Справа № 804/3782/16
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2016 р. Справа № 804/3782/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Павловського Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Новомосковської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, який в подальшому уточнив та просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Новомосковською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за результатами якої складено акт № 194/132/НОМЕР_1 від 01.06.2016 року, за висновками якого відповідачем встановлено порушення п. 163.1 ст. 163, п. 177.2, п. 177.3, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 р. № 2464 - VI (далі - Закон № 2464-VI), внаслідок чого винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій.
З висновками акту та прийнятими на його підставі рішеннями позивач не погодився та зазначив, що вони сформовані без належної оцінки всіх наданих документів та з порушенням вимог діючого законодавства. Поряд з цим, позивач вказував, що зробивши висновки в акті перевірки щодо завищення валових витрат та як наслідок заниження податку на доходи з фізичних осіб, відповідач не міг керуватися лише припущеннями, позиція відповідача не підкріплена належними доказами, а саме, судовими рішеннями про визнання договорів недійсними тощо. Позивач зазначив, що до перевірки позивачем надано до контролюючого органу належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують факт реального виконання господарських договорів, тому висновки відповідача про вчинення позивачем порушень законодавства не є обґрунтованими та не можуть бути покладені в основу спірної вимоги, рішення та податкових повідомлень-рішень
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.06.2016 року було відкрито провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.
В судове засідання зявився представник відповідача, який просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження.
Частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні представником відповідач подано до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій, відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб передбачений законами України. Висновки акту перевірки від № 194/132/НОМЕР_1 від 01.06.2016 року підтверджуються дослідженими в процесі перевірки документами. Контролюючим органом зроблено висновок про відсутність фактичного здійснення господарських операцій та не підтвердження господарської діяльності позивача у перевіряємий період первинними документами у зв'язку з ненаданням до перевірки в повному обсязі та належним чином складених первинних . Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення були прийняті правомірно, а отже, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 знаходиться на податковому обліку в Новомосковській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
За обліковим даними позивач здійснював наступні види діяльності: оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього; оптова торгівля металами та металевими рудами; оптова торгівля одягом і взуттям.
15.04.2016 року Новомосковською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства в частині повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного соціального внеску за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, за результатами якої складено акт № 162/132/НОМЕР_1 від 15.04.2016 року.
Під час проведення перевірки встановлено наступні порушення:
1) пунктів 163.1 статті 163, пунктів 177.2, 177.3, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 147 870,50 грн., у тому числі: за 2014 рік -121 850,77 грн., 2015 рік - 26 019,73 грн.; військового збору у розмірі 1 542,28 грн. за 2015 рік; за рахунок заниження чистого оподатковуваного доходу у загальній сумі 900 603,18 грн., у тому числі: за 2014 рік - 733 964,51 грн., 2015 рік -166 638,67 грн., внаслідок завищення витрат;
2) пункту 2 частини 1 статті 7, частини 2 статті 6 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464), що призвело до заниження єдиного внеску у загальному розмірі 138 906,76 грн., у тому числі: за 2014 рік - 81 083,14 грн.; 2015 рік - 57 823,62 грн., за рахунок заниження бази нарахування єдиного внеску (з урахуванням максимальної величини та даних звітності платника) на загальну суму 400 337,67 грн., у тому числі: за 2014 рік - 233 669,00,00 грн., 2015 рік - 166 638,67 грн.;
3) пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК України, в частині ненадання до перевірки усіх первинних документів, на підставі яких сформовано податкову звітність, за період, що перевірявся.
4) абзацу «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України, в частині відображення виплачених коштів у податковому розрахунку за формою 1-ДФ не у повному обсязі.
На підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 27.04.16 № НОМЕР_2 про збільшення грошового зобовязання податку на доходи фізичних осіб у сумі 221 805,76 грн. (147 870,5 грн. - основний платіж, 73 935,26 грн. - штрафна санкція), № НОМЕР_3 про збільшення грошового зобовязання з військового збору у сумі 1 927,85 грн. (1 542,28 грн. - основний платіж, 385,57 грн. - штрафна санкція), № НОМЕР_4 про застосування штрафних санкцій у розмірі 510,0 грн., № НОМЕР_5 про застосування штрафних санкцій з ПДФО у розмірі 510,0 грн., вимогу від 27.04.16 № Ф- НОМЕР_6 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у сумі 138 906,76 грн., рішення від 27.04.16 № НОМЕР_7 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 10 999,49 грн.
Не погодившись з вказаними рішеннями позивачем було подано скаргу до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
В ході розгляду скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області було призначено проведення документальної позапланової перевірки (рішення від 18.05.2016 року № 2893/10/04-36-10-01-09).
За результатами проведеної перевірки складено акт від 01.06.2016 року № 194/132/НОМЕР_1, за наслідками якої встановлено порушення:
1) пунктів 177.2, 177.3, 177.4 статті 177 ПК України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб у загальній сумі 127 728,0 грн., у тому числі: за 2014 рік - 103 134,75 грн., 2015 рік - 24 593,25 грн., за рахунок заниження чистого оподатковуваного доходу у загальній сумі 189 831,26 грн., утому числі: за 2014 рік-608 107,93 грн.,2015 рік-126011,26 грн., внаслідок:
- завищення загального оподатковуваного доходу у сумі 1 044 312,0 грн., у тому числі: за 2014 рік - 306 129,0 грн., 2015 рік - 738 183,0 грн.;
- завищення витрат у сумі 1 778 430,19 грн., у тому числі: за 2014 рік - 914 236,43 грн., 2015 рік - 864 193,76 грн.;
2) пункту 2 частини 1 статті 7, частини 2 статті 6 Закону № 2464, що призвело до заниження єдиного внеску у загальному розмірі 124 809,05 грн., у тому числі: за 2014 рік - 81 083,14 грн. 2015 рік - 43 725,91 грн.;
3) пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК України, в частині ненадання до перевірки усіх первинних документів, на підставі яких сформовано податкову звітність, за період, що перевірявся;
4) пункту 176.2 статті 176 ПК України, в частині відображення виплачених коштів у податковому розрахунку за формою 1 -ДФ не у повному обсязі;
5) підпунктів 1, 2 пункту 16 підрозділу 10 розділу XX, статті 177 ПК України, в частині заниження військового збору у розмірі 1 890,17 грн. за 2015 рік.
Правомірність прийняття контролюючим органом вказаних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій є предметом розгляду в даній адміністративній справі.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Під час проведення перевірки в частині правильності визначення позивачем сум чистого оподатковуваного доходу, відображених у податкових деклараціях про майновий стан та доходи за 2014 та 2015 роки, встановлено їх заниження на загальну суму 734119,19 грн., утому числі: за 2014 рік - 608107,93 грн., 2015 рік - 126 011,26 грн., за рахунок:
1) завищення загального оподатковуваного доходу на 1 044 311,0 грн., у тому числі: за 2014 рік - 306 128,5 грн., 2015 рік - 738 182,5 грн. (підприємцем зайво включені суми податку на додану вартість, що входять до ціни проданих товарів (робіт, послуг));
2) завищення витрат 1 778 430,19 грн., у тому числі за:
- 2014 рік - 914 236,43 грн. (302 599,3 грн. - зайво включені суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних товарів (робіт, послуг), 611 637,13 грн. (без ПДВ) - включення вартості за несплачений товар (сплачений не у повному обсязі) або не отриманий та не реалізований товар);
- 2015 рік - 864 193,76 грн. (725 328,2 грн. - зайво включені суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних товарів (робіт, послуг), 19 369,72 грн. (без ПДВ) - включення вартості за первинними документами, 1 126,67 грн. - вартість неоплачених витрат за інформаційні послуги).
Згідно з наданими до перевірки прибутковими накладними, виписками банку про рух грошових коштів, товарними чеками, квитанціями до прибуткових касових ордерів встановлено завищення витрат за рахунок віднесення до їх складу вартості неоплаченого товару (сплаченого не у повному обсязі) або не отриманого та не реалізованого товару, у загальному розмірі 631 006,85 грн., у тому числі:
- за 2014 рік - 611 637,10 грн. (без ПДВ) по наступним контрагентам-постачальникам: Дніпропетровська РФ ПАТ «Українська гірничо-металургійна компанія» - 109 324,29 грн., Запорізька РФ ПАТ «Українська гірничо-металургійна компанія» - 99 959,97 грн., ПАТ «ЄВРАЗ- Дніпропетровській металургійний завод ім. Петровського» - 49 293,85 грн., ТОВ «Агрохім Інтек» - 8 750,00 грн., ТОВ «Альбірео» - 4 584,0 грн., ТОВ «Астра-Трейдінг» - 48 678,06 грн., ТОВ «Інвестех» - 4 700,00 грн., ТОВ «Нові феротехнології» - 3 266,67 грн., ТОВ «Регіон» - 258 027,76 грн., ТОВ «ТД «ДНЛ Груп» - 2 132,50 грн., ТОВ НВП «Велдінтек» - 22 920,00 грн.
- за 2015 рік - 19 369,72 грн. по наступним контрагентам-постачальникам: Дніпропетровська РФ ПАТ «Українська гірничо-металургійна компанія» - 7 767,05 грн., ТОВ «Дєвал Інжиніринг» -11 602,67 грн. Відповідно до наданих підприємцем до перевірки виписок банку про рух грошових коштів неможливо ідентифікувати витрати на придбання ТМІ І. в звязку з відсутністю коду ЄДРПОУ/РНОКПП контрагентів - постачальників, при цьому, виписки надано за період з 01.01.2014 року по 31.07.2014 року.
Перевіркою встановлено також завищення підприємцем витрат у сумі 118 369,17 грн. за 2015 рік за взаємовідносинами ФОП ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_2, внаслідок включення до складу витрат вартості транспортних послуг, здійснення яких не підтверджено належним чином оформленими первинними документами.
Судом встановлено, що між позивачем та Дніпропетровська РФ ПАТ «Українська Гірничо-Металургійна Компанія» за 2014 рік згідно прибуткових накладних ФОП - ОСОБА_1 здійснено купівлю товарів на суму 178 269,14 грн.
По контрагенту - постачальнику Запорізька РФ ПАТ «Українська Гірничо-Металургійна Компанія» за 2014 рік згідно прибуткових накладних ФОП - ОСОБА_1 здійснено купівлю на суму 219 485,74 грн.
Між позивачем та контрагентом - постачальником ТОВ «Агрохім Інтек» за 2014 рік згідно прибуткових накладних ФОП - ОСОБА_1 здійснено купівлю товару на суму 10 500 грн.
Між позивачем та контрагентом - постачальником TOB «Альбірео» за 2014 рік згідно прибуткових накладних ФОП - ОСОБА_1 здійснено купівлю товару на суму 5500,80 грн.
Між позивачем та контрагентом - постачальником ТОВ «Інвестех» за 2014 рік згідно прибуткових накладних ФОП - ОСОБА_1 здійснено купівлю товару на суму 5640, 00 грн.
Між позивачем та контрагентом - постачальником ТОВ «Нові Феротехнології» за 2014 рік згідно прибуткових накладних ФОП - ОСОБА_1 здійснено купівлю товару на суму 3920,00 грн.
Між позивачем та контрагентом - постачальником ТОВ «Регіон» за 2014 рік згідно прибуткових накладних ФОП - ОСОБА_1 здійснено купівлю товару на суму 623409,82 грн
На підтвердження реальності вказаних господарських операцій позивачем надані акти звірки взаєморозрахунків, банківські виписки платіжні доручення, що підтверджують фактичну оплату за товари. Отже, вказані господарській операції позивачем було правомірно включено до складу валових витрат.
Щодо завищення підприємцем витрат у сумі 118 369,17 грн. за 2015 рік по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2, внаслідок включення до складу витрат вартості транспортних послуг, здійснення яких не підтверджено належним чином оформленими первинними документами, зокрема, у звязку з порушеннями при складанні актів виконаних робіт та ТТН, а саме: в актах не відображено маршрути авто перевізника із з зазначенням фактичних адрес. Маршрути в товарно-транспортних накладних не співпадають з актами виконаних робіт, дати ТТН не співпадають з датами актів виконаних робіт (послуг) (акти складено раніше дати надання послуги, зазначеної в ТТН), рахунки за виконані перевезення - відсутні, ТТН заповнено не у повному обсязі, суд зазначає наступне.
Пунктами 11.5 - 11.7 Правил оформлення документів на перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363 встановлено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику. У тих випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної). У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником.
Крім того, наявність окремих недоліків у складенні первинних документів у разі, якщо вони не перешкоджають ідентифікації учасників операції та встановленню її змісту, не може бути підставою для висновку про недійсність таких документів.
Так само наявність недоліків товарно-транспортної накладної не є беззаперечним доказом безтоварності операцій з поставки товарів. Адже товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи.
Відповідно до пп. 14.1.56 п.14.1 ст. 14 ПК України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.
Згідно до 14.1.27 п.14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Положеннями п. 177.1 ст. 177 ПК України визначено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Пунктом 167.1 ст. 167 ПК України передбачено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України (у відповідній редакції) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів.
Підпунктом 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд зазначає, що відповідачем не було додано жодних документів, які б підтверджували завищення валових витрат позивачем у перевіряємому періоді, а отже й не доведено вказаний факт.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом № 2464-VI.
У відповідності до п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 - VI, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.
Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 - VI передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Частиною 11 ст. 8 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34, 7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Частиною 2, 3 ст. 9 Закону № 2464-VI встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Аналізуючи положення Закону № 2464-VI, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов висновку про те, що порушення позивачем п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 2 ст. 6, п. 1 ч. 2 ст. 7, п. 11 ст. 8 Закону № 2464-VI, що призвело до заниження суми внеску на загальну суму 138906,68 грн., під час судового розгляду справи судом не встановлено, висновки акту перевірки не підтверджені.
Щодо оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_8 від 15.06.2016 року про збільшення суми грошового зобовязання за платежем військовий збір на загальну суму 434,86 грн. ( в т.ч. 347,89 грн. за основним платежем та 86,97 грн. за штрафними (фінансовими санкціями) суд зазначає наступне.
З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 28.12.14 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» до ПК України, в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб-підприємців.
Згідно з пунктом 16 1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Ставка збору складає 1,5 відсотки об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 пункту 16 1 підрозділу 10 Кодексу (підпункт 1.3 пункту 161 підрозділу 10 ГЖ України).
При цьому підпунктом 1.2 пунктом 16 1 підрозділу 10 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, зокрема: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПК України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 1.4 пункту 16 1 підрозділу 10 ПК України, нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу.
Платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу (підпунктом 1.6 пункту 161 підрозділу 10 ПК України).
Відповідно до пункту 123.1 статті 123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього кодексу тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
У звязку з тим, що під час перевірки податковим органом було встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 розмір чистого оподатковуваного доходу, відповідачем було винесене податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_8 від 15.06.2016 року, яким позивачу донараховано грошове зобовязання на загальну суму 434,86 грн. (в т.ч. 347,89 грн. за основним платежем та 86,97 грн. за штрафними (фінансовими санкціями).
Проте, з урахуванням того, що під час судового розгляду факт заниження розміру чистого оподатковуваного доходу не знайшов підтвердження, то вказане податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд, у відповідності до положень ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Таким чином, встановивши обставини у справі та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення адміністративного позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_3