Справа № 22-а-560/11
Суддя: Миніч Т. І.
Дата ухвалення: 2011-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а-560/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_2,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі на постанову Лугинського районного суду від 25 вересня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації, Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі про визнання дій неправомірними та стягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,

встановив:

У вересні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом. Просила визнати неправомірними дії відповідачів щодо нарахування та виплати їй допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва, підвищення до пенсії, передбачених ст.ст.37,39 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі - Закону) та стягнути з відповідачів кошти: за ст.ст.37,39 - з Управління праці та соціального захисту населення Луганської районної державної адміністрації за період роботи, за ст.39 - з Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі за час перебування на пенсії. При цьому посилалася на те, що з 1 липня 1998 року є непрацюючою пенсіонеркою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи. Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір цих виплат із мінімальною заробітною платою, соціальні виплати у вказаний період виплачувались їй в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.

Постановою Лугинського районного суду від 25 вересня 2009 року позов задоволено частково. З Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації на користь позивачки стягнуто 787 грн. доплати до заробітної плати, передбаченої ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 1 вересня 1996 року по 30 червня 1998 року. Дії відповідача щодо відмови у виплаті цих коштів визнані неправомірними. З Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі на користь позивачки стягнуто 13594 грн. підвищення до пенсії, передбаченого ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 1 червня 2008 року по 31 травня 2009 року. Дії відповідача щодо відмови у виплаті цих коштів визнані неправомірними.

У поданій апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі просить скасувати постанову. Апелянт посилається на те, що кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, він керується положеннями чинної Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Також зазначає, що до Пенсійного фонду не надходять кошти з державного бюджету для надання пільг та компенсацій для постраждалих від Чорнобильської катастрофи і Пенсійний фонд не є розпорядником таких коштів. Посилається також на порушення судом вимог ст.99 КАС.

Постанова суду в частині вимог до Управління праці та соціального захисту населення Лугинської районної державної адміністрації не оскаржується. Тому в цій частині законність судового рішення не перевіряється.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є пенсіонеркою, має статус потерпілої 3 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 1,4-9).

Частиною 2 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в чинній на час існування спірних правовідносин редакції передбачено, що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на радіоактивно забрудненій території підвищуються у розмірах, визначених ч.1 ст.39 Закону.

Проте, всупереч вимогам Закону за спірний період позивачці нараховувалось і виплачувалось зазначене підвищення в розмірі 10,5 грн. щомісяця (а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України „Про пенсійне забезпечення виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України.

Крім того, відповідно до Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року №1261 та з урахуванням Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року №8-2 (з відповідними змінами), управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечують своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства, а отже, є відповідачами у спорах щодо здійснення перерахунку підвищення до пенсій. З огляду на викладене не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необхідності покладення обовязку виплачувати зазначені кошти на Головне управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру спірних виплат застосуванню підлягають саме ст.ст.37,39 Закону, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав, та правильно вирішив спір.

Спосіб, у який відновлено порушені права позивача, узгоджується з повноваженнями суду, передбаченими п.п.1,4 ч.2 ст.162 КАС.

Разом з тим, визначаючи період, за який підлягає стягненню спірна доплата, суд не врахував наступного.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.99 КАС (в редакції на час ухвалення оскаржуваної постанови) за захистом своїх прав, свобод та інтересів особа може звернутися з адміністративним позовом до суду в межах річного строку з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В поданій до суду позовній заяві ОСОБА_3 не зазначає час, коли їй стало відомо про порушення свого права.

Із змісту заперечення на позов вбачається, що відповідач не визнавав вимоги позивачки, посилаючись на пропуск нею строку звернення до суду (а.с.13-14).

Згідно з ч.1 ст.100 КАС пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Проте суд на це уваги не звернув.

За наведених обставин та відповідно до п.4 ст.202 КАС оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині визначення суми стягнення.

Оскільки позивачка звернулася до суду у вересні 2009 року, то оплаті підлягає період з 1 вересня 2008 року. Тому розмір стягнення слід зменшити до 10475 грн. 50 коп. (13594-(525х2х3)-31,5).

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 99,100,195-198,202,205,207,212 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі задоволити частково.

Постанову Лугинського районного суду від 25 вересня 2009 року змінити.

Зменшити розмір коштів, стягнутих з Управління Пенсійного фонду України в Луганському районі на користь ОСОБА_3 з 13594 грн. до 10475,5 грн.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: