Справа № 818/419/16
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 р.Справа № 818/419/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Філатова Ю.М. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Липоводолинського районного міжгосподарського комбінату по наданню комунальних послуг сільському населенню "Райсількомунгосп" на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2016р. по справі № 818/419/16

за позовом Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області

до Липоводолинського районного міжгосподарського комбінату по наданню комунальних послуг сільському населенню "Райсількомунгосп"

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Роменська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Сумській області, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Липоводолинського районного міжгосподарського комбінату по наданню комунальних послуг сільському населенню "Райсількомунгосп", в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог (а.с.92-93, 102-105), просив стягнути з усіх рахунків Липоводолинського "Райсількомунгоспу", відкритих в установах банків, податковий борг в загальному розмірі 278539,71 грн., в тому числі 278361,65 грн. податку на додану вартість та 178,06 грн. податку на доходи фізичних осіб.

В обгрунтування позову зазначив, що на момент звернення до суду загальна сума податкового боргу відповідача складає 278539,71 грн., який виник в результаті несплати самостійно узгоджених податкових зобовязань, нарахування штрафних санкцій та пені по податку на додану вартість та податку на доходи фізичних осіб. З метою погашення боргу відповідачу виставлена податкова вимога, проте сума боргу залишилась несплаченою.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2016 року адміністративний позов Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою частково задовольнити позов про стягнення заборгованості по податку на додану вартість у сумі 276971,62 грн., в іншій частині в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що позивач приховав від суду інформацію про часткове погашення відповідачем податкового боргу.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Представник відповідача надав клопотання, в якому останній просив відкласти розгляд справи у звязку із щорічною відпусткою. Разом з тим, враховуючи, що відповідач не позбавлений можливості направити іншого представника та у звязку з необхідністю дотримання розумних строків розгляду справи визначених КАС України, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вказаного клопотання, та як наслідок, відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Липоводолинський районний міжгосподарський комбінат по наданню комунальних послуг сільському населенню "Райсількомунгосп" зареєстрований як юридична особа, включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.77), знаходиться на обліку в Роменській ОДПІ як платник податків.

Так, протягом 2014-2016 років Липоводолинський "Райсількомунгосп" подавав до Роменської ОДПІ податкові декларації з податку на додану вартість, зокрема від 19.12.2014 року, 21.01.2015 року, 19.02.2015 року, 20.03.2015 року, 20.04.2015 року, 20.05.2015 року, 19.06.2015 року, 17.07.2015 року, 21.09.2015 року, 20.10.2015 року, 20.11.2015 року, 18.12.2015 року, 20.01.2016 року, 19.02.2016 року, 21.03.2016 року, 19.04.2016 року (а.с.26-73, 108-110), якими самостійно визначив суми грошових зобовязань по вказаному податку.

Всупереч вимог п. 203. 2 ст. 203 Податкового кодексу України відповідач не сплатив у повному обсязі суми самостійно задекларованих податкових зобовязань по податку на додану вартість.

На суму несвоєчасно сплаченого грошового зобовязання з податку на додану вартість відповідачу нараховано пеню в розмірі 39295,75 грн.

Також податковим повідомленням-рішенням від 12.02.2015 року № НОМЕР_1 відповідачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 680,00 грн., в тому числі 680,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с.25). Вказане рішення отримано Липоводолинським "Райсількомунгоспом" 12.02.2015 року, у встановленому законом порядку не оскаржене та не скасоване, сума штрафної санкції, визначеної в ньому, відповідачем не сплачена.

Крім того, на суму несвоєчасно сплаченого грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб відповідачу нараховано пеню в розмірі 178,06 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач, нараховуючи пеню та приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Щодо зобовязань з податку на додану вартість, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 203.1. ст. 203 Податкового кодексу України податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Як свідчать матеріали справи, на протязі 2014 - 2016 років відповідач подав до Роменської ОДШ податкові декларації з податку на додану вартість, а саме:

1. Податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_2 від 19.12.2014 р.;

2. Податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_3 від 21.01.1015 р.;

3. Податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_4 від 19.02 2015 р.;

4. Податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_5 від 20.03.2015 р.;

5. Податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_6 від 20.04.2015 р.;

6. Податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_7 від 20.05.2015 р.;

7. Податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_8 від 19.06.2015 р.;

8. Податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_9 від 17.07.2015 р.;

9. Податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_10 від 21.09.2015 р.;

10. Податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_11 від 20.10.2015 р.;

11. Податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_12 від 20.11.2015 р.;

12. Податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_13 від 18.12.2015 р.;

13. Податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_14 від 20.01.2016 р.;

14. Податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_15 від 19.02.2016 р.;

15. Податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_16 від 21.03.2016 р.;

16. Податкова декларація з податку на додану вартість № НОМЕР_17 від 19.04.2016 р.;

Відповідно до п. 203.2., ст. 203 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав вимоги п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України та не сплатив у повному обсязі податкові зобов'язання самостійно визначені в податкових деклараціях з ПДВ.

Крім того, Роменською ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 12 лютого 2015 року, яким відповідачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 680 грн. 00 коп. /а.с. 25/.

Відповідно до ст. 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення було вручено відповідачу, що підтверджується підписом на корінці податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 56.1. ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Проте, відповідач не скористався своїм правом на оскарження податкового повідомлення-рішення, а отже визначена сума грошового зобов'язання є узгодженою та підлягає до сплати.

Відповідно до п. 57.3. ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. Однак, відповідач не сплатив визначену суму грошового зобов'язання. У зв'язку з несплатою податкових зобов'язань, відповідачу нараховано пеню у сумі 39295 грн. 75 коп.

Щодо зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 14.1.162. ст. 14 Податкового кодексу України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Відповідно до п.п. 129.1.1. п. 129.1. ст. 129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Таким чином, у зв'язку з несвоєчасною сплатою грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб відповідачу нараховано пеню у сумі 178 грн., 06 коп.

Відповідно до ст. 67 Конституції України від 28 червня 1996 року кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно п. 16.1.4 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.п. 14.1.175 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Отже, сума узгоджених та несплачених відповідачем грошових зобов'язань вважається податковим боргом.

Відповідно до п. 59.1. ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

02 квітня 2014 року Роменською ОДПІ було вручено відповідачу податкову вимогу № 258-18 від 02 квітня 2014 року, що підтверджується підписом на корінці податкової вимоги /а.с. 11/.

Однак, відповідач не сплатив суму податкового боргу, чим порушив вимоги ст. 67 Конституції України та п. 16.1.4 ст. 16 Податкового кодексу України.

Таким чином, станом на 11.05.2016 року податковий борг відповідача складав 278539 грн. 71 коп. в тому числі 278361,65 грн. податку на додану вартість та 178,06 грн. податку на доходи фізичних осіб.

Згідно з п. 20.1.34 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно з п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

В силу п. п. 95.3 95.4 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів вважає хибними доводи апелянта про те, що позивач "приховав від суду часткове погашення відповідачем податкового боргу", оскільки Роменською ОДПІ 12.05.2016 р. було направлено до Сумського окружного адміністративного суду заяву № 2891/10/18-13-10-027 від 11.05.2016 р. про зміну позовних вимог та зазначено суму податкового боргу станом на 12.05.2016 р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не скористався своїм правом та не надав до суду першої інстанції доказів часткової сплати податкового боргу.

Проте, позивач в повній мірі довів правомірність своїх дій.

Враховуючи те, що відповідач не надав до суду першої інстанції доказів часткової сплати податкового боргу, сума податкового боргу Липоводолинського "Райсількомунгоспу" на день постановлення оскаржуваного рішення складала 278539,71 грн., в тому числі 278361,65 грн. податку на додану вартість та 178,06 грн. по податку на доходи фізичних осіб, що підтверджується матеріалами справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про те, що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2016 року по справі № 818/419/16 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Липоводолинського районного міжгосподарського комбінату по наданню комунальних послуг сільському населенню "Райсількомунгосп" залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2016р. по справі № 818/419/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_1
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_2 ОСОБА_3
Повний текст ухвали виготовлений 02.09.2016 р.