Справа № 815/2221/16
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/2221/16

Категорія: 3.1.3 Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Крусяна А.В.,

при секретарі судового засідання - Макогон С.А.,

за участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Ніколенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування висновку та рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

12 травня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду, в якому просила визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 27.04.2016 року, яким скасований дозвіл на міграцію в Україну громадянці Російської Федерації ОСОБА_2; визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 27.04.2016 року №5/3-263899 про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області поновити дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання громадянці Російської Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що відповідачем безпідставно скасовано її дозвіл на імміграцію в Україну та визнано недійсною посвідку на постійне місце проживання в Україні серії ОД № 10456/04 видану 24.12.2004 року.

Відповідач заперечував проти позову, зазначивши що підстав для прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне місце проживання в Україні громадянки Російської Федерації ОСОБА_6 не існувало та не існує на теперішній час.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 27.04.2016 року №5/3-263899 про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_2 та зобов'язано ГУ ДМС України в Одеській області поновити дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання громадянці Російської Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив зазначену постанову скасувати та прийняту нову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_2 1965 р.н. є громадянкою Росії, з 27.04.2002 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_8, громадянином РФ, з яким ще до укладання шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 року народився спільний син ОСОБА_9, який теж є громадянином РФ.

У 2002 році, позивач разом з родиною прибула до України з м.Ніжній Тагіл Свердловської області РФ з метою постійного місця проживання, обґрунтовуючи свій переїзд станом здоров'я дитини.

18 жовтня 2002 року позивач разом із чоловіком подали до ВГІРФО ГУМВС України в Одеській Області заяву про залишення в Україні на постійне місце проживання, до якої були надані наступні документи: копія національного паспорту громадянки Російської Федерації № НОМЕР_1 виданого 31.05.2001 року Ленінським РВВС м. Ніжнєго Тагіла, Свердловської області; копія свідоцтва про народження неповнолітньої дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_3 копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2; договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 Одеської області; листок вибуття; заява на реєстрацію місця проживання в Україні; медична довідка; нотаріально засвідчена згода на реєстрацію місця проживання в будинку; рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради щодо реєстрації місця проживання заявників у власному будинку; довідка про працевлаштування ОСОБА_8 в ЧП "Малахіт". (а.с.84-134).

27 листопада 2002 року, старший інспектор відділу ГПІС УМВС України в Одеській області, розглянувши матеріали про залишення на ПМЖ позивача та її чоловіка складено висновок з якого вбачається, що інспектор, керуючись положеннями ст.12 Закону України "Про правовий статус іноземців" вважав за можливе вирішити позитивно питання про видачу тимчасової посвідки на проживання в Україні, як громадянам Росії ОСОБА_8 та ОСОБА_2

26 листопада 2002 року позивач разом із чоловіком отримали посвідки на постійне проживання, терміном дії до 26.11.2004 року.

24 грудня 2004 року позивач із чоловіком отримали безстрокові посвідки на постійне місце проживання за якими вони зареєстровані в с. Малодолинське, м. Іллічівськ, Одеської області.

09 березня 2005 року ОСОБА_2 видана картка фізичної особи-платника податків.

15.02.2016 року ОСОБА_2 звернулась із відповідною заявою до Головного управління ДМС України в Одеській області щодо документування посвідкою на постійне місце проживання її сина - громадянина Російської Федерації ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В ході розгляду вищевказаної заяви, головним спеціалістом відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління ДМС України в Одеські області проведена перевірка за результатом якої 27.04.2016 року останнім складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Російської Федерації ОСОБА_2.

Відповідно до вищевказаного висновку, керуючись п.6 ст.12 Закону України "Про імміграцію", дозвіл на імміграцію в Україну громадянці Російської Федерації ОСОБА_2 - скасовано. Посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 видану 24.12.2004 року - визнано недійсною. Повідомлено територіальний підрозділ ДМС України в Одеській області за місцем реєстрації громадянки Російської Федерації ОСОБА_2, про скасування дозволу на імміграцію для прийняття рішення стосовно реєстрації місця проживання. В національному паспорті громадянки Російської Федерації ОСОБА_2 штамп "Дозволено постійне проживання в Україні" анульовано. Про прийняте рішення проінформовано Управління режиму та перепускного контролю Державного контролю України.

27 квітня 2016 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення №5/3-263899 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане громадянці Російської Федерації ОСОБА_2 на підставі п.6 ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію", копію якого отримала позивач - 27.04.2016 року про що свідчить її підпис.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не наведено законних підстав для проведення перевірки правомірності надання позивачу у 2004 році дозволу на імміграцію та оформлення іноземному громадянину посвідки на постійне місце проживання. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що прийняте відповідачем рішення порушує не лише права позивача, але й права та інтереси її дитини.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Законом України «Про імміграцію» № 2491-III від 07.06.2001 року визначені умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно ст.1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Відповідно до п.п. 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26 грудня 2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Стаття 12 Закону України «Про імміграцію» передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано , якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

ГУ ДМС в Одеській області при прийнятті рішення від 27.04.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивача, послався на ч.6 ст.12 Закону № 2491-III.

Судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, стосовно того, що зазначений пункт статті є відсилочною нормою, а саме при посиланні на нього має бути також зазначена норма іншого закону, яка передбачає інші підстави для скасування дозволу на імміграцію, крім тих, що наведені у ст.12 Закону № 2491-ІІІ. Разом з тим, як вбачається з оскаржуваного рішення іншої норми, окрім ч.6 ст.12 Закону № 2491-III, відповідачем не зазначено.

Судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено та до матеріалів справи не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за час перебування позивача на території України з'явилися обставини, які б слугували підставою для скасування дозволу на імміграцію, передбачені ст.12 Закону України "Про імміграцію".

При цьому, судова колегія враховує, що під час проживання на території України (на протязі 14 років) чоловік позивачки придбав у власність житловий будинок, у якому вона зареєстрована, їх спільних неповнолітній син займається у школі, має сертифікати, подяки грамоти та дипломи та порушень законів України з боку позивачки не було.

Вірним є висновок суду першої інстанції, що скасування дозволу на імміграцію тягне за собою негативні наслідки для позивача, якими, відповідно до ст.13 Закону, є вилучення посвідки на постійне проживання; обов'язок особи, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію. Особа, яка не виїхала протягом місяця, підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством. Неповнолітній син проживає разом із позивачкою, знаходиться зокрема на її утриманні, а тому оскаржуване рішення порушує не лише права позивача, а права та інтереси дитини.

Приймаючи до уваги викладене, судова колегія приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій та їх відповідність нормам діючого законодавства України при прийнятті 27.04.2016р. рішення № 5/3-263899 про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляції вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195,196,198,200,205,206,254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян