Справа № 2-а-2274/09/1470
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2011-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2011 р.Справа № 2-а-2274/09/1470

Категорія:10.3.4Головуючий в 1 інстанції: Мавродієва М.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Єщенка О.В.

суддів Домусчі С.Д,

ОСОБА_1

за участю секретаря Тулби О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 справу за апеляційною скаргою Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2009 року у справі за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична фірма «Укрінконтракт»про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2009 року, Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична фірма «Укрінконтракт»про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 14.773,28 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»для підприємств, установ, організацій установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб у кількості одного робочого місця.

Відповідач свої зобовязання щодо працевлаштування інвалідів не виконав, а тому, на думку позивача, повинен сплатити адміністративно-господарські санкції в сумі 14.773,28 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2009 року у задоволенні позову відмовлено

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»№ 875-ХІІ від 21 березня 1991 року із змінами та доповненнями підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 19 вказаного Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округляється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, зі звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік - середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу Аграрного підприємства складала 29 осіб, кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів 1 особа. Фактично на підприємстві працював 1 інвалід; за 2007 рік - середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу Аграрного підприємства складала 33 особи, кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів 1 особа. Фактично на підприємстві працював 1 інвалід; за 2008 рік - середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу Аграрного підприємства складала 28 осіб, кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів 1 особа. Фактично на підприємстві інваліди не працювали.

Про наявність вакансії інваліда, відповідач своєчасно інформував Центральний міський центр зайнятості і Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, що підтверджується звітами за встановленою формою.

Згідно ч.1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 ст. 218 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 1ч. 1. ст.198, 200, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2009 року у справі за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю Юридична фірма «Укрінконтракт»про стягнення адміністративно-господарських санкцій залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя /підпис/ ОСОБА_2

суддя / підпис/ ОСОБА_3

суддя /підпис/ ОСОБА_1