Справа № 337/2329/16-а
Суддя: Сидорова М. В.
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 337/2329/16-а
Провадження № 2-а/337/91/2016
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2016 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі

головуючого судді Сидорової М.В.,

при секретарі Булгакової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, третя особа Управління патрульної поліції у м.Запоріжжя Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що 18.06.2016р. відповідачем винесена постанова серія ПС3 №035508 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.3 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Згідно з цією постановою він притягнутий до відповідальності за те, що 18.06.2016р. о 11.35 год., нібито керуючи транспортним засобом в м.Запоріжжя по пр.Ювілейному, здійснив стоянку на зупинці для громадського транспорту, чим суттєво заважав руху інших транспортних засобів та порушив вимоги п. 15.9 е) Правил дорожнього руху.

Вважає, що при винесенні вказаної постанови поліцейським було допущено ряд порушень вимог діючого законодавства і відповідно його прав, зокрема, неправомірно винесено вказану постанову на місці вчинення правопорушення в той час, коли відповідно до ст.276 КУпАП справа підлягає розгляду за місцем вчинення, що не є тотожними поняттями. В даному випадку справа повинна бути розглянута за місцезнаходженням органу, уповноваженого за законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, тобто за адресою розташування УПП в м.Запоріжжі - м.Запоріжжя, вул.Перемоги, 96. Постанова винесена без розгляду справи про адміністративне правопорушення, без перевірки та зібрання доказів, без розяснення процесуальних прав та надання можливості ними скористатися. У зв'язку з допущеними порушеннями винесена відповідачем постанова є незаконною.

Просить визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови про накладання на нього адміністративного стягнення та скасувати постанову серія ПС3 №035508 від 18.06.2016р. про накладання на нього адміністративного стягнення за ст.122 ч.3 КУпАПу вигляді штрафу в розмірі 510,00грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги повністю, просив їх задовольнити. Пояснив, що дійсно транспортний засіб, зазначений в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, 18.06.2016р. приблизно з 11.35 год. до 11.50 год. стояв на зупинці громадського транспорту біля буд.№24 на пр. Юбілейному в м.Запоріжжя, але в цьому місці його залишив один з його родичів, який через те, що йому стало зле і підвищився тиск, зупинив та залишив автомобіль на зупинці та пішов додому. Він лише забирав автомобіль на прохання цього родича. Постанова у справі про адміністративне правопорушення виновилася інспектором ПП, коли транспортний засіб вже був припаркований, тобто інспектор не міг пересвідчитися, що саме він порушив правила зупинки і стоянки.

При цьому повідомляти дані особи, яка залишила автомобіль на зупинці, не побажав.

Також пояснив, що він надав поліцейському свої пояснення щодо обставин події, але останній їх не врахував, виніс постанову на місці вчинення правопорушення, тобто була порушена процедура розгляду справи. Не заперечує, що поліцейським йому розяснювались права і він мав можливість скористатись правовою допомогою, клопотань він не заявляв, але зазначає, що на нього здійснювався психологічний тиск зі сторони поліцейських, його було обмежено в часі для надання пояснень.

Відповідач - поліцейський роти №1 батальйону №1 УПП у м. Запоріжжя ДПП ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Суду пояснив, що в зазначений день та час він в складі екіпажу поліцейських здійснював патрулювання по пр.Ювілейному в м.Запоріжжя і побачив як автомобіль позивача стоїть на зупинці для маршрутних транспортних засобів, чим суттєво перешкоджав руху інших транспортних засобів. Аварійна світлова сигналізація ввімкнена не була. Він з напарником підійшли до транспортного засобу, виявили, що водій в автомобілі відсутній. Через деякий час, враховуючи, що водій не зявляється, а транспортний засіб суттєво перешкоджає руху, прийняли рішення про можливу евакуацію транспортного засобу, в звязку з чим, були виявлені та опитані свідки. Після цього зявився водій, якому вони представились, розяснили суть вчиненого правопорушення. У відповідь на це водій, як було встановлено у ході спілкування та перевірки документів, ОСОБА_1, спочатку пояснив, що він залишив автомобіль на зупинці, оскільки йому стало погано за кермом і він відійшов щоб купити води. В подальшому ОСОБА_1 став стверджувати, що він не керував транспортним засобом, а прийшов лише його забрати з зупинки, оскільки його залишила інша особа, але не повідомляв хто саме. Позивач ніяких клопотань та заяв не робив, змінював свої пояснення, щоб уникнути відповідальності. Справа була розглянута на місці вчинення правопорушення і винесена постанова. Діюче законодавство не забороняє накладання адміністративного стягнення поліцейським безпосередньо на місці вчинення правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху. Підстав для перенесення розгляду справи не було. Висновок про наявність складу адміністративного правопорушення, винуватість позивача він зробив на підставі зібраних доказів факту порушення ПДР, у тому числі даних відеофіксації, пояснень свідків. Права позивачу роз'яснювались, про що свідчить його підпис в постанові. Копію постанови позивач отримав, про що також розписався в постанові. Вважає, що його дії є правомірними і підстав для скасування постанови немає.

Представник третьої особи УПП в м.Запоріжжі ДПП ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, вважає, що постанова поліцейського винесена з дотриманням вимог закону і його дії є правомірними. Позивач не заперечує, що деякий час транспортний засіб стояв на зупинці для громадського транспорту, тобто визнає факт порушення ПДР, але вчиняє спробу уникнути адміністративної відповідальності, вказуючи неправдиві відомості про те, що не він залишив вказаний автомобіль в забороненому для стоянки місці, а інша особа. Доводи позивача щодо порушення вимог ст.276 КУпАП щодо місця розгляду адміністративної справи є хибними, оскаржувана позивачем постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена правомірно, на законних підставах, без порушення процедури розгляду, та є такою, що скасуванню не підлягає. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

При вирішенні цієї справи суд керується принципом верховенства права (ст. 8 КАС України) відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 69,70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна діяльність чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління.

Судом встановлено, що 18.06.2016р. поліцейським роти №1 батальйону №1 УПП в м.Запоріжжі ДПП ОСОБА_2 винесена постанова серії ПС3 №035508 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.3 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. в звязку з тим, що ОСОБА_1 18.06.2016р. о 11.50 год. керуючи транспортним засобом Renault Trafic, державний номер НОМЕР_1, в м.Запоріжжя по пр.Ювілейному, біля буд.24, здійснив стоянку на зупинці для громадського транспорту, чим суттєво заважав руху інших транспортних засобів та порушив вимоги п. 15.9 е) Правил дорожнього руху.

Частина 3 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення водіями правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР).

Відповідно до п.1.9. ПДР,особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.10. ПДР, стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Згідно п. 15.1 ПДР України зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Згідно п. 15.2 ПДР України за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Таким чином у певних випадках зупинка чи стоянка дозволяється поза спеціально відведених місць чи узбіч. Разом із тим, водій повинен виконувати вимоги Правил, якими заборонено здійснення стоянки чи зупинки в конкретно вказаних місцях.

Відповідно до п.15.9 е) ПДР зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знаку такої зупинки з обох боків.

Згідно з застереженнями, які містяться в п. 15.10 а) ПДР, стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Відповідно до п.15.14 ПДР, у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами п.п.9.9-9.11 цих Правил.

Відповідно до п.9.9 а) ПДР, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Відповідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема це частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, утому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ухваленому 29.06.2007 року у справі «ОГаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати, постановив, що будь яка особа яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі.

В якості доказу відповідачем суду надано запис відеофіксації правопорушення, яка була переглянута в судовому засіданні у присутності сторін. З запису відеофіксації вочевидь вбачається, що автомобіль позивача знаходився та стояв саме на зупинці для громадського транспорту на пр.Ювілейному в м.Запоріжжя, чим заважав руху інших транспортних засобів.

Жодних переконливих підстав своєї невинуватості в інкримінованому правопорушенні позивач не надав, всі його позовні вимоги зводяться до висвітлення порушень норм процесуального права з боку поліцейського, що в судовому засіданні не було встановлено.

Твердження позивача про те, що транспортний засіб був залишений на зупинці громадського транспорту іншою особою, яка вимушена була зупинитися на зупинці через раптове погіршення стану здоровя, у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Позивачем у судовому засіданні не доведено та не представлено доказів які вказують на керування автомобілем іншою особою та неправомірність дій працівника поліції при виявленні порушення ПДР та притягненні його до адміністративної відповідальності.

Натомість відповідач, заперечуючи проти позову, надав суду належні та допустимі докази на підтвердження правомірності прийняття ним вищевказаної постанови, зокрема, докази, передбачені ст. 251 КУпАП, ст. 69 КАС України, на підтвердження факту допущення порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху, як це зазначено в постанові про адміністративне правопорушення, а саме здійснення позивачем стоянки ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів.

Позивачем не представлено належних доказів в обґрунтування обмеження реалізації ним прав, закріплених статтею 268 КУпАП. Напроти, в судовому засіданні позивач підтвердив, що права йому розяснювались, ним висловлювались свої заперечення та доводи по суті правопорушення, але працівник поліції не взяв їх до уваги, клопотання ним не заявлялись, правовою допомогою він не скористався свідомо, хоча мав таку можливість.

Таким чином, оскаржувана постанова винесена з врахуванням та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності в діях позивача ознак правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність за ч.3 ст. 122 КУпАП, на підставі доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення.

Крім того, суд не приймає доводів позивача про те, що відповідачем було порушено вимоги ст. 276 КУпАП та неправомірно розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці вчинення, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, підвідомчий Національній поліції, і відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП, здійснюється, уповноваженими органами (посадовими особами) саме на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

На думку суду, підстави незгоди з притягненням до адміністративної відповідальності, висунуті позивачем, свідчать про спробу позивача уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, та не приймаються судом до уваги.

Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 при розгляді справи про адміністративне правопорушення та накладанні адміністративного стягнення на позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом, тому підстав для визнання його дії протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності немає. В звязку з чим в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Повний текст постанови виготовлено 02.09.2016р.

Керуючись ст.19, 62 Конституції України, ст.7, 9, 122, 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р., ст.2, 8, 9, 11, 14, 159-162, 171-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції у м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: