Справа № 590/35/16-а
Суддя: Сатарова О. В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЯМПІЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 590/35/16-а
Провадження № 2-а/590/2/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 р сел. Ямпіль

Ямпільський районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Сатарової О.В., при секретарі Данченко І.М., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Ямпіль Сумської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Сумської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Сумської області (далі по тексту УПФУ у Ямпільському районі) в якому просила: визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати їй пенсії з 01.04.2015 року по 10.11.2015 року; зобов'язати відповідача виплатити їй пенсію за цей період, у розмірі 18 511,09 грн., перерахувавши її на поточний рахунок позивача, відповідно до ст. 256 КАС України допустити негайне виконання постанови суду.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є пенсіонером, перебуває на обліку в УПФУ в Ямпільському районі та отримує пенсію за віком. До 10.11.2015 року працювала на посаді секретаря Свеської селищної ради Ямпільського району Сумської області, після закінчення каденції залишила роботу (не переобиралась). З 01.04.2015 року позивачу була припинена виплата пенсії відповідно до ст. 12 Закону України від 02.03.2015 року № 213-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», ст. 47 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Вважає, що з 01.04.2015 року по 10.11.2015 року УПФУ у Ямпільському районі їй було безпідставно припинено виплату пенсії, яка щомісяця складала 2 524,24 грн., і за цей період склала 18 511,09 грн. (2 524,24х7+2 524,24/3), оскільки абз.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на який посилався відповідач по справі, відмовляючи поновити виплату пенсі з 01.04.2015 року та виплатити виниклу заборгованість в листі №21-м-1 від 23.12.2015 року, зазначає, що не виплачуються пенсії, призначені відповідно до цього Закону особам, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутату України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів». В період з 25.04.2002 року по 10.11.2015 року вона працювала в органах місцевого самоврядування на посаді секретаря Свеської селищної ради та отримала пенсію на умовах, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а зважаючи на те, що в зазначеному вище переліку Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» відсутній, наведені в УПФУ у Ямпільському районі норми абз.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на неї не розповсюджуються і наведені відповідачем безпідставно.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених в адміністративному позові просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача управління Пенсійного Фонду України в Ямпільському районі Сумської області в судовому засіданні заперечував проти адміністративного позову в повному обсязі, надав письмові заперечення проти адміністративного позову ОСОБА_1. Вважає, що дії УПФУ в Ямпільському районі Сумської області є такими, що повністю відповідають нормам діючого законодавства України.

Суд, вислухавши позицію сторін, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, дослідивши всі інші матеріали справи в сукупності, прийшов до наступного:

При вирішенні справи суд, у відповідності до ст. 8 Конституції України та ст. 8КАС України керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положення ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Стаття 71 ч.2 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.1 ст.69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 26.01.2009 року перебуває на обліку в УПФУ Ямпільського району Сумської області і отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» /а.с. 9/.

Згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 виданого Пенсійним фондом України 17.02.2009 року, яке є дійсним, підтверджено право позивача на одержання пенсії довічно /а.с. 6/.

Згідно копії трудової книжки /запис №20, 23/ з 14.04.2006 року позивач обрана секретарем Свеської селищної ради п'ятого скликання, 10.11.2015 року звільнена у зв'язку із закінченням строку повноважень, ч.1 ст.50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» /а.с. 8/.

З 01 квітня 2015 року в зв'язку з набранням чинності Закону України від 02.03.2015 № 213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон) виплата пенсії позивачу припинена.

На підставі заяви позивача від 23.11.2015 року у зв'язку зі звільненням, виплату раніше призначеної пенсії з 11.11.2015 року поновлено /а.с. 10/.

На заяву позивача про відновлення виплати пенсії, управлінням Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Сумської області листом № 21-м-1 від 23.12.2015 року було відмовлено позивачу у відновленні виплати пенсії за віком з 01 квітня 2015 року, посилаючись на абзац другий частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове держави пенсійне страхування» про тимчасове припинення виплати пенсій, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи /а.с. 9, 10/.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VІІІ внесено зміни до ст. 54 Закону України № 2262-ХІІ а саме, зазначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", «Про державну службу», "Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Матеріальне та соціально-побутове забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування регулюється Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», згідно ч.7 ст.21 статті якого пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

З огляду на вищевикладене, суд критично ставиться до твердження представника відповідача УПФУ в Ямпільському районі, що згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовим особам місцевого самоврядування призначаються пенсії за вислугу років, та що робота на посаді, яку займала позивач (секретар Свеської селищної ради) дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що

дає право на пенсію за віком. Перелік працівників, які мають право на пенсію за вислугу років наведено ст.52 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який не містить посадових осіб місцевого самоврядування. Цей перелік є вичерпним.

Отже, станом на 1 квітня 2015 року посада /секретар Свеської селищної ради/, на якій працювала позивач, дійсно давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено з 1 квітня 2015 року.

Згідно статті 22 Загальної декларації з прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року по справі Ейрі проти Ірландії констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища держави, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйортан Асмундсон проти Ірландії від 12.10.2004 року.

Між тим, при ухваленні рішення до спірних правовідносин необхідно застосувати ч.2 ст.99 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 21.01.2016 року із вимогами щодо захисту його порушених прав, що мали місце з 01.04.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст.99 КАС України (в редакції яка діє після 30.07.2010 року) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шести місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період, за який позивач просить суд захистити її права, неподання позивачем доказів, підтверджуючих поважність причин пропуску шестимісячного строку на звернення до суду, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту з 21.07.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

З матеріалів справи таких підстав не вбачається. Доказів поважності пропуску строку на звернення до суду з позовом позивачем не надано.

Таким чином, необхідно відмовити в поновленні позивачу строку на звернення до суду з позовом та залишити цю частину позовної заяви без розгляду.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 213- VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу», (в т.ч. і Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування») щодо пенсійного забезпечення, і відповідно, пенсії за цим Законом не призначаються.

З 1 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені підстави для невиплати позивачу призначеної пенсії за віком відпали, і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

З огляду на вказане, з врахуванням приписів ч.2 ст.11 КАС України та ч.2 ст.99 КАС України для повного захисту прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, суд вважає, що з 21.07.2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому суд вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати цієї пенсії та визнання бездіяльності відповідача протиправною неможливо.

Крім того, суд вважає таким, що знаходиться поза компетенцією суду проведення обрахунків та визначення конкретних сум, які належать до виплати позивачеві.

Так, відповідно до ст.ст.105, 162 КАС України адміністративний позов повинен містити вимоги, а суд у разі його задоволення, повинен прийняти постанову щодо визнання протиправними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю.

Відповідно до пп.6 п.2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах в містах, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року № 8-2, Управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Отже, визначення та перерахунок розміру пенсії, в тому числі і визначення сум пенсії, що підлягає виплаті за попередній період, належить до компетенції органів Пенсійного фонду України і суд не може самостійно визначати суми пенсії, які належить нарахувати та виплатити позивачу.

На підставі ст.256 КАС України суд вважає за необхідне звернути постанову до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Частиною 1 ст.94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Враховуючи зазначене, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. /а.с. 1/ слід стягнути з Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень - управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Сумської області.

На підставі вищевикладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 11, 94, 99, 100, 151-154, 158, 162, 163, 167, 183-2, 185-186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Сумської області про визнання дій відповідача щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2015 року по 20.07.2015 року протиправними та зобов'язання здійснити виплату пенсії за цей період - залишити без розгляду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Сумської області в іншій частині позовних вимог - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Сумської області щодо не відновлення виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком з 21.07.2015 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Сумської області відновити з 21.07.2015 року виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за віком, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Звернути постанову до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 (двадцять) коп. шляхом їх безспірного списання із рахунка суб'єкта владних повноважень - управління Пенсійного фонду України в Ямпільському районі Сумської області.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ямпільський районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

У разі оскарження постанови, якщо вона не була скасованою, вона набирає законної сили після перегляду справи апеляційним судом.

Постанова суду у повному обсязі складена 16.02.2016 року.

Суддя Ямпільського районного суду О.В. Сатарова