Справа № 826/16788/14
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

30 серпня 2016 року м. Київ № 826/16788/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О., суддів: Кобилянського К.М., Шулежка В.П., розглянув у порядку письмового провадження заяву ДСНС України про роз'яснення резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 11.04.2016 р. у справі

за позовомОСОБА_1
до третя особа:Державної служби України з надзвичайних ситуацій Директор Департаменту ресурсного забезпечення Білошицький Руслан Миколайович
провизнання звільнення незаконним, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києві від 11.04.2016 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2016 р., позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ від 18 січня 2011 року № 15 в частині звільнення ОСОБА_1, директора Департаменту ресурсного забезпечення, відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, і зв'язку із реорганізацією. Поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника Департаменту ресурсного забезпечення Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 19 січня 2011 року. Зобов'язано здійснити зарахування час вимушеного прогулу до загального стажу та стажу державного службовця з 19 січня 2011 року по день поновлення на роботі. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника Департаменту ресурсного забезпечення Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 19 січня 2011 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць.

Згідно відмітки служби діловодства, 15.06.2016 р. Окружний адміністративний суд м.Києва одержав від представника ДСНС України заяву про роз'яснення постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 11.04.2016 р., в якій просить:

- роз'яснити порядок виконання пунктів 3, 5 резолютивної частини постанови суду першої інстанції стосовно поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника Департаменту ресурсного забезпечення Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 19.01.2011 р., якщо станом на 19.01.2011 р. такої посади не існувало, а створена вона лише 01.02.2013 р., а також у встановленому порядку ОСОБА_1 не був призначений на цю посаду;

- роз'яснити порядок виконання пункту 5 резолютивної частини постанови суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць, а саме, який розмір та, виходячи з яких складових потрібно розраховувати розмір такого середнього заробітку ОСОБА_1;

- зупинити перебіг строку, встановленого судом для виконання постанови суду першої інстанції стосовно поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника Департаменту ресурсного забезпечення Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 19.01.2011 р. та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 26.07.2016 р. призначено судовий розгляд заяви про роз'яснення судового рішення.

В судове засідання 05.08.2016 р. позивач та третя особа не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомили.

Представник відповідача (заявника) в судовому засіданні зазначив про те, що постанова суду від 11.04.2016 р. в частині виконання пунктів 3, 5 є незрозумілою та потребує роз'яснення.

Зважаючи на неявку в судове засідання 05.08.2016 р. позивача та третьої особи, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ознайомившись із заявою заявника щодо роз'яснення судового рішення, суд дійшов висновку, що остання є частково обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, про що суд зазначає наступне.

За правилами статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України роз'яснення судового рішення можливе тоді, коли воно є незрозумілим.

За правовою природою роз'яснення судового рішення є продовженням його ухвалення, а ухвала про роз'яснення є його складовою, тому заява про роз'яснення судового рішення розглядається у тому ж провадженні, в якому було ухвалене судове рішення, про роз'яснення якого ставиться питання.

В ухвалі про роз'яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Щодо роз'яснення порядку виконання пунктів 3, 5 резолютивної частини постанови суду від 11.04.2016 р. стосовно поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника Департаменту ресурсного забезпечення Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 19.01.2011 р. та допущення в цій частині негайного виконання, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту заяви, даний пункт постанови є незрозумілим для заявника, оскільки у зв'язку із рядом реорганізацій Департаменту ресурсного забезпечення Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, з якого було звільнено ОСОБА_1, останній було реорганізовано в Департамент матеріально-технічного забезпечення та будівництва Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи шляхом ліквідації двох окремих структурних підрозділів центрального апарату такого Міністерства, а саме: Департаменту ресурсного забезпечення та Департаменту будівництва, реалізації будівельних Чорнобильських програм та забезпечення житлом.

Відповідно до наказу Міністерства надзвичайних ситуацій України від 01.03.2011 р. № 211 «Про затвердження тимчасової структури та тимчасового штатного розпису апарату Міністерства» та № 212 «Про затвердження та введення в дію тимчасового штату апарату Міністерства» в апараті Міністерства надзвичайних ситуацій України з березня 2011 року був створений Департамент ресурсного забезпечення та підготовки до чемпіонату Європи з футболу 2012 року.

Натомість Державна служба України з надзвичайних ситуацій як юридична особа утворена лише 26.12.2012 р., про що свідчить відповідний запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.12.2012 за № 1 044244 про проведення державної реєстрації цієї юридичної особи.

На виконання вимог Указів Президента України від 24.12.2012 р. № 726 «Про деякі заходи оптимізації системи центральних органів виконавчої влади», від 16.01.2013 р. № 20 «Про деякі питання Державної служби України з надзвичайних ситуацій», відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2013 р. № 4 «Про внесення змін у додаток постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.2011 р. № 937» та погодженої з Міністром оборони України структури апарату ДСНС України, відповідно до Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» наказом ДСНС України від 30.01.2013 р. було затверджено та введено в дію з 01.02.2013 р. штат апарату ДСНС України.

Відповідно до нової структури та штату апарату ДСНС України було утворено Департамент ресурсного забезпечення ДСНС України. В подальшому наказом ДСНС України від 20.02.2013 р. № 31 було затверджено Положення про Департамент ресурсного забезпечення ДСНС України.

Отже, на думку представника заявника, ОСОБА_1 поновлено на посаді директора Департаменту ресурсного забезпечення ДСНС України з 19.01.2011 р., яка фактично не існувала, а була введена тільки з 01.02.2013 р. в апараті центрального органу виконавчої влади, створеного 26.12.2012 р.

Аналізуючи наведені доводи заявника, суд приходить до висновку про те, що позивач має бути поновлений з 19.01.2011 р. на посаді директора Департаменту ресурсного забезпечення саме в структурі Державної служби України з надзвичайних ситуацій, яка існувала на час його звільнення.

Частиною 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, відповідно до вищенаведеної норми, позивач підлягає поновленню на попередній посаді, яку він займав до незаконного звільнення, незалежно від наступних змін в організації підприємства, установи, які можуть бути самостійною підставою для звільнення працівників (пункт 1 статті 40 Кодексу законів про працю України).

З аналізу зазначеної статті випливає, що у разі встановлення судом звільнення працівника без законної підстави, такий працівник повинен бути поновлений саме на попередній, а не на іншій роботі.

Окремо слід зазначити, що за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо призначення у порядку переведення на посаду є виключною компетенцією уповноваженого органу.

Судом встановлено, що наказом № 322 від 07.09.2010 р. ОСОБА_1, головного спеціаліста служби безпеки дорожнього руху Департаменту ресурсного забезпечення, призначено на посаду директора Департаменту ресурсного забезпечення.

Міністерством надзвичайних ситуацій України видано наказ № 15 від 18.01.2011 р., яким ОСОБА_1, директора Департаменту ресурсного забезпечення, 18.01.2011 р., відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, звільнено із займаної посади у зв'язку із реорганізацією.

Зважаючи на викладене вище, ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді директора Департаменту ресурсного забезпечення в тому органі з якого його було звільнено, а саме в Міністерстві України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастроф з 19.01.2011 р. з подальшим його переведенням у новостворену структуру на цю ж посаду.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно із Законом від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Протоколу N 1 та протоколів NN 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких видана Верховною Радою, є частиною законодавства України.

Згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з висновком Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» колишня друга секція (Заява N 63566/00) Страсбург, 18 липня 2006 року, - кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен аргумент заявника.

Відповідно до рекомендацій N R(2000)2 компетентні органи держави-відповідача можуть прийняти й інші міри, ніж ті, які визначив суд при постановленні рішення у відповідності до ст. 41 Конвенції, та/або загальні заходи чи індивідуальні заходи, наскільки це можливо, для поновлення тієї ситуації, в якій знаходилась особа до порушення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з висновками Європейського суду з прав людини у справі «Шинкаренко проти України» п'ята секція (Заява N 31105/02), Страсбург, 7 червня 2007 року, суд наголосив, що особлива сумлінність необхідна у трудових спорах (рішення у справі «Руотоло проти Італії», від 27 лютого 1992 року, Series A no. 230-D, р. 39, п. 17). Питання переважного права залишитись на роботі є звичайним питанням для спорів цього виду.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач, будуючи свою діяльність на принципах верховенства права і законності, маючи право переглядати власні рішення та повноваження здійснювати такий перегляд із власної ініціативи, є державним органом, який компетентний за законодавством України прийняти рішення, наскільки це можливо, спрямоване на поновлення трудового права ОСОБА_1

Отже, винесення судом рішення, яким визнано порушення права особи, спонукає державний орган до його виконання, а тому посилання представника заявника щодо неможливості поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту ресурсного забезпечення, тобто відновлення його трудового права, у зв'язку із неодноразовою реорганізацією Державної служби України з надзвичайних ситуацій, не ґрунтуються на законі.

Водночас слід зазначити, що зарахування часу вимушеного прогулу до загального стажу та стажу державного службовця повинно здійснюватися з 19 січня 2011 року по день поновлення відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України від 10 грудня 2015 р. N 889-VIII "Про державну службу" та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 р. N 229, тобто час вимушеного прогулу повинен бути зарахований як час перебування позивача на посаді державної служби відповідно до закону за вказаний період.

Щодо роз'яснення порядку виконання пункту 5 резолютивної частини постанови суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць, а саме, який розмір та, виходячи з яких складових потрібно розраховувати розмір такого середнього заробітку ОСОБА_1, суд відмовляє в задоволенні, оскільки заявник просить суд роз'яснити порядок та механізм виконання пункту 5 резолютивної частини постанови суду, що, у свою чергу, не може бути вирішено у порядку статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім того, суд визнає необґрунтованою вимогу заявника зупинити перебіг строку, встановленого судом для виконання постанови суду першої інстанції стосовно поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника Департаменту ресурсного забезпечення Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 19.01.2011 р. та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць, оскільки саме подання заяви про роз'яснення судового рішення в силу закону автоматично зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання, а, отже, винесення окремого процесуального рішення не потребує.

Проаналізувавши доводи заявника щодо необхідності роз'яснення судового рішення, суд, враховуючи матеріали даної адміністративної справи, приходить до висновку про наявність підстав для частково роз'яснення судового рішення.

Зважаючи на викладене та керуючись ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву Державної служби України з надзвичайних ситуацій задовольнити частково.

2. Роз'яснити порядок виконання пунктів 3, 5 резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 11.04.2016 р., а саме те, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді директора Департаменту ресурсного забезпечення Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастроф з 19.01.2011 р. з подальшим його переведенням у новостворену структуру Державної служби України з надзвичайних ситуацій на цю ж посаду.

Зарахування часу вимушеного прогулу до загального стажу та стажу державного службовця повинен здійснюватися з 19 січня 2011 року по день поновлення відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України від 10 грудня 2015 р. N 889-VIII "Про державну службу" та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 р. N 229, тобто час вимушеного прогулу повинен бути зарахований як час перебування на посаді державної служби відповідно до закону за вказаний період.

3. В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили, відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує ухвалу, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.О. Іщук

Судді: К.М. Кобилянський

В.П. Шулежко