Справа № 552/3067/16-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 р.Справа № 552/3067/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Полтави від 06.07.2016р. по справі № 552/3067/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції у м. Полтаві, інспектора роти № 1 батальйону УПП в м. Полтаві рядового поліції ОСОБА_2

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до Управління патрульної поліції у м. Полтаві, інспектора роти № 1 батальйону УПП в м. Полтаві рядового поліції ОСОБА_2, в якому просив суд: визнати незаконними дії інспектора роти № 1 батальйону УПП в м. Полтаві ДПП рядового поліції ОСОБА_2 щодо складання постанови серії ПС2 № 874781 від 31.05.2016 р.; визнати протиправною та скасувати постанову серії ПС 2 № 874781 від 31.05.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП.

В обгрунтування позову зазначив, що вказаною постановою він визнаний винним в тому, що здійснив стоянку транспортного засобу в районі дії знака 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» чим порушив вимоги п. 17.1 Правил Дорожнього руху України та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки пунктом 17.1. ПДР України встановлено, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі. Однак п. 17.2. ПДР України встановлюється, що водій, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, може виконувати поворот з цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини. Відповідно до п. 1.10. ПДР України стоянка це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу. Він здійснив стоянку з метою посадкою пасажира, якого чекав. Вважає, що в його діях склад адміністративного правопорушення відсутній. Також посилався на те, що при накладенні конкретного розміру штрафу інспектор поліції не врахував характер вчиненого правопорушення, його щире розкаяння, ступінь вини, майновий стан, а саме те, що він пенсіонер та є інвалідом II групи, а також інші обставини, що пом'якшують відповідальність. Вважає, що до нього повинні бути застосовані вимоги ст.22 КУпАП.

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 06.07.2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: п. 2 ст. 18, ч. 2 ст. 71 КАС України, ч. 3 ст. 122 КАС України, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності від 31 травня 2016 року серії ПС2 № 874781 вбачається, що ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а саме в тому, що здійснив стоянку транспортного засобу в районі дії знака 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» чим порушив вимоги п. 17.1 Правил Дорожнього руху України та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що, притягуючи позивача до адміністративної відповідальності, відповідач не порушив вимоги закону, наклав адміністративне стягнення в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Завданнями і функціями Управління патрульної поліції в м. Полтава, Департаменту патрульної поліції (відповідно до розділу 2 Положення про Департамент Патрульної поліції, затвердженого наказом НП України від 18.11.2015 № 96 (далі - Положення) є: реалізація державної політики у сфері забезпечення публічної безпеки і громадського порядку, безпеки дорожнього руху, виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, контроль за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. № 1395) постанова по справі про адміністративне правопорушення складається на спеціальному бланку, виготовленому друкарським способом згідно з технічним описом бланка постанови по справі про адміністративне правопорушення, на якому проставлено відповідні серію і номер.

Бланк постанови по справі про адміністративне правопорушення заповнюється розбірливим почерком. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до постанови, а також внесення додаткових записів після того, як постанова підписана особою, щодо якої вона винесена. У разі допущення порушень при оформленні такої постанови її заповнений бланк вважається зіпсованим.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме: 31 травня 2016 року, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Жовтнева, 74 у м. Полтава, здійснив стоянку на смузі для руху маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11 Додатку 1ПДР «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», чим порушив вимоги п. 17.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ України №1306 від 10.10.2001.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що зміст оскаржуваної постанови відповідає вимогам, передбаченим чинним законодавством.

Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України "Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 17.1 ПДР передбачено, що на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Колегія суддів вважає хибними посилання апелянта на те, що зупинка була здійснена для посадки пасажирів, яких чекав на місці порушення, оскільки на смузі для маршрутних транспортних засобів заборонена не тільки зупинка, але й сам рух інших транспортних засобів.

Окрім того, працівники поліції були свідками того, що зупинка була довготривалою, посадка пасажирів не відбувалася більше ніж 5 хв. Отже, позивачем допущено стоянку у забороненому Законом місці.

Відповідальність за дане порушення передбачена за ч. 3 ст. 122 КУпАП: «...порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (510 грн.).

Таким чином, враховуючи вказані вище норми законодавства інспектор патрульної поліції, керуючись розділом IV, главою 18 КУпАП, ст.ст. 252, 251 КУпАП, притягнув порушника до адміністративної відповідальності за ознаками ч.3 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу, у розмірі 510 грн.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст. 251 КУпАП «Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні дані, на основі яких у встановленому законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.... Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, показаннями засобів фото і кіно-зйомки, відео-запису, які використовуються під час нагляду за дорожнім рухом ...».

Право на використання поліцейським нагрудної відеокамери передбачено пп. 2 п.4.1 розділу IV Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 р. за №4/1.

Отже, відеозапис, який був зроблений поліцейським під час нагляду за дорожнім рухом, і на якому зафіксовано факт правопорушення, є доказом у справі про адміністративне правопорушення

Колегія суддів зазначає, що на вказаному відеозаписі позивач підтвердив той факт, що він не помітив дорожній знак 5.11 Додатку 1ПДР «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», який забороняє рух і зупинку інших транспортних засобів на цій смузі та здійснив зупинку транспортного знаку.

Окрім того, факт правопорушення та стоянку автомобіля позивача на місці порушення на протязі тривалого часу підтверджують самі поліцейські.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідач в повній мірі довів правомірність своїх дій.

ОСОБА_2, позивач ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надав жодного доказу в підтвердження його невинуватості у скоєнні адміністративного правопорушення.

Крім того, зі змісту адміністративного позову , пояснень позивача даними в ході судового розгляду справи вбачається, що позивач не заперечує тієї обставини, що він зупинив транспортний засіб та стояв в районі дії знаку 5.11 « Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» чим порушив вимоги п. 17.1 Правил Дорожнього руху України .

Жодного доказу у підтвердження того, що він здійснював посадку (висадку) пасажира матеріали справи не містять, а перебування громадян біля транспортного засобу позивача, які стояли на тротуарі та палили, не свідчить про те, що вони мали намір здійснити посадку до транспортного засобу позивача та здійснили таку посадку.

Також, порушення позивачем ПДР підтверджується показаннями свідка ОСОБА_3 в судовому засіданні суду першої інстанції, який підтвердив ту обставину, що позивач здійснив стоянку належного йому транспортного засобу в районі дії знаку 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», висадку чи посадку пасажирів не здійснював.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже позовні вимоги є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Київського районного суду м. Полтави від 06.07.2016 року по справі № 552/3067/16-а прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Полтави від 06.07.2016р. по справі № 552/3067/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст ухвали виготовлений 02.09.2016 р.