Справа № 808/296/16
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року , о 13:15 годині,Справа № 808/296/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Матяш О.В.,

за участю секретаря Передерій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя

справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що, на підставі хибних висновків акту перевірки №1029/0828-1702/НОМЕР_1 від 02.10.2015 про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення №001681702 від 15.10.2015 про визначення позивачу суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 631744,8 гривень, в тому числі за основним платежем - 505395,84 гривень та штрафними санкціями - 126348,96 гривень.

Позивач не згоден з вказаним повідомленням-рішенням, вважає, що воно прийнято без дотримання норм чинного податкового законодавства та підлягає скасуванню, оскільки під час перевірки ним було надано податковим інспекторам всі необхідні документи первинного бухгалтерського обліку, й зауважень до останніх в акті перевірки не відображено. Також, придбаний товар у ФГ «Золоте руно 2013» використано ним у власній господарській діяльності, а єдиною підставою для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між ним та вказаним контрагентом є посилання відповідача на акт позапланової перевірки ФГ «Золоте руно 2013» №268/22/35323624 від 13.08.2014, яким нібито встановлено відсутність ФГ «Золоте руно 2013» за місцем знаходження та анулювання свідоцтва платника ПДВ. Проте, такі висновки контролюючого органу спростовані судовим рішенням, яким скасовано рішення податкового органу про анулювання свідоцтва платника ПДВ за зобовязано податківців поновити ФГ «Золоте руно 2013» в Реєстрі платників ПДВ.

Позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №001681702 від 15.10.2015 про визначення позивачу суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 631744,8 гривень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов, виходячи із викладених в ньому підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні, зазначивши в запереченнях, що реальність проведених господарських операцій ФГ «Золоте руно 2013» не підтверджується у звязку з відсутністю платника за податковою адресою, неподанням податкової звітності за липень 2014 року, відсутністю найманих працівників у потрібній кількості, реєстрацією платника за адресою масової реєстрації, ненаданням бухгалтерських регістрів, відсутністю складських приміщень, ненаданням під час перевірки будь-яких документів.

В судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які показали, що працюють на ФОП ОСОБА_1 водіями вантажних автомобілів. У липні 2014 року вони здійснювали перевезення насіння соняшника, поставленого ФГ «Золоте руно 2013» на адресу позивача. Перевезення здійснювалося з ТОВ «Зачепілівське хлібоприймальне підприємство», розташованого в Харківській області, Зачепилівський район, смт. Зачепілівка, на підставі товарнотранспортних накладних.

Вислухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши наявні у справі докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, результати якої викладені в акті перевірки №1029/0828-1702/НОМЕР_1 від 02.10.2015 (а.с. 12-43).

За результатами перевірки ДПІ дійшла висновку про порушення позивачем вимог: 1) пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. «а» п. 176.1 ст. 176, п.п. 177.2, 177.4, 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України (далі ПК), а саме заниження податкових зобовязань з податку з доходів фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності на загальну суму 505395,84 гривень, включення до декларації про отримані доходи за 2014 рік перекручених даних, неналежне ведення обліку доходів і витрат; 2) пп. 1 п.2 ст. 6, п.п.3, 5 ст. 7, п.п. 2, 8, 12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» №2464-VІ від 08.07.2010 та на підставі п.п. 3.3 розділу ІІІ, абзацу другого пп. 2 п. 4.5 розділу ІV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України №455 від 09.09.2013, ненарахування та несплата у строки, зазначені відповідно до Закону №2464-VІ абзацем другим пп.2 п. 4.5 розділу ІV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міндоходів України №455 від 09.09.2013, сум єдиного внеску за 2014 рік на загальну суму 35924,9 гривень (а.с.42).

15.10.2015, на підставі вищевказаного акту, ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобовязання, за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, за основним платежем на 505395,84 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 126348,96 гривень (а.с.11).

Як вбачається з акту перевірки, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали наступні висновки контролюючого орагну: ФОП ОСОБА_1 не мав права на віднесення до складу валових витрат грошових коштів, сплачених на рахунки ФГ «Золоте руно 2013», так як реальність проведених господарських операцій ФГ «Золоте руно 2013» не підтверджується у звязку з відсутністю останнього за податковою адресою, неподанням податкової звітності за липень 2014 року, відсутністю найманих працівників у потрібній кількості, реєстрацією за адресою масової реєстрації, ненаданням бухгалтерських регістрів, відсутністю складських приміщень, ненаданням під час перевірки будь-яких документів. Підприємство ФГ «Золоте руно 2013» формувало валовий дохід та податкові зобовязання з ПДВ лише для податкової вигоди у вигляді формування валових витрат та надання податкового кредиту з ПДВ іншим особам, що зменшує чистий оподатковуваний дохід та, відповідно, сплату в бюджет податків, в тому числі податку з доходів фізичних осіб.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити таке.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 28.04.2014 між ФОП ОСОБА_1 та ФГ «Золоте руно 2013» був укладений договір поставки № 37 на поставку соняшника (а.с.61-62). Сторонами також були підписані додаткові угоди № 1 від 28.04.2014, № 2 від 14.05.2014, № 3 від 22.05.2014 до договору № 37, згідно з якими ФГ «Золоте руно 2013» поставлено позивачу соняшник, згідно з видатковими накладними, на загальну суму 2972916,67 гривень.

На підтвердження виконання умов вказаного договору до матеріалів справи надано: видаткові накладні №1228 від 05.05.2014, №228/1 від 06.05.2014, №РН-0000245 від 22.05.2014, №РН-00245/1 від 29.05.2014, №РН-00245/2 від 30.05.2014, №РН-00245/3 від 02.06.2014, №РН-0000320 від 05.06.2014, №РН-0000321 від 23.06.2014, №РН-0000322 від 24.06.2014, №РН-0000323 від 26.06.2014, №РН-0000324 від 27.06.2014, №РН-0000325 від 01.07.2014 (а.с.66, 69, 72, 74, 78, 82, 86, 89, 91, 94, 97, 100); податкові накладні №1228/2 від 28.04.2014, №245/2 від 15.05.2014, №246/2 від 19.05.2014, №№247/2, 252/2, 253/2, 254/2 від 23.05.2014, №271/2 від 30.05.2014 (а.с.102-109).

Розрахунки між суб'єктами господарювання за поставлений товар проводились згідно з платіжними дорученнями №89 від 28.04.2014, №115 від 15.05.2014, №120 від 15.05.2014, №123 від 19.05.2014, №129 від 23.05.2014, №130 від 23.05.2014, №132 від 23.05.2014, №133 від 23.05.2014, №146 від 30.05.2014 (а.с.110-118).

Перевезення соняшника здійснював позивач власним автотранспортом згідно з товарнотранспортними накладними (а.с.67-68, 70-71, 73, 75-77, 79-81, 83-85, 87-88, 90, 92-93, 95-96, 98-99, 101). Також, до матеріалів справи надано журнал реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах з 20.05.2014 по 15.01.2015 (а.с.144), договори оренди вантажного транспорту №№1-А, 2-А, 3-А, 6-А, 7-А, 9-А, 10-А, 11-А, 12-А, 14-А від 01.01.2014 (а.с.115-164), трудові договори з водіями вантажних автомобілів (а.с.165-170).

На підтвердження використання придбаного соняшника в своїй господарській діяльності до матеріалів справи позивачем надано договір купівлі-продажу від 18.03.2002 будівлі за адресою: вул. Леніна 1-б в с. Розумівка Запорізького району Запорізької області (а.с.171-172), висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи ДЗ «Запорізька районна санітарно-епідеміологічна станція в Запорізькій області» МОЗ України №75 від 05.05.2009 про відповідність будівлі, розташованої за адресою вул. Леніна буд. 1 Б, корп. 7, с. Розумівка Запорізького району Запорізької області, вимогам санітарного законодавства і можливість здійснення господарської діяльності з виготовлення соняшникової нерафінованої олії (а.с.173), експлуатаційний дозвіл №70424/06/3 від 18.05.2010 (а.с.175).

Правомірність відображення вказаних господарських операцій у податковому обліку з податку на доходи фізичних осіб позивача заперечується відповідачем в акті перевірки.

Згідно з пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 ПК, платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Відповідно до п.п. 138.1, 138.2 ст. 138 ПК (в редакції, чинній на момент вчинення вказаних господарських операцій), витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з пп. «а» п. 176.1 ст. 176 ПК (в редакції, чинній на момент вчинення вказаних господарських операцій), платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 ПК, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Суд зазначає, що, відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 3 Закону № 996-ХІV передбачено, що бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також в п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/ 704 (далі - Положення), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону та п.2.4 Положення, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок. Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі ст. 1 Закону № 996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Суд зазначає, що оглянуті первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи виписані реально існуючими на час вчинення угоди суб'єктами права.

Тобто, надані первинні бухгалтерські документи по формі та за змістом відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Документи, які надані позивачем, суд вважає достатніми та такими, що підтверджують факт отримання послуг від контрагента. За таких обставин підстави для невключення сум по таким операціям до складу витрат позивача відсутні.

Суд вважає за необхідне зазначити, що весь придбаний товар відповідає напрямку господарської діяльності позивача. Отже, укладання договорів позивача з ФГ «Золоте руно 2013» безпосередньо повязано з його господарською діяльністю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність первинних документів є достатньою підставою для відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку, а оскільки дані податкового обліку базуються на даних бухгалтерського обліку, висновок відповідача щодо незаконності віднесення сум по господарським операціям до складу витрат є необґрунтованим, що зумовлює відсутність підстав для висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

З матеріалів справи вбачається, що у позивача на момент проведення перевірки були наявні всі необхідні первинні документи, на підставі яких ФОП ОСОБА_4 задекларовано суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб по операціям з ФГ «Золоте руно 2013» у липні 2014 року, а саме: договір, видаткові та податкові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення. Вказані первинні документи залучені до матеріалів справи. За змістом вказаних документів вбачається, що позивачем з насіння соняшника виготовлялася олія соняшникова, які згодом реалізовувалися покупцям.

Обставина перевезення соняшника за спірним договором з ТОВ «Зачепілівське хлібоприймальне підприємство», розташованого в Харківській області, Зачепилівський район, смт. Зачепілівка, на підставі товарно-транспортних накладних підтверджена в судовому засіданні показаннями свідків.

Також на підтвердження реальності поставки соняшника ФГ «Золоте руно 2013» позивач надав до матеріалів справи копію журналу реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах, складеного ТОВ «Зачепілівське хлібоприймальне підприємство».

На момент вчинення спірної господарської операції з позивачем ФГ «Золоте руно 2013» було зареєстрованим субєктом господарювання та платником податку на додану вартість. Податкові накладні, виписані ФГ «Золоте руно 2013» на адресу позивача, складені з дотриманням вимог законодавства щодо форми, порядку їх оформлення та реєстрації. Анулювання свідоцтва платника ПДВ ФГ «Золоте руно 2013», згідно акту, проведено за рішенням Полтавської ОДПІ 22.07.2014, тобто пізніше дат виписки податкових накладних.

Крім того, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 у справі №804/12601/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015, задоволено позов ФГ «Золоте руно 2013» до Полтавської ОДПІ ГУ Міндоходів у Полтавській області та визнано протиправним й скасовано рішення Полтавської ОДПІ №11 від 22.07.2014 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ФГ «Золоте руно 2013», зобовязано ОДПІ поновити ФГ «Золоте руно 2013»у Реєстрі платників податку на додану вартість, внести до Реєстру платників податку на додану вартість запис про відміну анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ФГ «Золоте руно 2013» (а.с.119-126).

З цих же підстав суд не приймає до уваги посилання ДПІ на відсутність ФГ «Золоте руно 2013» за місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» №755-IV від 15.05.2003, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Таким чином, відомості, якими позивач володів на момент здійснення господарських операцій з контрагентом ФГ «Золоте руно 2013», відповідають тим, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а отже є достовірними.

Щодо посилань ДПІ на відсутність у контрагента позивача фізичних та технічних можливостей для здійснення операцій, суд зазначає, що, відповідно до ч. 1 ст. 133 Господарського кодексу України, основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права- право господарського відання, право оперативного управління. Господарська діяльність може здійснюватися також на основі інших речових прав (права володіння, права користування тощо), передбачених Цивільним кодексом України. Тому обставини, наведені ДПІ, не можуть бути доказом нездатності контрагента виконати взяті на себе зобов'язання.

Стосовно посилань відповідача на те, що ФГ «Золоте руно 2013» не звітувало за липень 2014 року, суд зазначає, що законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції.

Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Щодо висновків акту перевірки про формування ФГ «Золоте Руно 2013» валового доходу та податкових зобовязань з ПДВ лише для податкової вигоди в вигляді формування валових витрат та надання податкового кредиту з ПДВ іншим особам, то суд зауважує, що Податковий кодекс України для платників податків не передбачає ані обов'язок, ані право вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо ведення податкового обліку, подання декларацій, сплати податків тощо. Як видно з акту перевірки, відповідачем досліджені первинні документи, які підтверджують постачання товару від ФГ «Золоте руно 2013»: податкові накладні, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення про перерахування грошових коштів в оплату товару. Зазначені первинні документи, на думку суду, підтверджують реальність господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ФГ «Золоте руно 2014» - фактичне переміщення (транспортування) та приймання товару. Вказані ж в акті перевірки висновки щодо нереальності проведених господарських операцій з ФГ «Золоте руно 2013» є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.

Згідно з запереченнями на адміністративний позов, доводи відповідача про відсутність реальності проведення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ФГ «Золоте руно 2013» повязуються податковим органом лише з обставинами діяльності останнього, а саме: відсутність платника за податковою адресою; реєстрація платника за адресою масової реєстрації; ненадання бухгалтерських регістрів; відсутність складських приміщень; ненадання під час перевірки будь-яких документів.

Однак, відповідно до статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару, яка є платником податку, не покладено обов'язку здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податків тощо. Згідно статті 19 Конституції України, ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Також нормами Податкового кодексу України не встановлена відповідальність платника податку за не відображення господарської операції в податковому і бухгалтерському обліку його контрагента.

З огляду на вказане, добросовісний платник податків, який в силу покладеного на нього законом обовязку щодо сплати податків вступає у звязку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання такого обовязку іншими платниками податків. При придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму ПДВ продавцю в ціні товару, який зобов'язаний внести цю суму ПДВ до бюджету і у випадку невиконання свого обов'язку понести за це відповідальність. Якщо контрагент не виконав свої зобовязання перед державою та податковим органом, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення добросовісного платника податку права на віднесення сплачених ним сум до складу витрат, якщо останній має всі документальні підтвердження розміру таких витрат.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У постанові Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2015 в адміністративній справі №808/905/15, що набрала законної сили 24.05.2016 (ухвала Вищого адміністративного суду України від 24.05.2016), надано правову оцінку реальності господарських взаємовідносин позивача з ФГ «Золоте руно 2013» по договору поставки №37 від 28.04.2014 в квітні травні 2014 року.

Вказаним судовим рішенням визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ № від 03.02.2015, прийняте на підставі висновків акту перевірки №33/17- від 23.01.2015 щодо відсутності факту реального здійснення господарських операцій з ФГ «Золоте руно 2013» в квітні травні 2014 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч цим вимогам ДПІ як субєктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 94 КАС України, присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають здійснені ним документально підтверджені судові витрати: судовий збір у розмірі 6317,45 гривень, сплачений згідно з платіжним дорученням №525 від 18.01.2016 (а.с.7).

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області форми «Р» № від 15.10.2015, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобовязання за платежем - податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 505395 (пятсот пять тисяч триста девяносто пять) гривень 84 копійок за основним платежем та 126348 (сто двадцять шість тисяч триста сорок вісім) гривень 96 копійок за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області судові витрати у розмірі 6317 (шість тисяч триста сімнадцяти) гривень 45 копійок.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови у повному обсязі шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Матяш