Справа № 554/6586/16-а
Суддя: Микитенко В. М.
Дата ухвалення: 2016-09-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 05.09.2016 Справа № 554/6586/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року

Октябрський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Микитенка В.М., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області про зобов'язання здійснити перерахунок та поновлення виплати пенсії,

ВСТАНОВИВ:

15.08.2016 року позивачі звернулись до суду із адміністративним позовом до Полтавського об'єднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області, у якому просили зобов'язати відповідача перерахувати та поновити виплату їм пенсії за віком згідно чинного законодавства, як непрацюючим пенсіонерам із 07.10.2009 року.

В обґрунтування позовних вимог послались на те, що до грудня 2006 року вони проживали у м. Полтава та отримували пенсію за віком, після чого виїхали на постійне проживання до Ізраїлю, у зв'язку з чим виплату пенсії їм припинено. 29.04.2016 року їх представник звернувся до відповідача із заявами про перерахунок та поновлення виплати пенсій за віком в розмірах відповідно до чинного законодавства, у зв'язку з прийняттям Конституційним Судом України Рішення від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 (далі - Рішення № 25-рп/2009) щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV. Проте відповідач відмовив у поновленні виплати пенсії, посилаючись на те, що законодавство України не передбачає порядку виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Послався також на відсутність договору з питань соціального (пенсійного) забезпечення між Україною та Ізраїлем, куди позивач виїхав на постійне проживання.

Відповідач 01.09.2016 року надав суду заперечення проти позову та просив у його задоволенні відмовити за безпідставністю.

Суд, розглянувши дану справу в порядку скороченого провадження приходить до висновку про необхідність задоволення позову повністю з огляду та таке.

Судом установлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до грудня 2006 року перебували на обліку в управлінні ПФУ Ленінського району в м. Полтаві, яке наразі реорганізовано в Полтавське об'єднане управління пенсійного фонду України Полтавської області та отримували пенсію за віком. При цьому ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 за віком є дитиною війни. З грудня 2006 року виплата пенсії була припинена у зв'язку з їх виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю (а.с.5-10).

29 квітня 2016 року представник позивачів звернувся до управління ПФУ про поновлення виплати позивачам пенсії за віком, але йому відмовили в цьому, оскільки позивачі проживають за межами України (а.с.3-4).

Виходячи з вимог до ч.1,2 ст.244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

У постановах Верховного Суду України від 06.10.2015 року (№608/1189/14 головуючий суддя Гриців М.І.) та від 12.05.2015 року у справі № 21-180а15, прийнятих за аналогічних правовідносин (а.с.11-12), найвищий судовий орган держави виходив з такого.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або зарішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положенняЗакону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

На підставі наведеного колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого реченнястатті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Судовий збір підлягає стягненню на користь держави із відповідача, оскільки рішення у справі прийнято не на його користь.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 6-14, 71, 159-163, 167, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити повністю.

Зобов'язати Полтавське об'єднане управління пенсійного фонду України Полтавської області перерахувати та поновити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, згідно чинного законодавства, як непрацюючому пенсіонеру та з надбавкою як дитині війни, із 07.10.2009 року.

Зобов'язати Полтавське об'єднане управління пенсійного фонду України Полтавської області перерахувати та поновити виплату ОСОБА_2 пенсії за віком, згідно чинного законодавства, як непрацюючому пенсіонеру, із 07.10.2009 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Полтавського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 21 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративному суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів із дня її отримання.

Суддя В.М.Микитенко