Справа № 204/5037/16-а
Суддя: Черкез Д. Л.
Дата ухвалення: 2016-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/5037/16-а
Провадження № 2-а/204/143/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2016 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Старостенко Т.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 6 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську лейтенанта поліції ОСОБА_2, Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції роти № 6 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську лейтенанта поліції ОСОБА_2, Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те що, постановою у справі про адміністративне правопорушення Серії ДР № 105247 від 28 липня 2016 року о 19 годині 10 хвилин інспектором патрульної поліції УПП м. Дніпропетровська ОСОБА_2 її - ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. В постанові зазначено, що вона здійснила стоянку на вул. Робоча біля буд. 81 ближче ніж за 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних ТЗ, чим порушила вимоги правил 15.9 (с) ПДР. Вважає, що вказана вище постанова складена безграмотно, винесена незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, що призвело до незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення. Це підтверджується наступним. Серед матеріалів про адміністративне правопорушення, яке вона начебто скоїла, є лише постанова, зміст якої не відповідає дійсності, обставинам справи, описує неіснуюче адміністративне правопорушення. В постанові не зазначено, якої саме країни порушено ПДР та який пункт. Формулювання «ПДР 15.9 «с» у жодних нормах, правилах заповнення відповідної постанови не існує, як не існує у діючому законодавстві. Вважає, що на підставі такого формулювання інспектор не мав права застосовувати статтю КУпАП та притягувати її до адміністративної відповідальності. Так, в постанові зазначається, що інспектор «розглянув матеріали про адміністративне правопорушення та установив». Насправді з таких матеріалів є лише постанова про адміністративне правопорушення, яка не відповідає діючому законодавству, підстави що в ній визначені для притягнення до адміністративної відповідальності не можуть вважатись достатніми та належними доказами вчинення правопорушення. За таких обставин, відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не могло бути розпочато, а розпочате підлягало закриттю у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Вважає, що по інформації, яка вказана в постанові взагалі неможливо визначити місце скоєння правопорушення та чому саме менше 30 метрів від зупинки громадського транспорту здійснив зупинку, чим замірялась відстань. В постанові місцем складення постанови та місцем вчинення порушення вказано м. Дніпропетровськ вул. Робоча, 81, що не відповідає вимогам КУпАП про зміст постанови про адмінправопорушення. Виходячи з наведеного місце вчинення правопорушення в постанові не зазначене. Вказане підтверджує, що ніякого адмінправопорушення насправді не було, тому посадова особа Управління патрульної поліції і не змогла описати його суть та місце вчинення. Постанова в справі про адміністративне правопорушення винесена незаконно, з порушенням положень КУпАП, при відсутності події та складу правопорушення, при відсутності доказів вчинення правопорушення. Вважає, що її незаконно притягнуто до відповідальності за неіснуюче правопорушення, якого вона не вчиняла. Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Фактично, справа розглядалась інспектором на місці зупинки автомобіля, яким вона керувала. При винесенні постанови посадова особа інспектор УПП порушив вимоги статті 280 КУпАП. Також, вважає, що одним із вагомих аргументів та порушенням її прав у даній справі є відсутність повноважень у лейтенанта поліції ОСОБА_2 Відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію» ст. 17 - постанову може бути винесено інспектором поліції що має спеціальне звання. Таким чином, на сьогодні в Україні не має жодних спеціальних звань у працівників патрульної поліції, їм присвоєні спеціальні звання міліції! Тобто фактично постанову в справі про адміністративне правопорушення виніс лейтенант міліції ОСОБА_2 проте останній вніс відомості що він є лейтенантом саме поліції, що не відповідає дійсності, суперечить діючому законодавству і не передбачено жодними перехідними положеннями. На момент винесення Постанови діяв ЗУ «Про національну поліцію». Таким чином розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови по справі покладено саме на національну поліцію. Це також зазначено у ст. 222 КпАП, якою розгляд справ за порушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП покладені саме на національну поліцію, а саме: «накладати адміністративні стягнення мають право: за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП - уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання». Лейтенант міліції ОСОБА_2 не є особою, уповноваженою на розгляд справи про адміністративне правопорушення. При цьому посилалася на ст.. 51 КУпАП, зазначивши, що виходячи із обставин справи, жодних доказів по справі, крім безпосередньо постанови, наприклад свідків, показань технічних приладів чи технічних засобів, чи інших доказів по справі, на момент розгляду адміністративної справи, не було. Крім того, вважає, що працівник УПП розглянув справу та притягнув її до відповідальності за відсутністю доказів вчинення нею правопорушення, за відсутності доказів її вини, упереджено, оскільки не взяв до уваги її пояснення щодо невинуватості та у вимушеній зупинці у зв'язку із різким погіршенням самопочуття, не дослідив обставини справи в сукупності, а керувався лише домислами, припущеннями та неіснуючими даними. На підставі вище викладеного позивач звертається до суду з вказаним позовом і просить суд скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення Серії ДР № 105247 від 28 липня 2016 року винесену інспектором 6 роти 3 батальйону патрульної поліції УПП м. Дніпропетровська лейтенантом поліції ОСОБА_2 про притягнення її, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 гривен, провадження у справі - закрити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 надав письмові заперечення в яких просив в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. В обґрунтування зазначив, що під час патрулювання 28 липня 2016 року ним був помічений автомобіль марки RENAULT KANGOO, номерний знак НОМЕР_1, який здійснив зупинку ближче ніж за 30 метрів від зупинки громадського транспорту, чим порушив вимоги п. 15.9 (е) Правил дорожнього руху (затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001р.), а саме, зупинив автомобіль ближче 30 метрів від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів та громадського транспорту в м. Дніпропетровськ, на вулиці Робоча, біля будинку № 81. Керуючись Правилами дорожнього руху, заборона зупинки іншим транспортним засобам у місцях, відведених для зупинки маршрутних транспортних засобів введена для забезпечення безперебійної роботи громадського транспорту відповідно до встановленого графіка руху, створення безпечних умов для під'їзду до зупинки або від'їзду від неї. Кожний має право розраховувати на те, що й інші учасники чітко виконують Правила. Дія учасників дорожнього руху не повинна створювати перешкоду для руху інших учасників. За кермом знаходилася позивач, ОСОБА_1, яка і передала документи для перевірки інспектору патрульної поліції. Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь яких фактичних даних, які встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. При цьому посилався на ч.2 ст. 258 КУпАП. Відповідно до ст. 252 КУпАП, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Ним було встановлено наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме порушення вимог дорожніх знаків, зупинки, стоянки, вчинюване позивачем, за що передбачено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За результатами розгляду адміністративної справи та з метою припинення вказаного правопорушення, а також забезпечення дотримання вимог Правил до Позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 255,00 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 105247 від 28 липня 2016 року, відповідно до вимог Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11. 2015 року № 1395. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Він при винесенні оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описані правопорушення, які були скоєні, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права. Ним винесено постанову згідно ст. 258 КУпАП. Ст. 33 КУпАП, встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення, тобто відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують. Жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивачем не надано, та слід зазначити, що всі його позовні вимоги зводяться до висвітлення порушень норм процесуального права з боку відповідача. Згідно ч. з ст. 258 КУпАП він, розглянувши всі матеріали справи, виніс постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Весь час у нього та його напарника працювала нагрудна відеокамера, яка фіксувала весь процес оформлення адміністративного правопорушення. На фотографіях, доданих до цього заперечення в якості доказів, чітко вбачається, що транспортний засіб позивачки стоїть поруч зі знаком зупинки громадського транспорту та відстань між цим знаком та автомобілем звичайно менша ніж 30 метрів. Тобто позивачка вводить в оману, стверджуючи у позові протилежне, що вона нічого не порушувала, з метою уникнути відповідальності за свої дії. Позивачці ОСОБА_1 було роз'яснено положення ст. 307, 308, а також права, передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 - 289 КУпАП, а також значиться підпис про отримання постанови серії ДР № 105247. Вважає, що позивачем було допущене грубе порушення Правил, а саме здійснення зупинки та стоянки ближче 30 метрів від зупинки громадського транспорту. В постанові чітко описано правопорушення, яке було скоєне позивачем. Вважає, що позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а його постанова є правомірною.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. При цьому зазначив, що 28 липня 2016 року 19 годині 10 хвилин, вона керуючи автомобілем Renault Kangoo з державним номерним знаком АЕ0767АТ на вул. Робоча в м. Дніпропетровську була притягнута до адміністративної відповідальності інспектором патрульної поліції ПП ОСОБА_2 В постанові зазначено, що ОСОБА_1, здійснила стоянку на вул. Робоча біля буд.81, ближче ніж за 30 м. від посадкового майданчика для зупинки маршрутних ТЗ чим порушила вимоги правил 15.9 ПДР. Однак, дана зупинка була здійснена нею вимушено, у звязку з тим, що в неї різко погіршився стан здоровя та почалося кровотеча. Оскільки, того дня вона на автомобілі поверталася від лікаря-гінеколога і їй раптово стало зле, вона зрозуміла, що їй швидко необхідно потрапити до туалетної кімнати. Розуміючи, що до дому вона не доїде, вона вирішила заїхати до магазину по вул. Робоча, де працює її подруга, щоб зайти до туалету. Підїхавши до вказаного магазину, вона побачила, що всі парковочні місця зайняті і їй нічого не залишалося, як зупинити автомобіль неподалік від зупинки маршруток, де було вільне місце. Вона вийшла з автомобіля і пішла до магазину. В салоні автомобіля залишився її знайомий ОСОБА_4 Повернувшись, біля свого автомобіля вона побачила інспектора поліції, який попросив в неї документи і сказав, що вона порушила ПДР, зупинившись у неналежному місці, і він буле складати протокол. Вона намагалася пояснити, що залишила автомобіль у даному місці вимушено, через проблеми зі здоровям. Також, вона пропонувала працівникам поліції надати їм відповідну довідку на підтвердження того, що вона має проблеми зі здоровям та проходить лікування, яка залишилася в неї удома, однак працівники поліції не прийняли це до уваги і склали постанову про накладення адміністративного стягнення.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на письмові заперечення надані суду.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що постанова винесена на законних підставах.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4М суд пояснив, що 28.07.2016 року він разом з ОСОБА_1 рухався у якості пасажиру у її автомобілі по вул. Робочій у м. Дніпропетровську. Раптово вона почала шукати місце для зупинки, оскільки в неї виникли якісь проблеми зі станом здоровя. Вони подїхали до узбіччя, однак усі місця для паркування були зайняті, тому вони зупинилися та ОСОБА_1 побігла до магазину у якому є санвузол, аби привести себе до ладу. Після того, як вона покинула автомобіль він побачив на її сидінні плями крові. В цей час, коли ОСОБА_1 побігла до магазину, до автомобіля підійшли працівники поліції та запитали в нього де водій. Через хвилину повернулася ОСОБА_1 та вони почали перевіряти в неї документи, після чого винесли постанови про притягнення її до адміністративної відповідальності. На її зауваження, що вона вимушено зупинилася через проблеми зі здоровям, вони не реагували та не прийняли їх до уваги. Також повідомив, що ОСОБА_1 пропонувала працівникам поліції надати їм відповідну довідку на підтвердження того, що вона має проблеми зі здоровям та проходить лікування, яка залишилася в неї удома, однак працівники поліції і це залишили без відповідного реагування та не прийняли цей факт до уваги.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 28 липня 2016 року інспектором патрульної поліції 6 роти 3 батальйону УПП в м. Дніпропетровську ГУ НП у Дніпропетровській області ОСОБА_2, була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ДР №105247 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. (а. с. 7).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 288 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 28 липня 2016 року о 19 годині 10 хвилин, на вул. Робоча керуючи автомобілем Renault Kangoo здійснила стоянку на вул. Робоча біля буд.81 ближче ніж за 30 м. від посадкового майданчика для зупинки маршрутних ТЗ, чим порушила п. 15.9 (е) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідно до п.15.9 «е» Правил дорожнього руху України, зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Згідно відеозапису від 28 липня 2016 року судом встановлено, що автомобіль позивача Renault Kangoo, державний номерний знак НОМЕР_2, було зупинено ближче 30 м від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів. Відеозапис долучений до матеріалів справи (а.с. 26).

Постановляючи оскаржувану постанову відповідач виходив з того, що в діях позивача присутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122, оскільки позивач зупинився ближче 30 м від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, тим самим порушив п. 15.9 (е) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України, від 10.10.2001р., №1306 «Про Правила дорожнього руху».

Проте з такими висновками відповідача не погоджується суд виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому суд повинен перевірити законність та обґрунтованість складення протоколу, постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов'язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Згідно з ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За загальним правилом, відповідно до статті 254 КУпАП фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення протоколу про його вчинення уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Як це передбачено ч.1-3 ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Слід зауважити, що відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином слід зазначити, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення, навіть у випадку незгоди особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з допущенним нею порушенням.

Також, суд вважає за необхідне вказати, що ст. 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати:

-чи було вчинено адміністративне правопорушення;

-чи винна ця особа в його вчиненні;

-чи підлягає вона адміністративній відповідальності;

-чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність;

-а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях цього Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо уповноважена особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, надасть особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, можливість скористатися наданими їй правами для свого належного захисту проти предявленого щодо неї обвинувачення.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП.

В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вже зазначалося, згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави судові дійти висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, зазначити їх усі у постанові, зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів, а також встановити відсутність обставин, за наявності яких провадження у справі не могло б бути розпочато, або підлягало закриттю.

Однак, як вбачається з постанови серії ДР № 105247 від 28.07.2016 року, в ній відсутні будь-які посилання відповідача на докази, а також на мотиви відхилення інших доказів, на які посилався позивач, в обґрунтування своїх доводів.

Крім того, згідно положень ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що у оскаржуваній постанові серії ДР № 105247 від 28.07.2016 рок відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис події адміністративного правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 28 липня 2016 року вона здійснила стоянку на вул. Робоча біля буд.81, ближче ніж за 30 м. від посадкового майданчика для зупинки маршрутних ТЗ, оскільки в неї виникли раптові проблеми зі здоровям та відкрилася кровотеча, що змусило її зупинитися та шукати місце для приведення себе до ладу.

Факт наявності в позивача проблем зі здоровям, підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме згідно направлення лікаря ОСОБА_5 до жіночої консультації СМСЧ-6 від 11.02.2016 року, ОСОБА_1 було направлено до гінекологічного відділення з діагнозом «Лейоміома тіла матки з геморрогічним синдромом» з метою проведення діагностичного вискобовування порожнини матки (а.с. 18).

Однак, як зазначила позивач у судовому засіданні, вона не пройшла призначене їй лікування у лютому місяці, та їй було знову повторно видано направлення лікаря ОСОБА_5 до жіночої консультації СБЛ № 1 від 28.07.2016 року, згідно якого ОСОБА_1 було направлено до гінекологічного відділення з діагнозом «Лейоміома тіла матки з геморрогічним синдромом» з метою гіперплазії ендометрії (а.с. 18).

Факт раптового погіршення 28.07.2016 року у Позивача стану його здоровя також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_4, який пояснив суду, що 28.07.2016 року він разом з ОСОБА_1 рухався у якості пасажиру у її автомобілі по вул. Робочій у м. Дніпропетровську, та раптово вона почала шукати місце для зупинки, оскільки в неї виникли якісь проблеми зі станом здоровя. Вони подїхали до узбіччя, однак усі місця для паркування були зайняті, тому вони зупинилися та ОСОБА_1 побігла до магазину у якому є санвузол, аби привести себе до ладу. Після того, як вона покинула автомобіль він побачив на її сидінні плями крові.

Враховуючи наведене суд вважає встановленим той факт, що під час здійснення зупинки у забороненому місці позивач по справі ОСОБА_1 діяла у стані крайньої необхідності.

Статтею 17 КУпАП передбачено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Тобто, в даному випадку позивач діяв з метою усунення небезпеки своєму праву, в даному випадку праву на охорону здоровя, яке гарантовано ст. 49 Конституцією України.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони.

Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно відеозапису від 28.07.2016 року, який міститься в матеріалах справи (а.с. 28), встановлено, що позивач повідомляла відповідача про те, що вона вимушено зупинилася у забороненому місці у звязку з виникненням в неї кровотечі. Однак, відповідач не прийняв до уваги повідомлені позивачем обставини. Та притягнув її до адміністративної відповідальності.

Відповідач ОСОБА_2 при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення не врахував всі обставини для правильного вирішення справи, та не прийняв до уваги те, що ОСОБА_1 здійснила зупинку транспортного засобу у невстановленому місці вимушено, у звязку із поганим самопочуттям, тобто діяла в стані крайньої необхідності.

В порушення законодавчих положень відповідачем не з'ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, не враховано того, що правопорушення було вчинено у стані крайньої необхідності, що в свою чергу унеможливлює початок провадження у справі про адміністративне правопорушення згідно приписів ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення, які б свідчили про те, що під час розгляду ним справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови, ним були враховані всі істотні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Підсумовуючи вказане, приходжу до висновку, що порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої КУпАП, недотримання вимог щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи та належного документування обставин адміністративного правопорушення є підставою скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 105247 від 28.07.2016 року, прийнятої інспектором патрульної поліції роти № 6 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську лейтенанта поліції ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1, про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Водночас, щодо вимоги позивача про закриття провадження у справі за відсутності події адміністративного правопорушення суд зауважує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До правових актів індивідуальної дії належать також рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб'єктами владних повноважень (крім суду).

Відповідно до припису пункту 2 частини першої статті 18 КАС, який кореспондується з положеннями пункту 3 частини першої статті 288 КУпАП, оскарження рішень (постанов) суб'єктів владних повноважень у справах про адміністративні правопорушення здійснюється шляхом подання адміністративного позову до місцевого загального суду як адміністративного суду.

Статтею 221 Глави 17 КУпАП «Підвідомчість справ про адміністративне правопорушення» закріплено вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів, серед яких відсутня ст.122 КУпАП.

Системний аналіз норм КУпАП та КАС України щодо компетенції судів у справах про адміністративні правопорушення дозволяє колегії суддів дійти висновку, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених ст.221 КУпАП випадках, та не відноситься до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб'єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що є наслідком закриття провадження у цій частині вимог у відповідності до п.1.ч.1.ст.157 КАС України.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню а постанова серії ДР № 105247 від 28 липня 2016 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

На підставі 232, 35 Закону України «Про національну поліцію України», ст.ст. 122, 213, 222, 245, 247, 251, 252, 280, 283, 286, 288 КУпАП, та керуючись ст.ст. 1, 2, 11, 69, 71, 80, 86, 94, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції роти № 6 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську лейтенанта поліції ОСОБА_2, Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Постанову серії ДР № 105247 від 28 липня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. скасувати.

Провадження у справі в частині вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Д.Л. Черкез