Справа № 2а-8955/12/2070
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" серпня 2016 р. м. Київ К/800/16254/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Олендера І.Я., Лосєва А.М.,

за участю: секретаря Шевчук П.О.,

представника позивача Таранова О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2013 у справі №2-а-8955/12/2070 за позовом Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» до Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2012, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2013, у задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» до Чугуївської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державне підприємство «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» 21.03.2013 звернулось з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 28.03.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2013, прийняти нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, статей 203, 228 Цивільного кодексу України, статей 7, 9, 11, 70, 71, 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Чугуївською об'єднаною державною податковою інспекцією проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість під час здійснення фінансово-господарських операцій з платником податків ФОП ОСОБА_2 за період з 01.03.2011 по 31.03.2011.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, статей 203, 228 Цивільного кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість та податку на прибуток.

За результатами перевірки Чугуївською об'єднаною державною податковою інспекцією складено акт від 29.07.2011 №596/2311/00953042 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.08.2011 №, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 119400,00грн., у тому числі за основним платежем 119399,00грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1,00грн.; від 11.08.2011 №, яким визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у загальному розмірі 149250,00грн., у тому числі за основним платежем 149249,00грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1,00грн.

Висновок податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтується на безпідставному формуванні податкового кредиту та валових витрат по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2 з огляду на відсутність факту реального здійснення господарських операцій.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За змістом підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 зазначеного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат, є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів, оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Проте, слід наголосити, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з відсутності розумних економічних або інших причин (ділової мети) проведення операцій з ФОП ОСОБА_2

Проте, суд касаційної інстанції не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення попередніх інстанцій, оскільки останні ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентом, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи. При цьому, відповідно до вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем відповідно до договору на виробництво комбікормів на давальницьких умовах від 27.12.2010 №533 виготовлено комбікорм (ПК 6-7-11 Д гранула у кількості 250 тон) для Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтехпостач-Україна», який згідно наказів від 14.03.2011 №876 та від 16.03.2011 №898 відпущено замовнику.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будтехпостач-Україна» 14.03.2011 звернулось до Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» із листом №14/03, в якому просило комбікорм ПК 6-7-11 Д гранула у кількості 250 тон вважати власністю ФОП ОСОБА_2

ФОП ОСОБА_2 16.03.2011 звернувся до Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» із листом №311, в якому просив дозволу переоформити комбікорм ПК 6-7-11 у кількості 250 тон у власність Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів».

В той же час, накладною від 16.03.2011 №16/03 ФОП ОСОБА_2 продав позивачу продукцію (комбікорм ПК6-7) у кількості 250 тон та виписав на адресу позивача податкові накладні від 14.03.2011 №14 на суму ПДВ 33333,33грн. та від 16.03.2011 №16 на суму ПДВ 86065,42грн. із посиланням на договір поставки від 23.02.2006 №141.

Так, позивач в обґрунтування правомірності формування ним витрат та податкового кредиту на підставі податкових накладних від 14.03.2011 №14 та від 16.03.2011 №16 посилався на те, що придбання цієї партії комбікорму не пов'язане з операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Будтехпостач-Україна», проте судами попередніх інстанцій відповідні доводи позивача залишено поза увагою, правової оцінки їм не надано, як і не перевірено відповідні доводи первинними документами.

Для правильного вирішення справи судам необхідно з'ясувати зазначені обставини та перевірити чи дійсно поставка комбікорму ПК6-7 за податковими накладними від 14.03.2011 №14 та від 16.03.2011 №16 здійснювалася на підставі договору від 23.02.2006 №141, а не у зв'язку з передачею Товариством з обмеженою відповідальністю «Будтехпостач-Україна» товару, виготовленого позивачем, у власність ФОП ОСОБА_2; що відбулося з комбікормом, виготовленим для Товариства з обмеженою відповідальністю «Будтехпостач-Україна» за договором від 27.12.2010 №533; чи отримано позивачем оплату за виготовлення комбікорму за договором від 27.12.2010 №533 та чи було це відображено у податковій звітності.

З огляду на обставини, якими позивач обґрунтовує реальне придбання ним у ФОП ОСОБА_2 комбікорму, судам також варто перевірити наявність чи відсутність у позивача необхідності придбавати товар у зазначеного контрагента та можливість здійснення ним зазначених операцій.

Колегія суддів звертає увагу, що обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте суди попередніх інстанцій зазначених вимог процесуального законодавства не виконали, що і потягло за собою ухвалення судових рішень, які не відповідають статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Новопокровський комбінат хлібопродуктів» задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2013 у справі №2-а-8955/12/2070 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ І.Я. Олендер

__________________ А.М. Лосєв