Справа № 22а-8104/11
Суддя: Бондаревська С. М.
Дата ухвалення: 2011-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22а-8104/11 Головуючий у 1-й інстанції Герасименко М. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в

складі:

Головуючого: Бондаревської С.М.

Судців: Омельченко Л.М. Триголова В.М.

розглянула у письмовому провадженні в м. Полтаві адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України Зіньківського району в Полтавській області на постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 31 березня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Зіньківського району в Полтавській області про стягнення недоплаченої допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Колегія суддів', заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Зіньківського районного суду Полтавської області від 31 березня 2009 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Зіньківського району в Полтавській області - задоволений частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України Зіньківського району в Полтавській області щодо не нарахування ОСОБА_2 доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України Зіньківського району в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати: з 1 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України Зіньківського району Полтавської області просить скасувати постанову з підстав порушення норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неврегульованість на законодавчому рівні порядку виплати допомоги особам, які мають статус «дитина війни», прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм бюджетного законодавства України, приписів ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія судців, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що остання підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.2 ст. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.І ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції, позивач має статус дитини війни та відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обовязку щодо здійснення позивачу доплати до пенсії, відповідно до норм ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обовязку щодо здійснення позивачу доплати до пенсії, відповідно до норм ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Проте, відповідно до Закону України „Про державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року, дію ст. 6 зазначеного Закону на 2006 рік було зупинено.

В подальшому рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 за №6-рп/2007 року визнано неконституційними положення п.12 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України.

Після прийняття вищевказаних рішень Конституційного суду України знову почали діяти положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції Закону від 18 листопада 2004 року), тобто з цього часу відновлено право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

Отже, виходячи з наведеного, позивачка має право на отримання доплати до пенсії, відповідно до норм ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, тобто з моменту прийняття вищевказаних рішень Конституційного суду України.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо не визначеності на законодавчому рівні питання відносно органу на який покладено обовязок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у відповідності Положення „Про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни покладено саме на управління пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, колегія суддів вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

Отже виходячи із вищенаведеного, постанову місцевого суду слід частково скасувати, та постановити в цій частині нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог щодо пенсійних виплат у період з 01 липня 2007 року по 08 липня 2007 року включно.

Керуючись ст. ст. 197, 202 ч.І п.п.3,4, 205 ч.2 КАС України, Законом України «Про внесення змін до розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Зіньківського району в Полтавській області - задовольнити частково.

Постанову Зіньківського районного суду Полтавської області від 31 березня 2009 року скасувати частково та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні вимог щодо зобовязанні УПФУ Зіньківського району в Полтавській області у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_2 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» та відповідних виплат у період з 01 липня 2007 року по 08 липня 2007 року включно, з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів

Головуючий: Бондаревська С.М. Судді: Омельченко Л.М. Триголов В.М. З оригіналом згідно: