Справа № 539/1974/16-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 р.Справа № 539/1974/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Філатова Ю.М. , Бенедик А.П.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.08.2016р. по справі № 539/1974/16-а

за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3

до Виконавчого комітету Лубенської міської ради треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю "Лубнижитлобуд 2010" , Міністерство оборони України , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

про визнання рішення незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_3, звернулись до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Виконавчого комітету Лубенської міської ради треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Лубнижитлобуд 2010", Міністерство оборони України, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили суд: визнати незаконним і скасувати, що не відповідає Конституції, законам України, іншим актам законодавства, а також Договору № 227/УПБ-40Д на пайову участь в будівництві житла від 14 грудня 2004 року між ВАТ «Лубни-житлобуд» та Міністерством оборони України, а також порушують права, свободи та інтереси позивачів в сфері публічно-правових відносин, а саме: Рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 22 грудня 2004 року № 317, згідно із пунктом № 4 якого, Виконком Лубенської міської ради, керуючись Положенням про введення в експлуатацію обєктів, що не є державною власністю, затвердженим розпорядженням голови облдержадміністрації № 56 від 22.07.2002 року - Затвердив акт державної технічної комісії по прийомці в експлуатацію закінченого переобладнанням 14 квартирного будинку по вул. Радянській, 111 в м. Лубни.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням відповідача від 22 грудня 2004 року № 317, власники 11 квартир - позивачі по справі, оскаржили до суду вказане рішення.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.08.2016 р. провадження у справі закрито.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачами подано апеляційну скаргу, в якій вони просять скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачі посилаються на порушення судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 2, 3, 4, 17 КАС України, 19 Конституції України, ст.ст. 268, 344, 391 ЦК України, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, виходив з того, що даний спір підлягає розгляду в порядку ЦПК України, оскільки позивачі - власники квартир оскаржують спірне рішення виконкому, яке зачіпає їх речове право.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа)- переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Таким чином справою адміністративної юрисдикції є спір який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкту. У випадку якщо суб'єкт владних повноважень у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно не маже вирішуватись адміністративним судом.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 року "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", справи у спорах про захист порушених, невизнаних або оспорюваних інтересів, що виникають із житлових правовідносин, згідно з частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV розглядаються за правилами цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник з приводу усунення перешкод у здійсненні позивачами, які є споживачами та власниками розподіленого на них житла, права користування та розпорядження майном - квартир.

Так, позивачі в обгрунтування позову посилаються на те, що жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. Проте, в процесі споживання приватизованого житла, позивачі встановити числену кількість його істотних недоліків, недоробок та порушень закону допущених при його будівництві, які істотно впливають на їх стан здоровя. Втім, усунути істотні недоліки приватизованого житла власникам перешкоджає рішення органу місцевого самоврядування, яке є предметом оскарження в даній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що в даному випадку спір між сторонами виник із житлових відносин, а саме з приводу користування житловими приміщеннями - квартирами.

Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", право власності на майно, на речове право на чуже майно, захист цих прав регулюються цивільним законодавством, і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК), а особа, якій належить право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна відповідно до положень глави 29 ЦК (стаття 396 ЦК), тому такі спори з урахуванням вимог статті 15 ЦПК підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо однією із сторін є фізична особа, незалежно від участі у них органу державної влади та/або органу місцевого самоврядування (суб'єкта владних повноважень). Наприклад, це спори щодо безпідставної відмови органом місцевого самоврядування у дозволі на переобладнання чи перепланування житлового будинку, відмови у здійсненні забудови чи дозволі на будівництво тощо, якщо вони безпосередньо пов'язані з виникненням та здійсненням права власності на майно.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що даний спір повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства згідно правил підсудності, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, що виключає його розгляд в порядку КАС України.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.08.2016 року по справі № 539/1974/16-а прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. 160, 167, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01.08.2016р. по справі № 539/1974/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_15
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_16 ОСОБА_17
Повний текст ухвали виготовлений 02.09.2016 р.