Справа № 585/2614/16-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 р. Справа № 585/2614/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.07.2016р. по справі № 585/2614/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Роменської міської ради

про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом, в якому просила суд: визнати дії відповідача щодо відмови їй у призначенні виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг - протиправними; зобов'язати відповідача призначити їй виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з моменту порушення права на грошову допомогу; стягнути з відповідача судовий збір сплачений за подачу заяви у розмірі 551 грн. 20 коп.

Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.07.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 7, 159 КАС України, Постанови Кабінету Міністрів України № 352 від 08.06.2016 р., з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Позивач подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі .

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про надання уточнюючої інформації щодо включення її у список внутрішньо переміщених осіб, яким призупинено дію довідки про взяття на облік та нарахування видів соціальної допомоги ( а.с.10).

30.05.2016 року Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Роменської міської ради позивачу було направлено роз'яснення в якому зазначено, що у зв'язку з численними зверненнями внутрішньо переміщених осіб до УПСЗН виконкому Роменської міської ради щодо подовження виплат щомісячної адресної допомоги, 6 травня 2016 року відбулося засідання «круглого столу». На виконання протокольного рішення засідання «круглого столу» направлено лист від 13.05.2016 року № 03-23/1664 до КМУ з метою вирішення питання призначення та виплати щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, без проставлення на довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відмітки Територіального підрозділу ДМС про реєстрацію місця проживання осіб, що зазначено в постанові КМУ від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» ( а.с.11-12).

Не погодившись із вказаною відповіддю, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент винесення рішення по справі предмет спору відсутній, оскільки Рішенням міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 22.07.2016 року ОСОБА_1 призначено щомісячну адресну допомогу.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Роменської міської ради від 10.05.2016 року № НОМЕР_1 (а.с. 21). Із вказаної довідки та копії паспорта позивача вбачається, що позивач перемістилася з тимчасово окупованої території та до цього часу постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

26 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Роменської міської ради з приводу призначення їй щомісячної адресної допомоги як особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

30.05.2016 року Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Роменської міської ради позивачу було направлено роз'яснення, в якому зазначено, що їй не призначено щомісячну адресну допомогу відповідно до заяви від 26.05.2016 року згідно з пунктом 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 509 «Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» (зі змінами і доповненнями) через відсутність відмітки територіального підрозділу Державної міграційної служби на зворотному боці довідки про взяття на облік (а.с. 11, 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Згідно з ч. 3 ст. 4 вищевказаного Закону для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім'ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, передбачає, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців (п.2 Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач була взята відповідачем на облік як внутрішньо переміщена особа та отримувала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Повідомленням про відмову в наданні допомоги переміщеним особам на проживання позивачу було повідомлено про непризначення щомісячної адресної допомоги відповідно до заяви від 26.05.2016 року згідно з п. 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 року №509, а саме через відсутність на зворотному боці довідки відмітки Територіального підрозділу ДМС.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи було вилучено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, визначених Законом України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Пунктом 4 частини 2 розділу І Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» доповнена частина 1 статті 4 Закону України від 20.10.2014 року «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», яка наголошує, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Отже, з часу набрання чинності цим Законом, а саме з 13.01.2016 року, проставляння територіальними підрозділами Державної міграційної служби України відмітки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці, не є необхідним, оскільки саме Міністерство соціальної політики визначено відповідальним за забезпечення формування та ведення, а на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення покладено завдання щодо вирішення питання стосовно видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, реєстрації та постановки її на облік в Єдиній інформаційній базі.

Такий висновок також випливає з того, що вносячи зміни Законом України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», законодавець виключив п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», норма якого передбачала обов'язок внутрішньо переміщеної особи один раз на шість місяців з'являтися до відповідного структурного підрозділу уповноваженого органу міграційної політики.

Колегія суддів зазначає, що відмовляючи у призначенні та виплаті щомісячної адресної грошової допомоги, відповідач виходив з того, що листом Міністерства соціальної політики України від 20.01.2016 року №756/01/14-16/081 було роз'яснено, що до внесення змін до Постанов КМУ №505, №509 механізм обліку внутрішньо переміщених осіб та призначення їм щомісячної адресної допомоги залишається незмінним, не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Пунктом 2 розділу ІІ Перехідних положень Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено необхідність Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

На час відмови відповідача в наданні позивачу адресної грошової допомоги Кабінетом Міністрів України не було видано нормативно-правових актів, спрямованих на приведення їх у відповідність із внесеними до Закону змінами.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади, та п. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України, яка є єдиним органом законодавчої влади.

Вища юридична сила закону також полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

З огляду на принцип законності пріоритет закону над підзаконними актами, посилання відповідача як на підставу відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги на п. 7-1 Порядку через відсутність відмітки територіального підрозділу Державної міграційної служби на зворотному боці довідки про взяття на облік, є таким, що не відповідає діючому законодавству.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови їй у призначенні виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг є такими, що підлягають задоволенню.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови в частині відмови в задоволенні позову щодо визнання протиправними дій відповідача, які полягають у відмові ОСОБА_1 в призначенні їй виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг були порушені норми чинного матеріального права, і як наслідок апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню в цій частині з прийняттям в цій частині нової постанови про задоволення позовних вимог.

Щодо зобов'язання відповідача призначити позивачу виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з моменту порушення права на грошову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції від 22.07.2016 року ОСОБА_1 призначено виплату державної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, що підтверджується копією довідки Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Роменської міської ради від 25.07.2016 року № 15 (а.с. 35). Допомога призначена з 13.05.2016 року по 12.11.2016 року, тобто з моменту звернення позивача із заявою.

Таким чином, на даний час позивачу призначена та виплачується щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з моменту порушення права на грошову допомогу.

Отже позовні вимоги в цій частині є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не вирішено питання судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 94 КАС якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За правилом частини шостої статті 94 КАС якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 за подання адміністративного позову було сплачено судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. 1). Проте, з платіжного доручення від 10.06.2016 року № 728 вбачається, що судовий збір сплачено громадською організацією "Кримсос".

Таким чином, підстави для стягнення витрат зі сплати судового збору за подачу адміністративного позову в розмірі 551, 20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Роменської міської ради на користь позивача відсутні, оскільки судовий збір сплачено громадською організацією "Кримсос".

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.07.2016 р. по справі № 585/2614/16-а в частині відмови в задоволенні позову щодо зобов'язання відповідача призначити позивачу виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг з моменту порушення права на грошову допомогу, прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.07.2016р. по справі № 585/2614/16-а скасувати в частині відмови в задоволенні позову щодо визнання протиправними дій відповідача, які полягають у відмові ОСОБА_1 в призначенні їй виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. Визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні їй виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

В іншій частині постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.07.2016 року по справі № 585/2614/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови виготовлений 02.09.2016 р.