Справа № 2-а-2876/09/1570
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2011-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2011 р.Справа № 2-а-2876/09/1570

Категорія:3.6Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

доповідача суддів ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю секретаря -ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до посадових осіб медико-соціальних експертних комісій №1 та №2 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, медико-соціальної експертної комісії №1, медико-соціальної експертної комісії №2, Головного управління державного казначейства України в Одеській області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та виплату компенсації,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2009 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, предметом якого є: визнання неправомірними відмов ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з визначення позивачу статусу інваліда війни; зобовязання відповідачів прийняти рішення про надання ОСОБА_5 статусу інваліда війни; стягнення грошової компенсації зі ОСОБА_6 у сумі 10 000 грн, з ОСОБА_7 у сумі 10 000 грн, з ОСОБА_8 у сумі 10 000 грн.

Збільшивши у листопаді 2009 року розмір позовних вимог, ОСОБА_5 просив суд визнати неправомірними відмови ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з визначення позивачу статусу інваліда війни; зобовязати відповідачів прийняти рішення про надання ОСОБА_5 статусу інваліда війни; стягнути грошову компенсацію зі ОСОБА_6 у сумі 20 000 грн, з ОСОБА_7 у сумі 20 000 грн, з ОСОБА_8 у сумі 20 000 грн.

06 вересня 2009 року Одеський окружний адміністративний суд прийняв постанову, якою задовольнив позовні вимоги в частині зобовязання медико-соціальної експертної комісії (надалі МСЕК) №1 Одеської області переглянути висновок від 27.01.1998 року серії 218-ОА №052399 щодо причин встановлення ОСОБА_5 інвалідності з урахуванням висновку судово-медичної експертизи від 08.02.2010 року №341 та прийняти з цього приводу відповідне рішення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_5 є інвалідом другої групи. В підтвердження до матеріалів справи долучено копію виписки з акта огляду МСЕК №1 від 02.02.1998 року (а.с. 13). Не погоджуючись із встановленою групою інвалідності, позивач звернувся до голови МСЕК №1 Одеської області із заявою про надання йому статусу інваліда війни (а.с. 5). У січні 2007 року ОСОБА_5 з тією ж вимогою про зміну інвалідності звернувся до голови МСЕК №2 Одеської області (а.с. 6). У листах-відповідях на звернення позивачу було відмовлено у зміні групи інвалідності через відсутність у нього довідки військово-медичних або лікувально-профілактичних установ щодо поранення (а.с. 9, 10). Вважаючи дії посадових осіб МСЕК №1 та МСЕК №2 неправомірними, ОСОБА_5 звернувся з позовом до суду. Зазначив, що у 1942 році на окупованій території він зазнав осколкове поранення, що згодом стало причиною його інвалідності.

Заперечуючи проти позову, представник відповідачів послався на положення ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Так, відповідно до п. 5 ст. 7 Закону, до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, які стали інвалідами внаслідок воєнних дій громадянської та Великої Вітчизняної воєн або стали інвалідами від зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки.

З урахуванням викладеного, на думку відповідача, підставою для надання особі статусу інваліда війни є саме зв'язок поранення з хворобою, що викликала інвалідність.

Разом із тим, документом, що підтверджує такий причинно-наслідковий зв'язок, за переконанням ОСОБА_6, є довідка військово-медичних або лікувально-профілактичних установ щодо поранення. При цьому відповідач посилається на Перелік документів, на підставі яких встановлюється причинний зв'язок особам, передбаченим Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»(а.с. 9).

Враховуюче викладене, а також аналіз чинного законодавства, зокрема, ст. 7 Закону, судова колегія погоджується з твердженням відповідача про те, що підставою для надання особі статусу інваліда війни є причинно-наслідковий зв'язок поранення з хворобою.

За таких обставин, апеляційний суд звертає увагу, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суд від 07 вересня 2009 року задоволено клопотання позивача про призначення судово-медичної експертизи та поставлено на вирішення експертів, в тому числі, питання: чи є обєктивні дані отримання ОСОБА_5 поранення в області лівого тазостегнового суглоба та чи могло воно бути отримано у 1942 році; чи є причинний зв'язок між цим пораненням та діагнозованим у позивача в подальшому захворюванням; чи вплинув на погіршення стану здоровя ОСОБА_5 перенесений ним у 1983 році перелом великого вертіла лівого стегна та чи могло тільки це призвести до настання інвалідності без врахування раніше отриманого ним поранення (а.с. 168-169).

Як вбачається з Висновку експерта №341, ОСОБА_5 в роки Великої Вітчизняної Війни зазнав вогнестрільне осколкове поранення лівого тазостегнового суглоба та лівого стегна внаслідок вибуху знаряддя, можливо, гранати у 1942 році (а.с. 220). Вказане поранення мало наслідком помірне виражене обмеження руху в лівому тазостегновому суглобі (а.с. 220). Деформуючий артроз лівого тазостегнового та колінного суглобів ОСОБА_5 причинно пов'язаний з пораненням, яке він зазнав під час Великої Вітчизняної Війни (а.с. 222). Перелом великого вертіла лівого стегна, що позивач зазнав у 19983 році неможна розглядати відокремлено від поранення, відповідно перелом сам по собі не міг призвести до інвалідності (а.с. 222).

Отже, за наслідками поведеної експертизи, є підстави вважати помилковим висновки співробітників МСЕК №1 та МСЕК № 2 про відсутність у ОСОБА_5 права на зміну 2 групи інвалідності за загальним захворюванням на статус інваліда війни. Перевіряючи правомірність дій відповідачів, судова колегія надає правову оцінку їх письмовим відповідям про відмову у встановленні ОСОБА_5 статусу інваліда війни. Як вбачається з листів-відповідей, підставою для відмови відсутність у медичних документах позивача довідки військово-медичних або лікувально-профілактичних установ щодо поранення, що передбачена у Переліку документів, на підставі яких встановлюється причинний зв'язок особам, передбаченим Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»(додаток до листа МОЗ України №16.01/73).

Так, за змістом п. 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого Постановою КМ України №1317 від 03.12.2009 року та зареєстрованого Міністерством Юстиції України, причинний зв'язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов'язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Таким чином, законодавство не обмежує особу у виборі форми документу, що підтверджує причинно-наслідковий звязок поранення із хворобою, а тому відсутність довідки військово-медичного закладу не є підставою для відмови у встановленні інвалідності.

У поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_5, не погоджуючись із судовим рішенням в частині, просить апеляційній суд задовольнити позовну вимогу про зобовязання відповідачів надати йому статус інваліда війни.

Перевіряючи правильність висновку суду першої інстанції в частині позовних вимог, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМ України №1317 від 03.12.2009 року та зареєстрованого Міністерством Юстиції України, саме цей нормативно-правовий акт визначає процедуру проведення експертизи інвалідам, що звертаються для встановлення інвалідності.

Так, відповідно до п. 4 Положення, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров'я при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем тимчасового проживання.

Згідно з п. 19 Положення, комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

З комплексного аналізу викладених норм вбачається, що визначення ступеня інвалідності здійснюється комісією колегіально за результатом огляду особи, вноситься до акту огляду та протоколу засідання.

За таких обставин, судова колегія апеляційного суду вважає, що прийняття рішення про встановлення ступеня інвалідності особи входить до компетенції медико-соціальних комісій, не може бути перейнято судом, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про зобовязання МСЕК встановити ОСОБА_5 статус інваліда війни.

Щодо позовної вимоги про стягнення з посадових осіб МСЕК №1 та МСЕК №2 грошової компенсації, судова колегія виходить з необґрунтованості позову в цій частині, невмотивованості ОСОБА_5 розміру компенсації в залежності від ступеню моральних та фізичних страждань, завданих кожним з відповідачів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком Одеського окружного адміністративного суду щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки висновок суду і вірним внаслідок правильного застосування правових норм, судове рішення, відповідно до ст. 200 КАС України, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 198, 200, 205, 206 КАС України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до посадових осіб медико-соціальних експертних комісій №1 та №2 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, медико-соціальної експертної комісії №1, медико-соціальної експертної комісії №2, Головного управління державного казначейства України в Одеській області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії та виплату компенсації залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: