Справа № 826/26789/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

02 вересня 2016 року 08:43 справа №826/26789/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Мега-Поліграф"
доДержавної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега-Поліграф" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Мега-Поліграф") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04 грудня 2015 року № та №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2015 року відкрито провадження у справі №826/26789/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 14 березня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив; сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ в Оболонському районі від 04 грудня 2015 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 86, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України ТОВ "Мега-Поліграф" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 76 927,50 грн., в тому числі за основним платежем - 51 285,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 25 642,50 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ в Оболонському районі від 04 грудня 2015 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 пунктом 86.8 статті 86, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, за порушення пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201, пунктів 200.1, 200.2, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України ТОВ "Мега-Поліграф" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1 094 916,00 грн., в тому числі за основним платежем - 729 944,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 364 972,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акта від 29 жовтня 2015 року №957/22-04/32114278 "Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Мега-Поліграф" () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 року" (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки встановлено порушення позивачем підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 51 285,00 грн., у тому числі за 2013 рік на суму 51 285,00 грн.; пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201, пунктів 200.1, 200.2, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 729 944,00 грн., у тому числі за травень 2014 року на суму 212 200,00 грн., за червень 2014 року на суму 130 872,00 грн., за серпень 2014 року на суму 179 622,00 грн., за вересень 2014 року на суму 207 250,00 грн.

Вказані в акті перевірки порушення мотивовані безпідставним включенням до складу витрат та податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинам із ФО-П ОСОБА_1 та ТОВ "Друкарське Мистецтво", у зв'язку із не підтвердженням реальності господарських операцій по ланцюгу постачання.

З урахуванням наведеної інформації відповідач дійшов висновку про нереальність операцій між позивачем та ФО-П ОСОБА_1, ТОВ "Друкарське Мистецтво", а мало місце тільки відображення таких операцій в бухгалтерському обліку без отримання результатів таких операцій в дійсності.

Позивач вважає протиправними податкові повідомлення-рішення, оскільки господарські операції підтверджені первинними документами та податковими накладними, а ТОВ "Мега-Поліграф" дотримано передбачені Податковим кодексом України умови для формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову повністю підтримав висновки акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України та Вищого адміністративного суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій ТОВ "Мега-Поліграф" з його контрагентами - ФО-П ОСОБА_1 та ТОВ "Друкарське Мистецтво"; мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції.

На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що між ТОВ "Мега-Поліграф" (замовник) та ФО-П ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір про надання консультаційних послуг від 11 березня 2013 року №11/03-13, за умовами якого виконавець зобов'язується надавати замовнику послуги, з питань передбачених пунктом 1.2 договору, а замовник зобов'язується сплачувати послуги виконавця.

Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено перелік питань, послуги з яких виконавець зобов'язується надавати замовнику, а саме: консультації у сфері ЗЕД, аналіз документів, договорів, наказів, офіційного листування; представництво інтересів замовника у будь-яких органах та організаціях з приводу господарської діяльності замовника, яка пов'язана із зовнішньоекономічною діяльністю замовника.

Згідно з актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) протягом березня-грудня 2013 року, виконавець виконав обумовлені договором роботи (надав послуги), а саме: підготовка документів до митного оформлення.

Між ТОВ "Мега-Поліграф" (покупець) та ТОВ "Друкарське Мистецтво" (постачальник) укладено наступні договори поставки: від 31 липня 2014 року №31/07/14, від 19 травня 2014 року №19/05/14, від 20 травня 2014 року №20/05/14, від 26 травня 2014 року №26/05/14, за умовами яких постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар і своєчасно здійснити оплату на умовах і в строки, передбачені цим договором.

Згідно договору про виконання роботи від 05 травня 2014 року №05/05/14, укладеного між ТОВ "Мега-Поліграф" (замовник) та ТОВ "Друкарське Мистецтво" (виконавець), замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по технічному обслуговуванню, налагодженню та ремонту обладнання, а замовник зобов'язається прийняти послуги та оплатити їх на умовах, в строки та розмірах, які обумовлені договором.

30 квітня 2014 року між ТОВ "Мега-Поліграф" (замовник) та ТОВ "Друкарське Мистецтво" (виконавець) укладено договір про надання послуг №30/04/14, згідно якого виконавець зобов'язується виконати роботи (порізка паперу, пакування продукції, вкладка листівок, підрізка друкованих видань, розбірка обкладинок, прошивка друкованих видань), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи.

Згідно актів надання послуг та рахунків на оплату ТОВ "Друкарське Мистецтво" поставило позивачу товар (піддони, стрічка поліпропіленова, дріт оцинкований, фарба, проявник, підшипник гірок тощо) та надало послуги наступні послуги: комплекс робіт по технічному обслуговуванню друкарських машин, пакування продукції, вкладка листівок, підрізка друкованих видань, розбірка обкладинок.

ТОВ "Друкарське Мистецтво" виписало позивачу податкові накладні на загальну суму 4 379 664,00 грн., у тому числі податок на додану вартість - 729 944,00 грн.

Докази на підтвердження факту оплати за придбані товари та послуги в матеріалах справи відсутні.

Як підтверджується відповідними платіжними дорученнями, за виконані роботи (надані послуги) позивач перераховував на рахунок виконавця грошові кошти на повну суму вартості робіт.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пункту 138.5 статті 138 Податкового кодексу України інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Наведені правові норми свідчать, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.

Суд враховує наявність в матеріалах справи первинних документів по відносинам із виконавцями, однак звертає увагу, що формальна наявність у покупця первинних документів, необхідних для віднесення певних сум до складу витрат відповідного періоду не є безумовною підставою формування витрат, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та придбання товарів/послуг з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку.

Досліджуючи питання пов'язаності придбаних позивачем товарів та послуг з його господарською діяльністю, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Позивач зазначає, що метою придбання консультаційних послуг у ФО-П ОСОБА_1 є необхідність підготовки документів до митного оформлення, а відсутність в штаті спеціалістів з митного оформлення товарів, митних брокерів та спеціалістів із зовнішньоекономічної діяльності унеможливило виконання вказаних робіт.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів, які б дали можливість ідентифікувати участь ФО-П ОСОБА_1 у виконанні робіт щодо підготовки документів до митного оформлення, не вказано які дії вчинено контрагентом позивача з метою виконання обумовлених послуг, їх обсяг, результати наданих послуг та їх фактичне використання в межах господарської діяльності позивача, а також не надано обгрунтування вартості вказаних послуг.

Крім того, позивачем не спростовано висновки акта перевірки про можливість самостійного виконання позивачем обумовлених договором консультаційних послуг та не надано доказів на підтвердження зворотного.

Враховуючи викладене, судом не встановлено, а позивачем не доведено, що здійснені ним господарські операції з ФО-П ОСОБА_1 носять реальний характер, а придбані послуги пов'язані із господарською діяльністю ТОВ "Мега-Поліграф".

Таким чином, висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України в частині заниження податку на прибуток є обґрунтованими та не спростовуються матеріалами справи.

В частині висновків акта перевірки щодо неправомірного формування податкового кредиту з податку на додану вартість Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

З аналізу зазначених норм вбачається, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з обставин справи, позивач відображав суми податку на додану вартість у складі податкового кредиту на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Друкарське Мистецтво" у зв'язку з придбанням послуг.

Суд звертає увагу, що наявність у позивача податкових накладних не є безумовною підставою для віднесення до складу податкового кредиту відпорних сум податку на додану вартість по сумнівним господарським операціям.

Вирішуючи питання про реальність виконання та отримання позивачем наданих послуг і виконаних робіт та їх придбання з метою використання у власній господарській діяльності, суд звертає увагу на наступне.

Позивачем не надано до суду будь-яких пояснень та відповідних доказів на їх підтвердження щодо реальності господарських операцій та мети використання в межах господарської діяльності товарів та послуг, придбаних у ТОВ "Друкарське Мистецтво".

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Так, наприклад, наявні в матеріалах справи докази не дають змоги ідентифікувати участь ТОВ "Друкарське Мистецтво" у наданні послуг по технічному обслуговуванню, налагодженню та ремонту обладнання, наявність у вказаного контрагента виробничих потужностей (персоналу, приміщень тощо) чи встановити факт залучення третіх осіб для виконання обумовлених договором послуг.

Суд також зазначає про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження перевезення придбаного товару, оприбуткування та зберігання його на складі чи факту подальшої реалізації третім особам.

Враховуючи викладене, судом не встановлено, а позивачем не доведено, що здійснені ним господарські операції з ТОВ "Друкарське Мистецтво" носять реальний характер, а придбані товари та послуги пов'язані із господарською діяльністю ТОВ "Мега-Поліграф".

З огляду на зазначене, висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України в частині заниження податку на додану вартість є обґрунтованими.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ "Мега-Поліграф" про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ в Оболонському районі залишились не підтвердженими.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ДПІ в Оболонському районі доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ "Мега-Поліграф" задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю "Мега-Поліграф" відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко