Справа № 320/2866/16-а(2-а/320/120/16)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 серпня 2016 рокусправа №320/2866/16-а(2-а/320/120/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді:ОСОБА_1, суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2016 року у справі №320/2866/16-а за позовом ОСОБА_2 до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 05.05.2016 року звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати їй пенсії та зобовязати відповідача відновити їй з 01.06.2015 року виплату пенсії за віком в повному обсязі, призначеної відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу»

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_2 з 01.06.2015 року по 31 грудня 2015 року.

Зобовязано Мелітопольське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити ОСОБА_2 виплату раніше призначеної пенсії за віком, призначеної відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» з 01.06.2015 року по 31 грудня 2015 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обовязковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 05.05.2009 року перебуває на обліку в Мелітопольському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з цього часу їй було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 року № 3723-XІ «Про державну службу». (а.с.23, 29).

Разом з тим позивачка продовжує працювати на посаді начальника відділу освіти Мелітопольської районної державної адміністрації та є державним службовцем, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с. 13-15).

З 01 квітня 2015 року пенсійним органом відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII призупинило виплату позивачу пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України від 16.12.1993 року № 3723-XІ «Про державну службу».

Позивач 20.04.2016 року звернулась до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про поновлення виплати їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XІ (а.с.12).

Пенсійним органом листом № 89/б-7 від 25.04.2016 року відмовлено ОСОБА_2 у поновленні виплати їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки вона продовжує перебувати (працювати) на державній службі, а відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким внесено зміни до Закону України «Про державну службу» , тимчасово з 01 квітня 2015 року до 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону, крім інвалідів I та II груп, інвалідів III групи та учасників бойових дій, на яких поширюється дія п.1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.(а.с. 11)

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких встановлено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки до 01 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято, з вказаної дати дня норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів («Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та інші), є скасованими, з чим погоджується колегія суддів.

За таких обставин, починаючи з вказаної дати на позивача не поширюються встановлені частиною першою статті 47 Закону (в редакції Закону від 02 березня 2015 року № 213-VIII) обмеження щодо виплати пенсії.

Тобто, з 01 червня 2015 року відсутні правові підстави для невиплати позивачу пенсії, оскільки з цього часу їй, як особі, яка підпадає під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, з 01.01.2016 року припинення виплати пенсій особам, які працюють на посадах, передбачених Законом України «Про державну службу», не повязано із призначенням спеціальної пенсії.

Так ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону від 24.12.2015 року № 911-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016 року, встановлено, тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Аналогічні приписи містяться в ч.4 ст. 37 Закону України «Про державну службу», в редакції Закону від 24.12.2015 року № 911-VII, відповідно до яких тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ( 3551-12 ), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Отже, припинення особам, які працюють на посадах та умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», виплати пенсії/щомісячного довічного грошового утримання з 01.01.2016 року законодавець не повязує з можливістю в подальшому призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання за спеціальними законами.

З урахуванням вказаного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з визначеним судом першої інстанції строком, з якого позовні вимоги належать задоволенню.

Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, який становить шість місяців. Цей строк обчислюється, якщо не встановлено інше, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 05.05.2016 року звернулась до суду з вимогами про визнання протиправними дій відповідача та зобовязання поновити їй виплату пенсії з 01.06.2015 року.

Про порушення свого права позивач знала з моменту припинення їй виплати пенсії та зміни законодавства про можливість відновлення такої виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частиною 1 ст. 102 КАС України передбачено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений за клопотанням особи, що бере участь у справі.

ОСОБА_2 в адміністративному позові взагалі не ставить питання про поновлення строку на звернення до суду, та згідно тексту позову та доданих до нього документів, колегія суддів не вбачає поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з вказаним позовом.

Згідно з ч.1 ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до п.9 ст.155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині періоду з 01.06.2015 року по 04.12.2015 року належить залишити без розгляду.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув дану адміністративну справу по суті правильно, проте з помилковим визначенням дати, з якої зобовязано відповідача провести призначення пенсії позивачу, що відповідно до приписів статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, обумовлює скасування постанови суду першої інстанції в зазначеній вище частині позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 203, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2016 року у справі №320/2866/16-а задовольнити частково.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2016 року у справі №320/2866/16-а в частині зобовязання відновити ОСОБА_2 виплату раніше призначеної пенсії за віком, призначеної відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» з 01 червня 2015 року по 04 грудня 2015 року скасувати і в цій частині залишити без розгляду.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2016 року у справі №320/2866/16-а в частині зобовязання відновити ОСОБА_2 виплату раніше призначеної пенсії за віком, призначеної відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» з 05 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак