Справа № 813/4609/15
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року Справа № 876/10947/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання - Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року у адміністративній справі №813/4609/15 за позовом ОСОБА_1 до Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якому просила визнати протиправною відмову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснити виплату грошового відшкодування за вкладом у ПАТ «ВіЕйБі Банк» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити виплату грошового відшкодування у розмірі 1/3 частини грошових коштів, що знаходилися на депозитних рахунках померлого ОСОБА_2 у ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Позовні вимоги мотивовані тим, що за позивачем визнано право на 1/3 частину грошових коштів на депозитних рахунках померлого ОСОБА_2, в тому числі і у ПАТ «ВіЕйБі Банк». При цьому, позивач вважає, що відповідачем без достатніх на те правових підстав відмовлено їй у виплаті належних коштів в порядку спадкування.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, викладену у листі від 31.07.2015 року за №02-036-24864/15.

Зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити вимоги ОСОБА_1, згідно ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 25.02.2015 року у справі за №446/492/14-ц, до реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк». В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, що мешкає за адресою АДРЕСА_1, 48 грн. 72 коп. (сорок вісім гривень сімдесят дві копійки) сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб оскаржило її в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що оскільки позивачем не доведено факту порушення особистих прав, то підстав для задоволення позовних вимог нема, а в даному позивачем не надано підтвердження, що кошти по договору банківського вкладу належать йому на праві власності та є внесені ним особисто, так як це зазначено в договорі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а провадження у справі закрити. При цьому виходить з наступних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач 28.05.2015 року звернулася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зі заявою, в якій просила виплатити їй гарантовану суму відшкодування за вкладом розміщеним у ПАТ «ВіЕйБі Банк».

31.07.2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом за №02-036-24864/15 надав роз'яснення, згідно яких позивача повідомлено про те, що у документі ухвалі Сихівського районного суду м. Львова від 25.02.2015 року у справі за №446/492/14-ц не визначено конкретні суми (в грошовому еквіваленті) успадковані ОСОБА_1

У згаданому листі зазначено, що суму буде перераховано після отримання документів, визначених п.9 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами.

В матеріалах справи наявна ухвала Сихівського районного суду м. Львова від 25.02.2015 року у справі за №446/492/14-ц (набрала законної сили), якою визнано мирову угоду, укладену між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_2, згідно якої, зокрема, грошові кошти на депозитних рахунках у фінансових установах, в тому числі і у ПАТ «ВіЕйБі Банк», які були укладені на померлого ОСОБА_2, розподіляються наступним чином 1/3 чистина коштів на депозитних рахунках у, зокрема, ПАТ «ВіЕйБі Банк» належить ОСОБА_1.

Розглянувши цей спір, суд виходив з того, що він є адміністративним, колегія суддів апеляційного суду вважає цей висновок помилковим.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 3 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При цьому абзацом 2 частини 2 статті 215 ЦК передбачено, що у випадках, встановлених ЦК, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що ПАТ "ВіЕйБі Банк" знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним.

За таких обставин, на думку колегії суддів, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 15 червня 2016 року (справа №21-286а16), а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції та закрити провадження.

Керуючись ст. ст. 41, 157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року у справі №813/4609/15 - скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

І.В. Глушко

Повний текст ухвали складений 01 вересня 2016 року.