Справа № 2а-1949/09/0551
Суддя: Василенко Л.А.
Дата ухвалення: 2011-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тарасенко І. М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2011 року справа №2а-1949/09/0551

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Василенко Л.А.

суддів Гімона М.М. , Карпушової О.В.

розглянула в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Горлівки Донецької області на постанову Центрально-Міського районного суду м.Горлівки від 27 листопада 2009 року у адміністративній справі № 2а-1949/09/0551 за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Горлівки Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок підвищення до пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач 18 березня 2009 року подав суду позов до управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Горлівки Донецької області, в якому просив поновити йому строк звернення до адміністративного суду, визнати дії відповідача протиправними та зобовязати відповідача нарахувати на його користь недоплачене йому, як дитині війни підвищення до пенсії за 2006 рік в сумі 1290,6 грн., за 2007 рік -1442,7 грн., за 2008 рік 1334,52 грн. та стягнути з відповідача на його користь недоплачені суми підвищення, інфляційні суми та зобовязати відповідача в подальшому виплачувати підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Центрально-Міського районного суду м.Горлівки від 27 листопада 2009 року вищезазначений позов задоволений частково: визнана протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування позивачеві щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 9 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року, виходячи з встановленого відповідними законами розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; зобовязано відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві щомісячної доплати до пенсії, як дитині війни за період з 9 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з встановленого відповідними законами розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з урахуванням фактично отриманих сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач віднесений до категорії дітей війни..

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач віднесений до соціальної групи Діти війни відповідно до вимог ст.1 Закону України Про соціальний захист дітей війни, що підтверджується копією паспорта громадянина України (арк. справи 7), копією пенсійного посвідчення (арк. справи 9), відповідач визнає та не оспорює данні обставини.

З довідки відповідача вбачається, що позивач отримала підвищення до пенсії як дитина війни: в травні та червні 2008 року в розмірі 48,.10 грн., в липні-вересні 2008 року 48,2 грн., в жовтні-березні 2009 року 49,8 грн. щомісяця (арк. справи 32-33).

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягає в необґрунтованому незастосуванні судом приписів ч.1 ст.100 КАС України (станом на день розгляду справи та подання апеляційної скарги) щодо відмови у позові у звязку з пропущенням позивачем річного строку звернення до адміністративного суду, оскільки на цьому наполягав відповідач.

Приписами частини 2 статті 99 КАС України ( в редакції станом до 30 липня 2010 року) передбачено застосування річного строку звернення до суду з адміністративним позовом у випадку, якщо законом не встановлено інше.

Згідно ч. 2 ст. 100 КАС України (в редакції, що існувала станом до 30 липня 2010 року) якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Питання про наслідки пропущення строку розглядається на етапі судового розгляду першочергово, зазвичай не переходячи до розгляду справи по суті. Якщо відповідач зробив відповідну заяву, а позивач заперечує факт пропущення строку, тоді цей факт підлягає доказуванню. Позивач може заперечувати проти такої заяви відповідача також посиланнями на поважність причин пропущення строку.

Тобто на час розгляду справи суд першої інстанції за діючими нормами КАС України розглянув справу за суттю заявлених позивачем вимог, оскільки прийшов до висновку про поважність пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Апеляційний перегляд справи здійснюється через півтора року після ухвалення судового рішення (ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2011 року відповідачеві поновлено строк на апеляційне оскарження).

Відповідно до ч.2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду та вирішення справи.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності. Адміністративне судочинство здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина друга коментованої статті). Тобто, до вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи застосовується той закон, під час чинності якого вони здійснюються.

Тобто, здійснюючи апеляційний перегляд справи, суд апеляційної інстанції користується нормами, чинними на день розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Причинами пропущення строку звернення до суду в адміністративному позові позивач зазначив юридичну несвідомість, а про порушення свого права в отриманні підвищення до пенсії вона дізнався з засобів масової інформації.

Суд першої інстанції визнав поважною причину пропущення позивачем річного строку звернення до адміністративного суду (строк, який існував на день розгляду справи в суді) з огляду на сподівання позивача на те, що відповідач, як державний орган влади самостійно здійснити доплату підвищення до пенсії у встановлених діючим законодавством розмірах.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Поважні причини це обставини, що діють на волю субєкта, з яким законодавець повязує звільнення цього субєкта від виконання покладених на нього обовязків або від визначених законодавством негативних наслідків його поведінки.

Поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для особи на вчинення цих дій. Поважними причинами може бути визнані, наприклад тривала хвороба; знаходження особи в іншій країні; складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування особи на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Тобто причини, які унеможливлюють особі звернутися особисто або через представника до суду.

Судом не може бути прийняті як поважні причини юридична неграмотність та необізнаність; відсутність можливості вчасно звернутися до суду з причин великої черги; надмірна заклопотаність на роботі; тяжкий матеріальний стан тощо.

Таким чином, визнані судом першої інстанції поважними причини пропущення позивачем строку звернення до суду, які не підкріплені жодним доказом, не свідчать про неможливість позивача з власної волі своєчасно звернутися до адміністративного суду.

Тобто, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про понов лея позивачеві строку звернення до адміністративного суду та постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Відповідно ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зміни щодо строків звернення до адміністративного суду внесені Законом України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VІ від 07.07.2010р., який набрав чинності 30 липня 2010 року.

Попередня редакція ст. 99 КАС України дозволяла позивачеві звернутися до суду з вищезазначеним позовом у річний строк.

Тобто за нормами КАС України, які діяли до 30 липня 2010 року, позивач мав право звернутися до адміністративного суду з зазначеним позовом до 1 січня 2007 року (враховуючи початок періоду позовних вимог 1 січня 2006 року).

Єдиним наслідком пропущення строку звернення до адміністративного суду, якщло суд не прийде до висновку про поважність причин його пропущення, є залишення позовних вимог без розгляду.

Позивач звернувся до суду 18 березня 20009 року, про розмір отримуваного підвищення до пенсії, як дитині війни, знав (повинний букв знати) виходячи з отримуваних сум пенсії.

Позивачем не надано суду причин пропущення строку звернення до адміністративного суду, які б суд міг визнати поважними та достатніми для поновлення йому строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, відповідно ч. 1 ст. 100 КАС України позовні вимоги, заявлені позивачем за межами строку звернення до адміністративного суду підлягають залишенню без розгляду.

Оскільки діючим на час апеляційного розгляду справи законодавством звужуються права позивача, який подав позов 18 березня 2009 року та на час подання позову та розгляду справи судом першої інстанції вимоги, заявлені до 18 березня 2008 року були заявлені в межах строку звернення до адміністративного суду, колегія суддів, як виключення з загальних правил, вважає можливим з метою виконання завдання адміністративного судочинства, яке полягає в захисті права, свобод та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин, з врахуванням того, що у звязку з тривалим часом після ухвалення судового рішення здійснюється його апеляційний перегляд, з урахуванням практики Європейського суду, залишити без розгляду позовні вимоги, заявлені до 18 березня 2008 року, тобто в межах річного строку звернення до суду.

Щодо позовних вимог за період з 18 березня 2008 року.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що в період з 1 січня 2008 року до 21 травня 2008 року відповідач правомірно нараховував позивачеві підвищення до пенсії з наступних підстав.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року N 107-VI, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладена в новій редакції, яка передбачає, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, тобто на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008. У вказаному рішенні Конституційним судом України було зазначено, що положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Суд першої інстанції правильно визначив, виходячи з рішення Конституційного суду N 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, що передбачене статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком діяло з 22 травня 2008 року.

Тобто в період з 18 березня 2008 року (вимоги, що розглядаються судом в межах строку звернення до адміністративного суду) до 21 травня 2008 року позивач діяв правомірно та в задоволенні позову в цій частині треба відмовити.

Починаючи з 22 травня 2008 року, відповідач не здійсни позивачеві нарахування та виплату підвищення до пенсії, як дитині війни з врахуванням Рішення Конституційного Суду України 22 травня 2008 року N 10-рп/2008. Тобто, бездіяльність відповідача щодо здійснення позивачеві перерахунку підвищення до пенсії, як дитині війни, відповідно до вимог діючого законодавства, починаючи з 22 травня 2008 року є протиправною, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зміну способу захисту прав позивача у відповідності до ст. 11 КАС України з метою захисту його прав, свобод та законних інтересів, оскільки стягнення певної суми є наслідком здійсненого перерахунку, який відповідно до своєї компетенції повинний здійснити пенсійний орган, який наділений правом здійснення призначення, перерахунку пенсії, підвищень до неї, тощо. Відповідачем не надався розрахунок недоплачених позивачеві сум, а тому суд, самостійно здійснивши розрахунок недоплаченого підвищення до пенсії фактично підмінив би пенсійний орган.

Оскільки на час розгляду цієї справи судом, розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму встановленого для осіб, що втратили працездатність, колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта про використання цього поняття тільки для призначення пенсій в межах зазначеного закону та неможливості використання вказаного розміру у розрахунку підвищення до пенсій особам з статусом дитини війни.

Таким чином, колегія судів приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та з врахуванням ст. 11 КАС України по необхідність зобовьязання відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії позивачеві відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, починаючи з 22 травня 2008 року з врахуванням фактично отриманих позивачем сум.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобовязання відповідача в подальшому здійснювати нарахування та виплату позивачеві підвищення до пенсії, як дитині війни у розмірі встановленому ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки КАС України передбачення відновлення порушеного права, а не того, яке може бути порушено в майбутньому.

Також необґрунтованими є вимоги про виплату підвищення до пенсії з урахуванням інфляції, оскільки вони є передчасними. Пенсійний орган при виконанні судового рішення повинен здійснити перерахунок з врахуванням всіх необхідних індексів інфляції тощо.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, колегія суддів присуджує стягненню з Державного бюджету України на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 0,7 грн. пропорційно задоволеним вимогам.

Таким чином, судом першої інстанції порушені норми процесуального права, що привело до частково неправильного вирішення справи, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової.

Керуючись ст. 195, ст. 196, п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202 ч. 1 п. 1, п. 4, 203 ч. 1. ст. 205 ч.2, ст. 207, ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Горлівки Донецької області задовольнити частково.

Постанову Центрально-Міського районного суду м.Горлівки від 27 листопада 2009 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Горлівки Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок підвищення до пенсії скасувати.

Залишити без розгляду позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Горлівки Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок підвищення до пенсії за період з 1 січня 2006 року до 17 березня 2008 року.

Позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Горлівки Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок підвищення до пенсії, починаючи з 18 березня 2008 року задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Горлівки Донецької області щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії, як дитині війни в розмірі, меншому ніж встановлено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»,Ю починаючи з 22 травня и20008 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Горлівки Донецької області здій снити нарахування та виплату ОСОБА_2 підвищення до пенсії, як дитині війни, в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, починаючи з 22 травня 20008 року з урахуванням фактично виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплаченого нею при поданні адміністративного позову судового збору в сумі 0,7 грн. (сімдесят копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий Л.А. Василенко

Судді М.М. Гімон

ОСОБА_3