебувало зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб боргу на загальну суму 32993,59 грн. 24 листопада 2010 року всі виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб були закінчені на підставі п. 3 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку зі смертю боржника, актовий запис № 25 від 26.05.2010. Відділ не має можливості надати матеріали виконавчих проваджень, оскільки всі вони знищені відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 6 жовтня 2004 року між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (далі - ПАТ "УкрСиббанк"), укладено кредитний договір № 764-Ф, згідно з яким банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 35000,00 доларів США.

В цей же день, 6 жовтня 2004 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором було укладено договір іпотеки між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та АКІБ "УкрСиббанк" (іпотекодержатель), предметом якого став, зокрема, житловий будинок, який знаходиться за адресою: Херсонська область, Цюрупинський район, с. Козачі Лагері, вул. Шкільна, будинок 207. Приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу відповідно до ст. 73 Закону України "Про нотаріат" та у зв'язку із посвідченням цього договору накладено заборону відчуження житлового будинку. Обтяження зареєстровано в Державному реєстрі іпотек.

12 грудня 2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ТОВ "Кей-Колект" укладено договір факторингу, за яким банк відступив права вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором ТОВ "Кей-Колект".

8 травня 2008 року постановою державного виконавця ВДВС Цюрупинського РУЮ накладено арешт на майно ОСОБА_1 (зазначений будинок) та оголошено заборону на його відчуження. Обтяження зареєстровано 20.05.2008 р.

Перевіряючи правомірність оскаржуваної постанови, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до абз. 3 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку").

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання (ч. 4 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч.ч. 5, 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, іпотека виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, її мета - гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 55 Закону України "Про виконавче провадження").

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно був визначений статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя (ч. 1 ст. 52).

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі:

виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 52).

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту (ч. 4 ст. 52).

З коштів, одержаних від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого вони використовуються для задоволення вимог заставодержателя. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, кошти йому виплачуються у разі належного підтвердження права на заставлене майно. Після повного задоволення вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, визначеному цим Законом (ч. 6 ст. 52).

За приписами ч. 8 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Наведені висновки відповідають позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 09.04.2014 у справі № 6-13цс14.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відділ ДВС як суб'єкт владних повноважень не надав суду доказів щодо правомірності накладення арешту на заставлене майно, як то наявність обставин, передбачених Законами України "Про виконавче провадження" та "Про іпотеку" (виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; перевищення вартості предмета застави розміру заборгованості боржника заставодержателю; пріоритету окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно, що виникло відповідно до закону), а також повідомлення іпотекодержателя (заставодержателя) в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", про накладення арешту на будинок оскаржуваною постановою.

Відтак, суд приходить до висновку про протиправність накладення арешту за зазначений будинок (предмет іпотеки), а тому постанова відділу ДВС в цій частині підлягає скасуванню.

Позовні вимоги суд задовольняє повністю.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України, суд,

постановив:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Скасувати постанову державного виконавця ВДВС Цюрупинського РУЮ від 08.05.2008, АВ № 461469 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині накладення арешту на житловий будинок, який знаходиться за адресою: Херсонська область, Цюрупинський район, с. Козачі Лагері, вул. Шкільна, будинок 207.

Стягнути з відділу державної виконавчої служби Цюрупинського районного управління юстиції Херсонської області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" () суму витрат зі сплати судового збору у розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень нуль копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.

кат. 11.5