Справа № 813/1816/15
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2016 року м. Київ К/800/50768/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Стародуба О.П.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Генерального прокурора України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Генерального прокурора України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Генерального прокурора України, в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просив визнати протиправними дії щодо розгляду і вирішення його скарг від 11.02.2015р. та від 01.04.2015р. і надати відповідне рішення по суті розглянутих скарг позивача.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.06.2015р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015р., позов задоволено частково: визнано протиправними дії Генерального прокурора України щодо розгляду і вирішення скарг ОСОБА_4 на протиправні дії прокурорів Львівської області від 11.02.2015р. та від 01.04.2015р., а також зобов'язано його розглянути ці скарги.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив рішення судів скасувати та закрити провадження у адміністративній справі.

Позивач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до Генерального прокурора України зі скаргами від 11.02.2015р. та від 01.04.2015р. щодо незаконних дій та рішень прокурорів Львівської області, які, на думку позивача, були допущені ними як при здійсненні посадових обов'язків загалом, так і при здійсненні повноважень в рамках конкретних досудових розслідувань по кримінальних справах, розпочатих за заявами позивача, а також протиправної управлінської діяльності органів і працівників прокуратури у Львівській області, які зачіпають права та інтереси позивача. При цьому, в зазначених скаргах відсутні будь-які вказівки на необхідність їх розгляду у порядку кримінально-процесуального законодавства.

Скарги позивача від 11.02.2015р. та від 01.04.2015р. Генеральною прокуратурою України отримані та скеровані для вирішення до прокуратури Львівської області у зв'язку з тим, що порушені у скаргах питання належать до її компетенції відповідно до ст.12 Закону України «Про звернення громадян», глави 26 КПК України.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що при наданні відповіді на скарги позивача відповідачем не було дотримано вимог ст.40 Конституції України та приписів Закону України "Про звернення громадян".

Стаття 40 Конституції України передбачає, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996р. №393/96-ВР (далі - Закон №393), який забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Так, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (ст.1 Закону №393).

Згідно із ч.1 та ч.4 ст.7 Закону №393 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду; забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.8 Закону №393 письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає; не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Як передбачено ст.18 вказаного Закону, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування має право, зокрема, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у скарзі від 11.02.2015р. позивач просив зобов'язати прокурора Львівської області Федика P.P. виконати ухвалу слідчого судді від 15.01.2015р., а також просив перевірити діяльність прокурорів Львівської області в цілому, оскільки Генеральна прокуратура України є вищестоящим органом по відношенню до прокуратури Львівської області.

Аналогічні вимоги зазначені позивачем у повторній скарзі від 01.04.2015р.

Проте, відповідачем відповіді позивачеві щодо діяльності прокурорів Львівської області надано не було, як і не було доведено існування обставин, які у відповідності до приписів ст.8 Закону №393 могли б виключити розгляд звернень позивача.

При цьому, як правильно вказали суди, відповідач порушив приписи ч.4 ст.7 Закону №393, оскільки скерував скарги позивача для розгляду та вирішення органу (прокуратурі Львівської області), діяльність якого в них і оскаржувалась.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій Генерального прокурора України по розгляду і вирішенню скарг ОСОБА_4 на протиправні дії прокурорів Львівської області від 11.02.2015р. і від 01.04.2015р. та його зобов'язання розглянути ці скарги.

Відповідно до ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Доводи ж касаційної скарги не дають підстав для висновку про прийняття судами за наслідками розгляду даної справи неправильних рішень, а тому підстав для скасування останніх колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Генерального прокурора України відхилити, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Стародуб О.П.