Справа № 815/1492/16
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/1492/16

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Щеплоцької Христини Богданівни про визнання протиправним та скасування рішення -,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі-УДР ГТУЮ в Одеській області), державного реєстратора прав на нерухоме майно Щеплоцької Х.Б. про визнання протиправним та скасування рішення №28908943 від 24 березня 2016 року про відмову у державній реєстрації права власності в порядку спадкування за законом на 63/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, після смерті матері ОСОБА_4 з виділенням в жилому будинку літ. А - жилої кімнати 1-5 - 21,6 кв.м, веранди 1-1 - 15,9 кв.м, сарай - літ В, вбиральню літ. І.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що для проведення державної реєстрації права власності на 63/100 частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 після смерті матері вона звернулась до УДР ГТУЮ в Одеській області, надавши необхідні для реєстрації документи, зокрема, ухвалу суду про затвердження мирової угоди, якою за позивачем визнано право власності на заявлене нерухоме майно. Рішенням державного реєстратора від 24 березня 2016 року позивачу неправомірно відмовлено у державній реєстрації права власності з підстав невідповідності поданих документів заявленим правам.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2016 року адміністративний позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, УДР ГТУЮ в Одеській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги УДР ГТУЮ в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Після смерті матері позивачка звернулася до Третьої Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до майна ОСОБА_4 та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1

Однак, постановою державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 11 серпня 2015 року, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_4, з підстав неналежного оформлення права власності на вказану частку домоволодіння. /а.с. 73-74/

В результаті позивачка звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 63/100 частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_4

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17 грудня 2015 року по цивільній справі №520/11827/15-ц затверджено мирову угоду, укладену між позивачкою та ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 63/100 частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_4, та виділено позивачці в жилому будинку літ. "А" - жилу кімнату "1-5" -21.6 кв.м., веранду "1-1"- 15,9 кв.м., сарай-літ "В",вбиральню-літ "Г". /а.с. 13-14/

Ухвала Київського районного суду міста Одеси про затвердження мирової угоди набрала законної сили 23 грудня 2015 року.

Відповідно до тексту вказаної ухвали Київським районним судом міста Одеси встановлено, що 18 грудня 2014 року померла мати сторін ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 63/100 частини будинку по АДРЕСА_1 Право власності на вказану частину будинку підтверджується рішенням суду, витягом про реєстрацію права власності в КП "ОМБТІ та РОН" від 18 січня 2005 року на 2/3 частини вказаного будинку та іншими документами. Сторони звернулись до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про вступ у спадщину після померлої матері. Після смерті матері сторони фактично вступили в спадщину: проживають в будинку та доглядають за ним.

З огляду на зазначене, оскільки рішенням суду за позивачкою визнано право власності в порядку спадкування за законом на 63/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 позивачка повторно звернулася до управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області для проведення державної реєстрації права власності на вказане домоволодіння.

24 березня 2016 року, за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 12 лютого 2016 року 12:09:53 за реєстраційним номером 15607127, державним реєстратором прав на нерухоме майно Щепловською Х.Б. прийнято рішення №28908943 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (щодо права власності) на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1

Підставою для відмови вказано те, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Також в рішенні зазначено, що за даними технічного паспорту об'єкт має самочинні будівництва. Враховуючи викладене державний реєстратор, посилаючись на ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункти 18, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, відмовив у державній реєстрації права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_2 /а.с. 12/

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи спірне рішення, не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №28908943 від 24 березня 2016 року підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає цей висновок суду першої інстанції правильним, та таким, що відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 та іншим нормам діючого законодавства.

В апеляційній скарзі управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області вказується на те, що приймаючи спірне рішення державний реєстратор діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у межах своїх повноважень.

Колегія суддів не приймає до уваги ці доводи апелянта зважаючи на наступне.

Згідно з нормативним приписом статті 182 Цивільною кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підтягають державній реєстрації Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам і особі органів місцевого самоврядування.

До повноважень органу державної реєстрації прав належить, зокрема: проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації: забезпечення ведення Державного реєстру прав: здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими законами України (пункти 1, 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені підстави проведення державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 9, 10 частини 1 вказаної статті державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди.

Відповідно до наведених норм діючого законодавства ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди є підставою для проведення державної реєстрації прав власності.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17 грудня 2015 року по цивільній справі №520/11827/15-ц затверджено мирову угоду, якою визнано за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом на 63/100 частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 після смерті матері, та виділено ОСОБА_2 в жилому будинку літ. "А" - жилу кімнату "1-5" - 21.6 кв.м., веранду "1-1"- 15,9 кв.м., сарай-літ "В", вбиральню-літ "Г". /а.с. 13-14/

Таким чином, враховуючи пункти 9 та 10 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», колегія суддів вважає, що вищезазначена ухвала від 17 грудня 2015 року є підставою для реєстрації за позивачкою права власності на 63/100 частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, відповідачем неправомірно було відмовлено в реєстрації за позивачкою права власності на вищевказану частку домоволодіння.

До того ж, Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок №1127).

Пунктами 6, 9 Порядку №1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та / або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Відповідно до п. 18 Порядку №1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Пунктом 23 вищезазначеного Порядку №1127 визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Частиною 5 статті 24 вказаного Закону визначено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Аналізуючи вищезазначені норми законодавства, колегія суддів наголошує, що рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити посилання на конкретні підстави такої відмови, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Дослідивши оскаржуване рішення державного реєстратора судом апеляційної інстанції встановлено, що воно не містить належного обґрунтування та посилань на передбачені частиною 5 ст. 24 вказаного Закону підстави відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Посилання державного реєстратора в оскаржуваному рішенні на те, що згідно даних технічного паспорту об'єкт нерухомості має самочинні будівництва, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17 грудня 2015 року вже було визнано право власності на 63/100 частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 за позивачкою, що відповідно до п.10 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для проведення державної реєстрації права власності.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального закону та вирішив справу по суті правильно, тому постанова суду першої інстанції в порядку ст.200 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги - залишенню без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направленні її копій сторонам та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв