Справа № 817/726/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 серпня 2016 р.Р і в н еСправа №817/726/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,
В С Т А Н О В И В:

Рівненське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Рівненське ОВ ФСЗІ) звернулося до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3М.) про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 7675,00грн. та пені в сумі 124,47грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за порушення вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 №875-XII (далі - Закон №875-XII), Рівненським ОВ ФСЗІ до ФОП ОСОБА_3 було застосовано адміністративно-господарську санкцію, та за порушення терміну сплати даної санкції нараховано пеню, які у добровільному порядку відповідачем не сплачені.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та пояснив суду, що 05.02.2016 відповідачем до Рівненського ОВ ФСЗІ було подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік (за реєстраційним №56/254/227), в якому не вказана середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність. Так, за даним звітом кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність і мають працювати на робочих місцях 1 особа, і вона не працевлаштована, оскільки для працевлаштування інваліда створена вакантна посада «Сомельє», яка ставить певні вимоги до індивідуальних властивостей людини, та передбачає безпосередній контакт з алкогольними напоями, що тягне за собою погіршення стану здоровя, а тому не підходить для працевлаштування інваліда. Зазначив, що ФОП ОСОБА_3 формально подав до центру зайнятості вакансію «Сомельє» для працевлаштування інваліда, яка не може бути зайнята людиною з інвалідністю в силу медичних протипоказань та соціальної вразливості. В результаті недотримання вимог Закону №875-XII до ФОП ОСОБА_3 було застосовано адміністративно-господарську санкцію та за порушення терміну сплати даної санкції нараховано пеню. Вважає, що обовязок із працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого законом нормативу покладається виключно на субєкта господарювання, а служба зайнятості є посередником між роботодавцем та інвалідом, та лише сприяє працевлаштуванню інвалідів, які знаходяться на обліку та зареєстровані як безробітні. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач позовні вимоги не визнав повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Представник відповідача у судовому засіданні надала пояснення, які співпадають з позицією, що викладена в письмових запереченнях, а зокрема, пояснила суду, що у 2015 році з метою працевлаштування інвалідів відповідачем було створено робоче місце з відповідними умовами праці та подавалася звітність за формою 3-ПН до Сарненського районного центру зайнятості з наявністю вакансії для інвалідів «Сомельє», однак останнім не було направлено для працевлаштування жодного інваліда. Крім того, ФОП ОСОБА_3 було розміщено оголошення в газеті «Сарненські Новини» про наявну посаду. Таким чином, відповідачем вжито всіх можливих заходів для виконання нормативу встановленого Законом №875-XII, а тому не вбачає вини у своїх діях щодо працевлаштування інвалідів, та вважає протиправним застосування позивачем адміністративно-господарської санкції. Поряд з цим зазначила, що пошук підходящої роботи для інваліда покладено саме на державну службу зайнятості, а не на роботодавця. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що у задоволені позовних вимог слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 05.02.2016 ФОП ОСОБА_3 до Рівненського ОВ ФСЗІ було подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік (а.с.5).

Із поданого відповідачем звіту форми №10-ПІ вбачається наступне:

- середньооблікова чисельність штатних працівників становить - 10 осіб;

- середньооблікова чисельність штатних працівників підприємства, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить - 0 осіб;

- кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону №875-XII 1 особа;

- фонд оплати праці штатних працівників становить 153,50 тис.грн.;

- середньорічна заробітна плата штатного працівника 15350,00грн.

За невиконання нормативу працевлаштування інвалідів, встановленого Законом №875-XII в кількості - 1 особа, Рівненським ОВ ФСЗІ до ФОП ОСОБА_3 було застосовано адміністративно-господарська санкція в сумі 7675,00грн.

Разом з тим, за порушення ФОП ОСОБА_3 терміну сплати адміністративно-господарської санкції Рівненським ОВ ФСЗІ нараховано пеню в сумі 124,47грн. (а.с.19).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.3 ст.18 Закону №875-XII, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.3 ст.18-1 Закону №875-XII, державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Статтею 19 Закону №875-XII встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця (ч.1), а також самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення (ч.2).

Згідно з ч.1 ст.20 Закону №875-XII, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до ч.2 ст.20 Закону №875-XII, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річної облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та іншими законами України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим, статтею 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч.1). Учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч.2).

За змістом статті 18-1 Закону №875-XII, пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості. Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог законодавства, відповідачем протягом 2015 року було створено одне робоче місце для інвалідів та подавалася відповідна звітність форми №3-ПН до Сарненського районного центру зайнятості з інформацією щодо можливості працевлаштування інвалідів за посадою «Сомельє» (а.а.с.31-42).

Крім того, відповідач розміщував оголошення в газеті «Сарненські Новини» про наявну посаду «Сомельє» для інвалідів у ресторації «Пані Журавлина» (а.а.с.43-45).

Однак, у зв'язку з ненаправленням уповноваженими органами інвалідів для працевлаштування, робоче місце залишалося вакантним.

Про те, що інваліди не направлялися для працевлаштування до ФОП ОСОБА_3 свідчать листи Сарненського районного центру зайнятості від 05.04.2016 №899, від 23.05.2016 №1255 та від 17.08.2016 №1939 (а.а.с.53, 77, 109).

При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що ФОП ОСОБА_3 формально подав до центру зайнятості вакансію «Сомельє» для працевлаштування інваліда, яка не може бути зайнята людиною з інвалідністю, оскільки відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність в орендованій частині приміщення кафе (ресторації) «Пані Журавлина» за КВЕДом 47.25 - «Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах», яка потребує підбір персоналу із спеціальними навичками у сфері роздрібної торгівлі алкогольними напоями (а.а.с.29, 54-56, 58, 90-107), а тому посада «Сомельє» є профільним робочим місцем у сфері діяльності відповідача, та найбільш оптимальним для працевлаштування інваліда серед інших посад даної сфери.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що ФОП ОСОБА_3 вжито всіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання. У зв'язку з тим, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для їх працевлаштування та відсутність інвалідів у населеному пункті за місцем знаходження субєкта господарювання, які бажають працевлаштуватися.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.06.2011 у справі №21-60а11, від 26.06.2012 у справі №21-105а12, від 02.04.2013 у справі №21-95а13, від 16.04.2013 у справі №21-81а13 та від 09.07.2013 у справі №21-196а13.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги Рівненського ОВ ФСЗІ є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Підстави для застосування ст.94 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову, - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.