Справа № 826/26313/15
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

УХВАЛА

встановив :

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року, позовні вимоги задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій виходили з того, що наявні у матеріалах справи первинні документи підтверджують реальність та товарність спірних господарських операцій, здійснені позивачем з метою подальшого їх використання в оподаткованих операціях у межах своєї господарської діяльності, чим спростовано висновки податкового органу щодо порушення позивачем норм податкового законодавства, які стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій поставлено питання про скасування оскаржуваних судових рішень та прийняття нового, яким відмовити у позові.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

З наведених законодавчих приписів випливає, що касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішення справи та/або порушення судами норм матеріального права із зазначенням того, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення спору.

Однак зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не вбачається допущеного судами невірного правозастосування, а доводи касаційної скарги не викликають необхідності перевірки матеріалів справи. Висновки судів, покладені в основу прийняття оскаржуваних рішень, ґрунтуються на правильному тлумаченні та застосуванні правових норм.

Отже, враховуючи те, що зміст оскаржуваних судових рішень не дає підстави для висновку про те, що судами попередніх інстанцій допущено порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права, обґрунтування касаційної скарги, її зміст й доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки застосування судами норм права відповідає усталеній практиці Вищого адміністративного суду України та Верховного Суду України, зокрема, викладеній у постанові від 31.01.2011 року по справі №21-47а10, від 27.10.2015 року по справі №21-1539а15 та узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03), тому слід відмовити у відкриті касаційного провадження.

Згідно ч. 6 ст. 214 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги або про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направляються особі, яка подавала касаційну скаргу, а касаційна скарга залишається у суді касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 211, 214 КАС України, -

ухвалив:

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлених статтями 237- 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Маринчак