Справа № 522/24402/15-а
Суддя: Кічмаренко С. М.
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/522/905/15
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2015 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Кічмаренко С.М. у порядку скороченого провадження розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління пенсійного фонду України в Одеській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
03.12.2015 р. позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить суд визнати дії (бездіяльність) відповідачів, пов`язані з відмовою в перерахунку позивачу військової пенсії у зв`язку зі зміною посадового окладу судді неправомірними; зобов`язати суб`єкта владних повноважень ГУ ПФУ в Одеській області поетапно зробити перерахунок раніше призначеної позивачу пенсії, у зв`язку зі зміною посадового окладу судді, виходячи з його нового розміру: з 01.01.2012 року 8584 грн.; з 01.04.2012 року 8752 грн.; з 01.07.2012 року 8816 грн.; з 01.10.2012 року 8944 грн.; з 01.12.2012 року 9072 грн.; 01.01.2013 року 11470 грн.; з 01.12.2013 року 12180 грн.; з 01.09.2015 року 13 780 грн. з урахуванням підвищених розмірів інших видів додаткового грошового забезпечення, зокрема: оклад за військове звання капітана юстиції 120 грн., надбавка за вислугу років 30%, робота з таємними документами 15%, надбавка за високі досягнення ти виконання особливо важкої роботи 50%, премія 25%.; зобов`язати відповідачів суб`єктів владних повноважень призводити щомісячну оплату перерахованої військової пенсії позивачу, з надбавками, доплатами, підвищеннями, як вже існуючих, так і нововведених, та премії, які збільшуються у зв`язку із змінами в законодавстві для категорій осіб, до яких відноситься позивач судді місцевих судів; стягнути з ГУПФ України в Одеській області на користь позивача недовиплачену суму пенсійного забезпечення ( різницю між призначеною після перерахунку і фактично виплаченою пенсією) за період з 01.01.2012 року по день винесення постанови.

23.12.2015 року надійшло заперечення проти позову від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому він просить відмовити позивачу в задоволенні заявлених вимог в повному обсязі, посилаючись на ту обставину, що управління може діяти лише в межах діючим законодавством України. Відповідно до чинного законодавства Головне управління не має права здійснювати доплату до пенсії у розмірах, що перевищують встановлені державним бюджетом.

Сторони в судове засідання не викликались, оскільки справа розглядається в порядку скороченого провадження без присутності сторін відповідно до ст. 183-2 КАС України.

Розглянувши справу в порядку скороченого провадження одноособово, дослідивши повідомлені позивачем у матеріалах справи письмові докази та оцінивши заперечення відповідача в сукупності, проаналізувавши приписи чинного законодавства України, за внутрішнім переконанням та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, суд, з посиланням на чинне національне законодавство, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами є адміністративно-правовими та врегульовані положеннями КАС України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах у період: з 31 липня 1973 року по 27 квітня 1991 року.
Остання посада перед звільненням у запас - член військового трибуналу Одеського гарнізону, військове звання - капітан юстиції.
Наказом Міністра Оборони СРСР № 0273 від 26 березня 1991 року позивач відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил, звільнений у запас за підпунктом „в ст.59, у зв`язку зі скороченням штатів.
На день звільнення з військової служби у запас загальна вислуга років військової служби позивача складала: календарних - 17 років і 7 місяців; пільгових - 25 років і З місяці.
Позивач є учасником бойових дій, оскільки виконував інтернаціональний обов`язок у складі контингенту військ в Афганістані.
28 квітня 1991 року позивачу була призначена пенсія за вислугою років, відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».
Посада члена військового трибуналу гарнізону є тотожною посаді судді загального місцевого суду.
При обчисленні пенсії позивачу було враховано його грошове забезпечення: посадовий оклад члена військового трибуналу Одеського гарнізону 2490 грн; оклад за військове звання - 120 грн; надбавка за вислугу років - 30%, що складає 783 грн; робота з таємними документами - 15%, що складає 373,50 грн; надбавка за високі досягнення та виконання особливо важливої роботи - 50%, що складає 1245 грн; премія - 25%, що складає 622,50 грн.
Відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» (далі - Закону) від 09 квітня 1992 року (останні зміни у ст. 12 Закону були внесені 06 квітня 2006 року, які набрали законної чинності 29 квітня 2006 року), призначені пенсії підлягають перерахунку з урахуванням обов`язкових та додаткових видів грошового забезпечення та премії, у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення.
З 01 січня 2012 року змінено посадовий оклад судді місцевого суду, який складає відповідно до ч. 3 ст. 129 Закону України « Про судоустрій та статус суддів» вісім мінімальних заробітних плат.

Згідно до ч. З ст. 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з 1 січня 2013 року було збільшено посадовий оклад судді місцевого суду, який складав десять мінімальних заробітних плат.
Згідно ст. 13 Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік (від
22.12.2011року №4282) розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2012 року складала 1073 грн., з 01 квітня 2012 року - 1094 грн., з 01 липня 2012 року -1102 грн., з 01 жовтня
2012року - 1118 грн., з 01 грудня 2012 року - 1134 грн.
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік (від
року № 5515-VІ) розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2013 року складав 1147 грн., а з 01.12.2013 року- 1218 грн.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» та ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», мінімальна заробітна плата в період з 01.01.2014 року до 01.09.2015 року складала 1218 грн, а з 01.09.2015 року - 1378 грн.
Отже, посадовий оклад судді районного суду складає: з 01.01.2012 року - 8584 грн., з 01 квітня 2012 року 8785 грн., з 01 липня 2012 року - 8816 грн., з 01 жовтня 2012 року - 8944 грн., з 01 грудня 2012 року - 9072 грн., з 1 січня 2013 року - 11470 грн.; з 1 грудня
року-12180 грн., з 1 вересня 2015 року - 13780 грн.
З відповідей військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.11.2015 № 9095 та ГУ ПФ України в Одеській області від 23.11.2015 року № 1264/к-11 вбачається, що в задоволенні заяв про перерахунок пенсії,поданих позивачем, було відмовлено, що фактично свідчить про бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області та Одеського обласного військового комісаріату у вирішенні звернень позивача.
На підставі діючого законодавства позивачу повинна бути перерахована пенсія з 1 січня 2012 року за новим посадовим окладом з урахуванням всіх додаткових виплат, які існували на момент призначення пенсії.
Згідно з п. З ст. 27 та ст. 28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ХІV та Закону України від 16 січня 2014 року, був встановлений граничний розмір виплати пенсій.
Відповідно до п. 2 розд. II Закону України № 3668 - VI від 08 липня 2011 року, обмеження пенсії максимальним розміром не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності зазначеним Законом.
Таким чином, дія вищевказаних Законів на позивача не розповсюджується, оскільки пенсія йому була призначена та підлягала перерахуванню до набрання законної сили законів, які встановлюють граничний розмір пенсії.
Суд звертає увагу на те, що статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень у тому числі органів державної влади.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.
В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.
Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов`язків судді.
Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.
В рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 також зазначено, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується ч. 3 ст. 22 Конституції України.
Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).
Це підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п. 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці."
Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (4 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН.
Цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.
Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою /пенсією/ , але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних /законних/ очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади /відставки/, яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.
Починаючи з 1992 року держава Україна понад 20 років на конституційному (п.п.2,9, ч 5 ст. 126 Основного Закону України) та законодавчому (ст. 43 Закону України № 2862-ХII, ст. 138 Закону № 2453 VI, ст. 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону 192-VIII) рівнях гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.
28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" , яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 7 липня 2010 року N 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".
У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Зазначена норма була прийнята, однак не була практично реалізована, оскільки відповідно до Закону N 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вказана частина набула нового змісту, згідно з яким:
1) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;
2) вилучено речення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді в разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Частиною 5 Закону України № 213-VIII щомісячне довічне грошове утримання обмежено до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Частиною першою статті 126 Основного Закону України передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.
Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону N 2453-VI у редакції Закону N 192-VIII.
Так, у пунктах 8, 11 частини четвертої статті 48 цього Закону зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку.
Крім того, частиною шостою статті вказаної норми права передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.
Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013 (Рішення N 3-рп/2013), від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005).
З урахуванням викладеного суд вважає, що первинна редакція закону N 2453-VI у редакції Закону N 192-VIII у частині забезпечення гарантій незалежності суддів відповідала положенням Конституції України.
Між тим, положеннями статті 141 Закону N 2453-VI у редакції Закону N 213-VIII, якими установлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, а також прикінцевими положеннями Закону суттєво порушуються конституційні гарантії суддів, в тому числі і гарантії позивача. Вказані положення суперечать конституційним нормам , а саме: ст..ст. 8,21, 22 Конституції України.
Крім того, «Прикінцеві положення» Закону носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст. 141 спеціального закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Враховуючи вищевикладене, і те, що позивач працював суддею в період дії спеціальних Законів України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, з наступними змінами, та «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07.07.2010 року, з наступними змінами, які давали йому право на відставку та довічне грошове утримання, з урахуванням стажу роботи суддею і відповідного віку, суд вважає, що він на підставі вказаних законів і п. 9 ст. 126 Конституції України набув право на відставку з призначенням щомісячного довічного грошового утримання або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».
Право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивач мав до 01.06.2015 року і втратила його у результаті прийняття п.5 Розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року №2013- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».
В результаті прийняття пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону №213-VIII, яким фактично ліквідовано конституційно закріплений інститут відставки судді, судді, які звернулися до Пенсійного фонду України із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання (пенсії) після 1 червня 2015 року, перебувають у різному правовому становищі порівняно із суддями, які звернулися із аналогічною заявою до 1 червня 2015 року. Вказівка лише на дату звернення до пенсійного фонду з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання є порушенням принципу правової визначеності та принципу рівності всіх громадян (статті 8, 21 Конституції України).
Судді є рівними, адже, здійснюючи правосуддя, мали відповідно до законодавства однаковий статус та гарантії незалежності, що включають і порядок призначення щомісячного довічного грошового утримання. Викладене підтверджує порушення приписами Закону № 213-VIII універсального принципу рівності, закріпленого статтею 21 Основного Закону України, а також порушення принципів незалежності суддів, передбачених частиною першою, пунктами 2, 9 частини п`ятої статті 126 Конституції України.
Із змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.
Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Аналізуючи наведені положення, суд приходить до висновку про те, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.
Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з положень ст. 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд вважає обґрунтованими доводи позивача.
Зміни в законодавстві, які суттєво звужують соціальні права судді у відставці і суперечать Конституції України, а також нормам міжнародного права, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.
Оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суд при розгляді конкретної справи застосовує Конституцію України, як акт прямої дії, так як рішення суду повинно ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання відмови Головного Управління пенсійного фонду України в Одеській області та Одеського обласного військового комісаріату, пов`язані з відмовою в перерахунку військової пенсії позивачу у зв`язку зі зміною посадового окладу судді неправомірними .
Керуючись Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», ст.ст. 99, 159-163, 183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління пенсійного фонду України в Одеській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити.

Визнати дії (бездіяльність) Головного Управління пенсійного фонду України в Одеській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , пов`язані з відмовою в перерахунку ОСОБА_1 військової пенсії у зв`язку зі зміною посадового окладу судді неправомірними.

Зобов`язати суб`єкта владних повноважень Головного Управління пенсійного фонду України в Одеській області поетапно зробити перерахунок раніше призначеної позивачу пенсії, у зв`язку зі зміною посадового окладу судді, виходячи з його нового розміру: з 01.01.2012 року 8584 грн.; з 01.04.2012 року 8752 грн.; з 01.07.2012 року 8816 грн.; з 01.10.2012 року 8944 грн.; з 01.12.2012 року 9072 грн.; 01.01.2013 року 11470 грн.; з 01.12.2013 року 12180 грн.; з 01.09.2015 року 13 780 грн. з урахуванням підвищених розмірів інших видів додаткового грошового забезпечення, зокрема: оклад за військове звання капітана юстиції 120 грн., надбавка за вислугу років 30%, робота з таємними документами 15%, надбавка за високі досягнення ти виконання особливо важкої роботи 50%, премія 25%..

Зобов`язати відповідачів суб`єктів владних повноважень (Головне Управління пенсійного фонду України в Одеській області, Одеське обласного військового комісаріату) призводити щомісячну оплату перерахованої військової пенсії ОСОБА_1 , з надбавками, доплатами, підвищеннями, як вже існуючих, так і нововведених, та премії, які збільшуються у зв`язку із змінами в законодавстві для категорій осіб, до яких відноситься позивач судді місцевих судів.

Стягнути з Головне Управління пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивача недовиплачену суму пенсійного забезпечення ( різницю між призначеною після перерахунку і фактично виплаченою пенсією) за період з 01.01.2012 року по 24.12.2015 року.

Постанова суду в частині призначення та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її отримання. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: С.М.Кічмаренко
24.12.2015