Справа № 813/4574/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2016 року м. Київ К/800/12077/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Васильченко Н. В., Горбатюка С. А.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, за участю третіх осіб - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання незаконними та скасування декларації, свідоцтва та витягу, касаційне провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради (далі - Галицька РА ЛМР) звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - ДАБІ України), Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції (далі - Реєстраційна служба), за участю третіх осіб - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить:

визнати недійсною та скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ЛВ12 від 30 вересня 2013 року;

визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01 листопада 2013 року індексний № НОМЕР_1;

визнати незаконним та скасувати Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01 листопада 2013 року індексний № 12066222.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання судового рішення стосовно приведення балкону (тераси) у квартирі АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом демонтажу самочинної прибудови до будинку, приведення земельної ділянки до попереднього стану на місці будівництва та відновлення демонтованого балкону, 12 лютого 2015 року при виході держаного виконавця за вищевказаною адресою ОСОБА_1 пред'явив свідоцтво на право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 01 листопада 2013 року, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 12066222 від 01 листопада 2013 року та декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 30 вересня 2013 року № ЛВ12.

Відповідно до пред'явлених документів ОСОБА_1 оформлено право власності на реконструйовану квартиру. Разом з цим, всі будівельні роботи виконувались, не виходячи за геометричні розміри будинку та, згідно з дозволами, отриманими у встановленому порядку.

У зв'язку з цим, державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, тобто Галицькій РА ЛМР.

Позивач наголошує, що рішенням Галицького районного суду міста Львова від 08 червня 2007 року у справі № 2а-46/2007 визнано незаконним та скасовано розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1675 від 19 грудня 2001 року "Про розширення квартири АДРЕСА_1".

Вважаючи вищенаведені правовстановлюючі документи такими, що незаконно зареєстровані, позивач звернувсь до суду з вимогою про їх скасування.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2016 року, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі Галицька РА ЛМР, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати їх рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 02 червня 2014 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 43472151 стосовно зобов'язання ОСОБА_1 за власні кошти привести балкон (терасу) у квартирі АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом демонтажу самочинної прибудови до будинку, приведення земельної ділянки до попереднього стану на місці будівництва та відновлення демонтованого балкону.

Однак, 12 лютого 2015 року при виході державного виконавця за вищевказаною адресою ОСОБА_1 пред'явлено правовстановлюючі документи, у зв'язку з чим 17 лютого 2015 року прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, тобто Галицькій РА ЛМР.

Так, відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 01 листопада 2013 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 12066222 від 01 листопада 2013 року ОСОБА_1 оформлено право власності на реконструйовану квартиру.

Згідно з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 30 вересня 2013 року № ЛВ12, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, роботи щодо замірів та проектування реконструкції квартири виконувались відповідно до будівельного паспорту від 25 серпня 2005 року та дозволу на виконання будівельних робіт, виданого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що Галицькою РА ЛМР оскаржується реєстрація декларації, свідоцтва на право власності, а також Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що проведена суб'єктами владних повноважень, при цьому реєстрація декларації про готовність об'єкта до експлуатації породжує права та обов'язки тільки для того суб'єкта, якому вона адресована, тобто для ОСОБА_1.

Зазначена позиція була підтримана і Львівським апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначені висновки судів вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм процесуального права.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Положеннями пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у вищевказаній процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

За змістом статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З аналізу правовідносин, які склалися між сторонами вбачається, що оскаржувана Галицькою РА ЛМР реєстрація декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка здійснена суб'єктом владних повноважень породжує права та обов'язки тільки для суб'єкта, якому вона адресована, тобто для ОСОБА_1.

На переконання колегії суддів Вищого адміністративного суду України спірні відносини склалися стосовно реєстрації ДАБІ України декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка за своєю суттю вичерпала свою дію шляхом здійснення державної реєстрації права власності на реконструйовану квартиру, а тому подальше оспорювання правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на об'єкт нерухомості, у свою чергу, регулюється цивільним законодавством.

Отже, обраний Галицькою РА ЛМР спосіб захисту не призведе до відновлення порушених прав позивача, оскільки його вирішення не зможе розв'язати спірні відносини між ОСОБА_1 та позивачем.

Враховуючи те, що фактично у цій справі існує спір про право, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що питання правомірності дій ДАБІ України та Реєстраційної служби, дотримання ними процедурних питань під час видачі ОСОБА_1 правовстановлюючих документів на реконструйовану квартиру, що заявлені Галицькою РА ЛМР у позовних вимогах, повинні бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.

За приписами статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 222-224, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді Н. В. Васильченко

С. А. Горбатюк