Справа № 2а-10574/10/2670
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2016 року м. Київ К/800/13217/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Олендера І.Я., Лосєва А.М.

за участю: секретаря Шевчук П.О.,

представника відповідача Шамсетдінова М.І.

представника третьої особи Сваток І.Г.,

прокурора Кузнецової Ю.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Електромонтаж» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.10.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 у справі №2а-10574/10/2670 за позовом Публічного акціонерного товариства «Електромонтаж» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва Державної податкової служби, третя особа - Державна податкова служба у місті Києві, за участю прокуратури Голосіївського району міста Києва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представника відповідача, третьої особи та прокурора, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.10.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Електромонтаж» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва Державної податкової служби, третя особа - Державна податкова служба у місті Києві, за участю прокуратури Голосіївського району міста Києва про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Публічне акціонерне товариство «Електромонтаж» 05.03.2013 звернулось з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 13.05.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.10.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, пункту 3.1 статті 3, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, пункту 5.9 статті 5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», статей 2, 71, 72, 86, 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі міста Києва проведено планову виїзну перевірку Закритого акціонерного товариства «Електромонтаж» з питань дотримання податкового законодавства та іншого за період з 01.01.2003 по 01.01.2006

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 5.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», чим завищено скоригований валовий дохід у сумі 6429,50грн.; пункту 3.1 статті 3, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», з врахуванням вимог пунктів 5.2 5.5, 5.9, 5.10 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до завищення скоригованої суми валових витрат у сумі 6429,50грн.; порушення підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 621873,00грн.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі міста Києва складено акт від 24.03.2006 №159/1-23-03-01417446 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.04.2006 №/0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 621873,00грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 497474,40грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалося позивачем в адміністративному порядку.

Так, рішенням Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва від 13.06.2006 №9881/10/25-011 було залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 10.04.2006 №/0 та донараховано штрафну (фінансову) санкцію з податку на додану вартість у розмірі 32211,30грн.

Рішенням Державної податкової адміністрації у місті Києві від 21.08.2006 №2138/10/25-114 скасовано податкове повідомлення-рішення від 10.04.2006 №/0 та рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва від 13.06.2006 №9881/10/25-011 в частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 310921,50грн. та збільшено суму штрафної (фінансової) санкції з податку на додану вартість на 332545,40грн.

У зв'язку з викладеним Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі міста Києва було прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.08.2006 №0/2, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 808425,90грн., у тому числі за основним платежем 621873,00грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 186552,90грн.; від 29.08.2006 №/2, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 62211,30грн. за штрафними санкціями; від 29.08.2006 №/2, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 332545,30грн. за штрафними санкціями.

За висновками податкового органу позивачем безпідставно включено до складу податкового кредиту суму у розмірі 1330847,00грн. за господарськими операціями з Приватним підприємством «ЗМВ-Сервіс», Приватним підприємством «Укрпостач», Товариством з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр», Товариством з обмеженою відповідальністю «Мірта», Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресурс С-К» з огляду на те, що зазначені підприємства ліквідовані.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 зазначеного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності та документальне підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

В той же час, слід наголосити, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Посилання податкового органу на відсутність у позивача підстав для включення до податкового кредиту 1330847,00грн. з огляду на ліквідацію контрагентів обґрунтовано відхилено судами попередніх інстанцій, оскільки на момент вчинення спірних правочинів відповідні підприємства були зареєстровані як юридичні особи.

Проте, в процесі розгляду даної справи суди першої та апеляційної інстанцій, з достатньою повнотою дослідивши первинні документи, складені за наслідками здійснення операцій з Приватним підприємством «ЗМВ-Сервіс», Приватним підприємством «Укрпостач», Товариством з обмеженою відповідальністю «Арсенал-Центр», Товариством з обмеженою відповідальністю «Мірта», Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресурс С-К», дійшли обґрунтованого висновку про відсутність факту реального виконання спірних операцій, виходячи не лише з якогось окремого недоліку, а усіх доказів у їх сукупності, зокрема, з огляду на відсутність фактичного переміщення товарно-матеріальних цінностей, відсутність складських ресурсів необхідних для зберігання таких товарно-матеріальних цінностей, відсутність документів щодо транспортування, зберігання та подальшої реалізації придбаного товару.

Судами також обґрунтовано взято до уваги обставини щодо неможливості виконання контрагентами спірних операцій з огляду на відсутність у підприємств основних засобів, необхідних для ведення господарської діяльності.

Враховуючи викладене, за встановлених обставин, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є правильним.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Електромонтаж» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.10.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2013 у справі №2а-10574/10/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ І.Я. Олендер

__________________ А.М. Лосєв