Справа № 2-а-5902/09/1470
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2011-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2011 р.Справа № 2-а-5902/09/1470

Категорія: 8.2.1Головуючий в 1 інстанції: Трещова О.Р.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Романішина В.Л.,

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу Вознесенської обєднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.07.2010 року по справі за позовом приватного підприємця ОСОБА_2 до Вознесенської обєднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

28.10.2009 року приватний підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вознесенської обєднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області про визнання нечинними та скасування податкового повідомлення-рішення № 681/17//9334 від 29.05.2009 року про донарахування позивачеві податку з доходів фізичних осіб в частині донарахування та стягнення 4122,26 грн. та податкового повідомлення-рішення № 680/17//9333 від 29.05.2009 року, яким позивачу визначено зобовязання з податку на додану вартість на суму 47933 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 23966,51 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.07.2010 року позовні вимоги приватного підприємця ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 10.12.2010 року, представник Вознесенської обєднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області подав апеляційну скаргу на вказану постанову суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що донарахування ПП ОСОБА_2 податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб було правомірно здійснено у звязку з перевищенням позивачем граничного обсягу виручки платника єдиного податку. Крім того, відповідачем зазначено, що в порушення Закону України «Про податок на додану вартість»позивач при отриманні доходу за 9 місяців 2008 року в сумі 683 206,73 грн. не зареєструвався як платник податку на додану вартість з 01.10.2008 року, на підставі чого і було визначено податкове зобовязання та застосовано штрафні (фінансові) санкції з податку на податку вартість.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.07.2010 року.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 12.05.2009 року по 18.05.2009 року Вознесенською обєднаною державною податковою інспекцією у Миколаївській області була проведена планова виїзна документальна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства при здійсненні підприємницької діяльності за період з 20.10.2006 року по 31.03.2009 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт № 1371/17/НОМЕР_1 від 20.05.2009 року, на підставі якого Вознесенською обєднаною державною податковою інспекцією у Миколаївській області винесено податкове повідомлення-рішення № 681/17//9334 від 29.05.2009 року про донарахування позивачеві податку з доходів фізичних осіб на суму 9514,73 грн. та податкове повідомлення-рішення № 680/17//9333 від 29.05.2009 року, яким позивачу визначено зобовязання з податку з податку на додану вартість на суму 47933 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 23966,51 грн.

В ході зазначеної перевірки органами податкової служби встановлено порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 п. 1 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», а саме здійснення підприємницької діяльності на умовах спрощеної системи оподаткування протягом 3 кварталу 2008 року після перевищення граничної суми (500 тис. грн.) обсягу виручки від реалізації продукції; порушення Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб за 9 місяців 2008 року в розмірі 4122,26 грн., за IV квартал 2008 року в сумі 3895,72 грн. та за І квартал 2009 року 1496,75 грн. Разом 9514,73 грн.

Також податковими органами виявлено порушення п.п. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2, п. 9.4 ст. 9, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого Вознесенською ОДПІ донараховано податкове зобовязання з податку на додану вартість у сумі 47933,01 грн.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно задоволення позовних вимог приватного підприємця ОСОБА_2 щодо скасування податкового повідомлення-рішення № 681/17//9334 від 29.05.2009 року в частині донарахування та стягнення 4122,26 грн., зважаючи на наступне:

Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»установлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Положеннями Указу Президента України від 03.07.98 р. №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва»визначено, що право на застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності мають субєкти малого підприємництва за умови дотримання вимог статей 1 і 7 вказаного Указу, шляхом отримання Свідоцтва про право сплати єдиного податку.

При цьому єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою субєктом підприємницької діяльності з додержанням вимог Указу, зокрема, якщо дохід платника єдиного податку не перевищує 500 тис. грн. на рік, а в трудових відносинах перебуває не більше 10 осіб

Водночас порушення умов запровадження спрощеної системи оподаткування, визначених статтею 1 Указу, у тому числі перевищення граничного обсягу виручки за рік, є юридичним фактом, який виключає можливість застосування до субєкта малого підприємництва правил оподаткування, передбачених для платників єдиного податку.

Приписами статті 6 Указу визначено, що субєкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказаний податок сплачується ним у складі єдиного податку. При цьому, лише за умов додержання приписів зазначеного Указу, доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що

обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника податку та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобовязань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сімї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Зважаючи на викладене, несплата податку з доходів фізичних осіб, як це передбачено для платників єдиного податку, можлива лише в разі дотримання субєктом малого підприємництва умов перебування на спрощеній системі оподаткування.

Таким чином, у разі перевищення граничного обсягу виручки, встановленого законодавцем оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування, а саме за правилами, встановленими 4 розділом Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92 р. №13-92 «Про прибутковий податок з громадян», що передбачає порядок обчислення податку та його ставку, не відмінну від ставки податку, передбаченої Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Обсяг виручки ПП ОСОБА_2 в 2008-2009 роках склав: за 1 квартал 2008 року 111884 грн., за 2 квартал 2008 року 474 143,25 грн., за 3 квартал 2008 року 683 206,73 грн., за 4 квартал 2008 року 856 349, 80 грн., 1 квартал 2009 року 66 522 грн.

Тобто, перевищення граничного обсягу виручки приватним підприємцем ОСОБА_2, яка є платником єдиного податку, відбулося у 3 кварталі 2008 року.

Зважаючи на зазначене, виручка отримана позивачем у 3 кварталі 2008 року після перевищення гранично допустимих 500 тис. грн. повинна оподатковуватись у відповідності до загальної системи оподаткування.

Розраховуючи суму податку з доходів від підприємницької діяльності Вознесенська ОДПІ правомірно виходила з того, що оподаткуванню в даному випадку підлягає сума перевищення обсягів отриманої виручки як різниці між валовим доходом і документально підтвердженими витратами, безпосередньо повязаними з одержанням доходу, у звязку з чим сума податку склала 4122,26 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком відповідача та вважає, що Вознесенською ОДПІ правомірно визначено позивачу зобовязання з податку з доходів від підприємницької діяльності за 3 квартал 2008 року в сумі 4122,26 грн.

Крім того, відповідно до ст. 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»перехід платника єдиного податку на загальну систему оподаткування повинен відбутися у наступному звітному періоді, що слідує за періодом, у якому перевищено суму виручки над гранично допустимою 500 тис. грн. Тобто в даному випадку позивач повинен був у 4 кварталі 2008 року перейти на загальну систему оподаткування.

Зважаючи на те, що позивачка після перевищення в 3 кварталі 2008 року гранично допустимої суми виручки не здійснила перехід на загальну систему оподаткування у наступному податковому періоді, а продовжувала перебувати на спрощеній системі оподаткування, Вознесенською ОДПІ правомірно та відповідно до діючого законодавства було визначено ПП Брус ОСОБА_3 зобовязання з податку з доходів фізичних осіб за 4 квартал 2008 року та за 1 квартал 2009 року за правилами загальної системи оподаткування.

Враховуючи все вищевикладене колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення № 681/17//9334 від 29.05.2009 року про донарахування позивачеві податку з доходів фізичних осіб прийнято обґрунтовано та скасуванню не підлягає.

В свою чергу колегія суддів вважає вірною думку суду першої інстанції стосовно задоволення позовних вимог ПП ОСОБА_2 в частині скасування податкового повідомлення-рішення № 680/17//9333 від 29.05.2009 року про визначення зобовязання з податку на додану вартість на суму 47933,01 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 23966,51 грн., з огляду на наступне:

Судом першої інстанції вірно встановлено, що оскільки позивачка перебувала на спрощеній системі оподаткування, вона, відповідно до Указу Президенту України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва», не могла бути платником податку на додану вартість.

Як зазначалося вище, перехід платника єдиного податку на загальну систему оподаткування повинен відбутися у наступному звітному періоді, що слідує за періодом, у якому перевищено суму виручки над гранично допустимою 500 тис. грн.

Згідно пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість»(у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Підпунктом «б»пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість»встановлено, що платником податку є будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник цього податку.

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість»(у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Зважаючи на те, що позивачка перебувала на спрощеній системі оподаткування, доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника податку, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобовязань. Таким чином, сума виручки, що складає 500 тис. грн., отримана позивачкою під час перебування на спрощеній системі оподаткування, не може враховуватись для визначення сукупного доходу ПП ОСОБА_2І

Як вбачається з матеріалів справи, сума доходів отриманих ПП Брус ОСОБА_3 після виникнення обовязку переходу на загальну систему оподаткування, тобто у 4 кварталі 2008 року та 1 кварталі 2009 року не перевищила 300 000 грн., а склала лише 239 665,07 грн., що виключає обовязкову реєстрацію особи як платника податку на додану вартість.

За таких обставин колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що ФОП ОСОБА_2 не було порушено вимог Закону України «Про податок на додану вартість», а тому відсутні законні підстави для нарахування позивачці податкового зобовязання з податку на додану вартість та застосування штрафних (фінансових) санкцій. У звязку із зазначеним податкове повідомлення-рішення № 680/17//9333 від 29.05.2009 року, прийняте Вознесенською обєднаною державною податковою інспекцією у Миколаївській області, є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи все вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що оскільки судом першої інстанції при повному встановленні фактичних обставин справи порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 184, 185, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Вознесенської обєднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.07.2010 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов приватного підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вознесенської обєднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області № 680/17//9333 від 29.05.2009 року про визначення ОСОБА_2 податкового зобовязання з податку на додану вартість в сумі 47933 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 23966,51 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: Бойко А.В.

Судді: Романішин В.Л.

ОСОБА_1