Справа № 804/2090/15
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/2090/15

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

31 серпня 2016 року

справа № 804/2090/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Фірсіка Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року у справі №804/2090/15 за позовом Управління Пенсійного фонду України в м.Марганці Дніпропетровської області до публічного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» про відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах,-

в с т а н о в и В :

Управління Пенсійного фонду України в м.Марганці Дніпропетровської області звернулося до суду з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» суму витрат на виплату і доставку пенсій призначених на пільгових умовах за списком № 1 та за списком № 2 в розмірі 7216,78грн. В обґрунтуванні заявлених вимог, позивач посилається на те, що ПАТ «Маранецький рудоремонтний завод» в порушення Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» не перераховувало витрати на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у зв’язку з чим має заборгованість зі сплати фактичних витрат на виплату та доставку пенсій призначених на пільгових умовах (список №1, №2).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року позовні вимоги задоволено. Постанова суду мотивована обов’язком підприємства відшкодовувати Фонду фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, публічне акціонерне товариство «Марганецький рудоремонтний завод» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилався на те, що до розрахунків витрат на виплату та доставку пенсій включено осіб, яким призначено пенсії до набуття чинності Законом України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», тобто до 01.01.2004р. З цього приводу відповідач вказує на те, що витрати Пенсійного фонду України на доставку та виплату пенсій особам, які працювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особисто важкими умовами праці – за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за списком №2, до 01.01.2004р. не відшкодовувались підприємствами. Крім цього, заявник апеляційної скарги вказує на те, що УПФУ в м.Марганці Дніпропетровської області до розрахунків відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій включає суму відшкодування для осіб, які мають статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та досягли пільгового пенсійного віку. З цього приводу відповідач вказує на те, що включення до розрахунку витрат на виплату та доставку пенсій для зазначеної категорії осіб суперечить п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», яким визначено, що відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій здійснюється до набуття особою права на пенсію за віком.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної

інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами суд першої інстанції, з посиланням на вимоги Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування», правильно вказав на обов’язок підприємства відшкодовувати органам Пенсійного фонду фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Відповідно до абз.абз. 1, 3 п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації - робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" діяв Закон України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", абз. 4 п. 1 ст. 2 якого передбачалось, що для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пункт "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Крім цього, за правилами абз. 4 п. 2 прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Враховуючи, наведені норми матеріального права колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій про існування у відповідача обов'язку відшкодовувати органам Пенсійного фонду України суми фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту "а","б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Встановлені обставини справи, які не заперечуються відповідачем свідчать про те, що фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, стягнення яких є предметом спору у цій справі, стосуються саме пенсій, які призначені колишнім працівникам відповідача відповідно до пункту "а","б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що відшкодування таких витрати не повинно стосуватися осіб, яким призначено пільгові пенсії до 01.01.2004р., тобто до набуття чинності Законом України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування».

Аналіз вищенаведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що із набранням чинності Законом №1058 – ІV (з 1 січня 2004 року) витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на підставі пункту "а","б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", покриваються підприємствами та організаціями. Обов’язок підприємств та організацій з відшкодування понесених ПФУ після 1 січня 2004року витрат на виплату і доставку зазначених пенсій не пов'язаний із датою призначення такої пенсії чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу.

Винятком із цього правила є лише порядок покриття витрат на виплату та доставку пенсій особам, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, призначених з урахуванням вимог статті 14 Закону №1788-ХІІ.

Таким чином, доводи відповідача про неможливість відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, які були призначені до 01.01.2004р., є необґрунтованими.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що до розрахунку фактичних витрат УПФУ включено суму відшкодування для осіб, які мають статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи 4 категорії та досягли пільгового пенсійного віку. Натомість, по яким пенсіонерам такі відшкодування включені до фактичних витрат на виплату і доставку пенсій та у яких розмірах, відповідач не зазначає. У свою чергу, позивач вказаний факт заперечує та зазначає, що суми доплат, на які мають право особи постраждалі внаслідок аварії на ЧАЕС, не були включені до розрахунків, які направлені відповідачу. У вказаних розрахунках зазначені лише розміри пільгових пенсій, призначених на підставі пункту "а","б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, вказані доводи відповідача, враховуючи відсутність конкретних даних по сумах доплат та пенсіонерах, які мають статус осіб, що постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, колегія суддів вважає необґрунтованими.

З огляду на викладені обставини справи та враховуючи доводи, якими обґрунтовувались вимоги апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з’ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв’язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Марганецький рудоремонтний завод» залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року у справі №804/2090/15 – без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст..212 КАС України

(Повний текст ухвали виготовлено 01.09.2016р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк