Справа № 344/5033/16-а
Суддя: Польська М. В.
Дата ухвалення: 2016-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/5033/16-а
Провадження № 2-а/344/251/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Польської М.В.,

секретаря Дзюбак Х.Б.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Костюченко Ю.М.,-

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УПФ України в м. Івано-Франківську про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника в залежності від доходу годувальника на час настання смерті та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в квітні 2016 року в суд з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про визнання протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську у призначенні пенсії по втраті годувальника на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 50% пенсії годувальника ОСОБА_4 на час настання смерті; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника на підставі закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 50% пенсії годувальника ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_2; допустити до негайного виконання постанову суду в межах стягнення за один місяць за п.1 ч.1 ст.256 КАС України.

В позові зазначено, що позивач перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 з 1966р., а ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік помер. На момент смерті чоловіка, позивач отримувала пенсію за віком, була непрацездатною та знаходилася на утриманні свого чоловіка, який отримував щомісячне довічне грошове утримання з 2006 року як суддя у відставці. У зв'язку зі смертю чоловіка, ОСОБА_1 набула право за вимогами ст..1, 10, 26, ч.1,2 36, 37, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів», ч.1 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст..37 Закону України «Про державну службу». В квітні 2016 року вона звернулася до відповідача про призначенні пенсії по втраті годувальника в розмірі 50% пенсії годувальника, однак їй 12.04.2016р. було відмовлено.

Позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що ст..37 Закону України «Про державну службу», якою обґрунтовує вимоги позивач, втратила чинність згідно Закону України від 02.03.2015р. №213-УІІІ, а з 01.06.2015р. скасовані норми щодо пенсійного забезпечення, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» (саме за останнім законом отримував померлий чоловік пенсію з врахуванням норм закону про державну службу). Також зазначено про механізм призначення пенсії по втраті годувальника в розмірах за ст..36,37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який не вираховується від фактично отриманої пенсії по віку, при цьому померлий отримував пенсію не по віку а грошове довічне утримання як суддя, саме як 50% від отримуваного ним, про що вимагає позивач. Звернуто увагу суду також і на те, що переведення з одного виду пенсії на інший проводиться з часу подання заяви, а не смерті чоловіка позивача.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено, що публічно-правовий спір між сторонами виник з приводу того, що відповідач відмовив у переведенні позивача з одного виду пенсії (по віку) на інший вид (по втраті годувальника).

Судом встановлено, що 04.04.2016р. позивач звернулася до відповідача з проханням про призначенні їй пенсії по втраті годувальника в розмірі 50% пенсії годувальника ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10-11).

Листом від 12.04.2016р. їй було відмовлено з врахуванням того, що ст..37 Закону України «Про державну службу» втратила чинність згідно Закону України від 02.03.2015р. №213-УІІІ, а з 01.06.2015р. скасовані норми щодо пенсійного забезпечення, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» (саме за останнім законом за даними відповідача отримував померлий чоловік пенсію з врахуванням норм закону про державну службу, а за даними позивача - за законом «Про статус суддів»), однак роз'яснено що за нею залишається право призначення пенсії по втраті годувальника за вимогами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с.12).

Щодо цього слід зазначити таке.

Пенсійні правовідносини є одним із видів суспільних відносин і особливою формою здійснення права на пенсію. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об'єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов'язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 85 у поєднанні із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, заходи регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства.

Базовим (рамковим) нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до статті 5 цього Закону він регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із положеннями абзацу двадцять другого статті першої Закону N 1058-IV як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім'ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 9 Закону N 1058-IV одним із видів пенсійних виплат є пенсія у зв'язку із втратою годувальника.

За ст..36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (чинним в редакції на момент звернення позивача до відповідача про переведення на інший вид пенсії) пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються: в т.ч. чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:1) були на повному утриманні померлого годувальника;2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Також, визначення поняття непрацездатні громадяни зазначено в ст..1 цього ж закону - це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Окрім того, за ст.. 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Отже, виходячи з вищевказаного, позивач як непрацездатна особа (на пенсії по віку) та є членом сім'ї померлого годувальника, має право, за її вибором, на пенсію у зв'язку з втратою годувальника за вимогами ст..36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позивач суду зазначала те, що померлий чоловік - ОСОБА_4 у 2006 році вийшов у відставку з посади судді Апеляційного суду і отримував щомісячне довічне грошове утримання за вимогами ст..43 Закону України «Про статус суддів» з виплатою пенсії на умовах передбачених ст.37 Закону України «Про державну службу» (так, за вибором судді у відставці, в т.ч. після досягнення ним пенсійного віку, обирається за його вибором: пенсія по віку або щомісячне грошове утримання судді у відставці, саме останнє і отримував ОСОБА_4.). А, за ст.138 ч.1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді у відставці також виплачується пенсія на умовах передбачених ст.37 Закону України «Про державну службу». Тому позивач на її думку має право саме на 50 відсотків пенсії за померлого годувальника за ст..37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» .

Так, дійсно як слідує з норм ст..37 цього закону, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Разом з тим, як встановлено судом померлий годувальник не мав пенсію за віком, а за його вибором, він мав пенсію - як щомісячне грошове утримання судді у відставці. Тому, на переконання суду, доводи відповідача про розмір пенсії по втраті годувальника, який вимагає позивач, а саме 50% від щомісячного грошового утримання померлого чоловіка, не є вірними, так як такий розмір визначається відповідною програмою ПФУ та є визначений механізм призначення пенсії по втраті годувальника в розмірах за ст..36,37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який не вираховується від фактично отриманого померлим грошового утримання - 50%, натомість передбачає призначення пенсії по втраті годувальника у відсотковому відношенні до розміру пенсії по віку.

Доводи позивача та її представника про те, що відповідач повинен провести переведення з одного виду пенсії на інший з врахуванням діючого закону про статус суддів на час призначення такої виплати померлому (на 2006 рік), не є правомірними, так як даний закон втратив чинність.

Посилання на ст..138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, в редакції на час звернення до відповідача, то ця стаття регулює державний захист суддів та членів їхніх сімей, та не відноситься до предмету даного спору, а тим паче не вірне і посилання позивача на ст..43 цього ж закону.

Натомість, на час виникнення спірних правовідносин, чинною була стаття 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, яка врегульовувала призначення пенсії або щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Частина 2 даної статті зазначає, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про державну службу" призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; З 1 січня 2017 року виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених вт.ч. законом України "Про державну службу", припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі. Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

В подальшому, тільки деякі норми ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме: положення ч.3, абзацу 1,2,3,4 ч.5, положення першого, другого речень абзацу 6 ч.5 ст.141 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-рп/2016 від 08.06.2016.

Також, на час звернення позивача до відповідача діяла норма ст..37 Закону України «Про державну службу» в редакції від 02.03.2015р. та зі змінами від 24.12.2015р., яка регулювала призначення пенсії (як новопризначеної)., державних службовців, та припинення тимчасово виплату пенсії працюючим та на умовах, передбачених цим Законом, і законами в т.ч. "Про судоустрій і статус суддів" у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, та інші умови статті. Даний Закон України «Про державну службу» №3723-12 втратив чинність на підставі Закону N 889-VIII від 10.12.2015, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону N 889-VIII від 10.12.2015р., а саме: п. 10- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу", (1993 р., із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців; п.12. - для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (1993 р. із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

А тому доводи позивача та її представника про обґрунтованість позовних вимог з врахуванням ст..37 Закон України «Про державну службу» №3723-12, що втратив чинність окрім певних осіб за п.10,12 розділу XI Закону N 889-VIII від 10.12.2015р., також є необгтунтованими.

Щодо визначеної позивачем дати часу призначення (переведення з іншого виду) пенсії з дня смерті годувальника, то слід зазначити, щ за ст..45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії. Так, за ч.3 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. А з врахуванням дати звернення позивача до відповідача, такий строк вимоги суд визначає - 04.04.2016р.

Зважаючи на все вищевказане, та те, що відповідач не відмовляв від переведення позивача з одного виду пенсії на інший, однак посилаючись на дотримання саме вимоги Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не норми законів що застосовувала позивач в заяві від 04.04.2016р. та 08.06.2016р., при цьому що і в судових засіданнях позивач категорично заперечила таке переведення без врахування саме призначуваного розміру пенсії по втраті годувальника - 50% його пенсії (яка виплачувалась у вигляді щомісячного грошового утримання судді у відставці а не як пенсія по віку), припускаючи що інший розмір нарахування відповідачем може містити нижчу суму пенсії по втраті годувальника, на яку вона розраховує, суд вважає безпідставними вимоги позивача про визнання протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську у призначенні пенсії по втраті годувальника на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 50% пенсії годувальника ОСОБА_4 на час настання смерті. При цьому, оскільки позивач не відкликала у відповідача в позасудовому порядку, та не уточняла вимоги щодо цього в судовому порядку, суд прийшов до висновку про задоволення вимог в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника ОСОБА_4 на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» однак, в розмірі визначеному чинним законодавством, та з часу подання нею заяву про призначення (переведення на інший вид) пенсії - з 04.04.2016 року.

Інша вимога про негайне виконання рішення суду, то ця вимога не підлягає також до задоволення, так як розмір судом не встановлювався.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, відповідно до ст..36, 37, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 6-11, 72, 158-163, 244-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до УПФ України в м. Івано-Франківську визнання протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську у призначенні пенсії по втраті годувальника на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 50% пенсії годувальника ОСОБА_4 на час настання смерті; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 50% пенсії годувальника ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_2; допустити до негайного виконання постанову суду в межах стягнення за один місяць за п.1 ч.1 ст.256 КАС України - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, жительці АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, пенсію по втраті годувальника ОСОБА_4 на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі, визначеному чинним законодавством, з 04.04.2016 року.

У задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, але якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Івано-Франківський міський суд протягом 10 днів з дня її проголошення, а у разі прийняття постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Польська М.В.