Справа № 819/1799/15
Суддя: Подлісна І.М.
Дата ухвалення: 2016-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1799/15

26 серпня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

при секретарі судового засідання Павловського Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про скасування постанов про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №14032039 від 24.10.2012 року, ВП №32403310 від 26.10.2012 року та ВП №32403300 від 26.10.2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області про скасування постанов "Про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №14032039 від 24.10.2012 р., ВП № 32403310 від 26.10.2012 р., ВП №32403300 від 26.10.2012 р. посилаючись на те, що вони винесені з порушенням вимог чинного законодавства, відтак є незаконними.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на те, що вони винесені з порушенням вимог чинного законодавства, відтак є незаконними.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, з'ясувавши усі обставини та перевіривши їх доказами приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

24 жовтня 2012 року відділло державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області прийнята постанова №14032039 про стягнення з позивача ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 45 337,68 гривень.

26 жовтня 2012 року відповідачем відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області прийняті постанови №32403310 та №3243300 про стягнення з позивача ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 31 640,13 гривень та 301,20 гривень.

Як вбачається з постанови від 24.10.12 року, стягнення виконавчого збору зумовлене невиконанням позивачем у встановлений державним виконавцем строк виконавчого листа Заліщицького районного суду №2-54 від 18.02.09 року.

Як видно з постанов від 26.10.12 року, стягнення виконавчого збору зумовлене невиконанням позивачем у встановлений державним виконавцем строк виконавчого листа Заліщицького районного суду №2-1579 від 18.04.12 року.

У відповідності до постанови від 24.10.12 р. встановлено, що постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 03.08.09 р. було запропоновано ОСОБА_1 виконати згаданий виконавчий лист суду протягом 7 днів.

Згідно з постанов №32403310 та №32403300 від 03.05.12 р. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом Заліщицького районного суду №2-1579 від 18.04.12 р. коштів на користь ВАТ «ОСОБА_3 Аваль».

В силу вимог ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судом встановлено, що постанови про відкриття виконавчого провадження позивач ОСОБА_1 не одержував і вони не направлялись позивачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення.

У відповідності до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10% суми, шо підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Будучи необізнаним про наявність будь-яких виконавчих проваджень з приводу обумовлених виконавчих листів Заліщицького районного суду, позивач добровільно виконав вказані судові рішення у вересні 2012 року, що підтверджується листом ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» від 26.09.12 року.

Таким чином, позивач не знав і не міг знати про наявність до нього вимог органу державної виконавчої служби, у зв'язку з чим не може нести відповідальність у вигляді стягнення сум виконавчого збору за несвоєчасне виконання вимог державного виконавця.

Спірні постанови оскаржувались позивачем в цивільно-процесуальному порядку та були задоволені Заліщицьким районним судом, що підтверджується ухвалою від 28.01.13 по справі №597/43/13-ц.

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 04.06.15 вказана ухвала суду першої інстанції була скасована, а справа направлена в Заліщицький районний суд для вирішення питання щодо прийняття скарги до розгляду з огляду на ту обставину, що оспорені постанови є самостійним виконавчим документом, що не був виданий судом загальної юрисдикції, у зв'язку з чим правомірність їх прийняття може бути предметом спору виключно адміністративного провадження.

Враховуючи ту обставину, що позивачу не було роз'яснено до якого суду і в якому порядку слід оскаржувати спірні постанови, а ухвала Заліщицького районного суду від 28.01.13 р. була скасована лише 04.06.15 р., суд вважає, що він пропустив строк на оскарження спірних постанов до Тернопільського окружного адміністративного суду з поважних причин.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадiя судового провадження та примусове виконання рiшень iнших органiв (посадових осiб) це сукупнiсть дiй органiв i посадових осiб, що спрямованi на примусове виконання рiшень судiв та iнших органiв (посадових осiб), якi провадяться на пiдставах, в межах повноважень та у спосiб, визначених цим Законом, iншими нормативно-правовими актами, прийнятими вiдповiдно до цього Закону та iнших законiв, а також рiшеннями, що вiдповiдно до цього Закону пiдлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днiв з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про вiдкриття виконавчого провадження в якiй вказує про необхiднiсть боржнику самостiйно виконати рiшення у строк до семи днiв з моменту винесення постанови та зазначає, що у разi ненадання боржником документального пiдтвердження виконання рiшення буде розпочате примусове виконання цього рiшення iз стягненням з боржника виконавчого збору i витрат, повязаних з органiзацiєю та проведенням виконавчих дiй, передбачених цим Законом.

Сам по собі сплив строку, наданого для добровiльного виконання рiшення суду, не є тiєю достатньою пiдставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збiр стягується на пiдставi постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рiшення добровiльно не виконано, а державним виконавцем вчинено дiї, спрямованi на примусове виконання, якi в цьому випадку не вчинялися.

Окрiм того, положеннями ч. 3 ст. 27 зазначеного Закону передбачено, що у разi отримання документального пiдтвердження про повне виконання рiшення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закiнчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збiр та витрати, повязанi з органiзацiєю та проведенням виконавчих дiй, у такому разi з боржника не стягуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України "Про виконавче провадження" (стара редакція) у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми .

В судовому засіданні встановлено, що державним виконавцем фактично, як цього вимагає Закон сума боргу по виконавчому листі № 2-54 від 18.02.2009 р. не стягувалась, оскільки вказане рішення суду було виконано добровільно і стягувач ПАТ "Райфайзен банк Аваль"подав заяву про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із повним виконанням зобов'язання, а відтак відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин виконавчий збір не стягується.

При цьому посилання представника відповідача на те, що згідно висновку експерта №92/93/16-22 від 12.05.2016 р. підписи від імені ОСОБА_1 в акті опису та арешту майна від 24.12.2009 р. та в постанові про відкриття виконавчого провадження від 03.08.2009 р. виконано самим позивачем, що свідчить про правомірність винесення державним виконавцем постанов про стягнення виконавчого збору є помилковим.

Сам по собі факт обізнаності позивача про існування виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-54 від 18.02.2009 р. не є підставою для стягнення з нього виконавчого збору.

Що стосується винесення постанов про стягнення виконавчого збору по виконанню рішення суду за виконавчими листами виданими після всупу в силу нової редакції Закону України "Про виконавче провадження", а саме №2-1579 від 18.04.2012 р., то судом не встановлено факту вчинення вiддiлом державної виконавчої служби в межах цих виконавчих проваджень заходiв примусового виконання рiшення.

Вiдповiдно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рiшення є звернення стягнення на кошти та iнше майно боржника, звернення стягнення на заробiтну плату (заробiток), доходи, пенсiю, стипендiю боржника, вилучення в боржника i передача стягувану певних предметiв, зазначених у рiшеннi; iншi заходи, передбаченi рiшенням.

Аналогічна правова позиція про те, що якщо судом не встановлено факту вчинення вiддiлом державної виконавчої служби в межах виконавчого провадження заходiв примусового виконання рiшення, то сам по собі сплив строку, наданого для добровiльного виконання рiшення суду, не є тiєю достатньою пiдставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника, а в такому випадку необхiдно ще вчинення державним виконавцем дiй, спрямованих на примусове виконання рішення висловлена в постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року по справі №3-218гс14.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

За вказаних обставин з врахуванням того, що судом не встановлено факту вчинення відділом державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області в межах двох виконавчих проваджень заходiв примусового виконання рiшення позовна заява є підставною та підлягає до задоволення.

Таким чином постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області "Про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №14032039 від 24.10.2012 р., ВП № 32403310 від 26.10.2012 р., ВП №32403300 від 26.10.2012 р. слід скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже слід стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 2 486 гривень 70 копійок за рахунок бюджетних асигнувань відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області.

керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити. Постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області "Про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №14032039 від 24.10.2012 р., ВП № 32403310 від 26.10.2012 р., ВП №32403300 від 26.10.2012 р. - скасувати.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі 2 486 (дві тисячі чотириста вісімдесят шість) гривень 70 копійок за рахунок бюджетних асигнувань відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Тернопільській області.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Подлісна І.М.

копія вірна

Суддя Подлісна І.М.