Справа № 2а-7390/10/2270
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" серпня 2016 р. м. Київ К/800/35683/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Олендера І.Я., Лосєва А.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 у справі №2-а-7390/10/2270 за позовом Державного підприємства «Довжоцький спиртовий завод» до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.03.2013 у задоволенні позовних вимог Державного підприємства «Довжоцький спиртовий завод» до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.03.2013 скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позову. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 16.03.2010 №/0 та №/0, від 13.05.2010 №/1 та №/1, від 23.07.2010 №/2 та №/2, від 28.09.2010 №/3 та №/3.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Кам'янець-Подільська об'єднана державна податкова інспекція Хмельницької області 01.07.2013 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 09.07.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, пунктів 5.1, 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3, пункту 5.4 статті 5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 4.2.15 пункту 4.2 статті 4, підпунктів 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1 статті 8, підпунктів 9.10.1, 9.10.3 пункту 9.10 статті 9, пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», статей 9, 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Кам'янець-Подільською об'єднаною державною податковою інспекцією Хмельницької області проведено планову виїзну перевірку Державного підприємства «Довжоцький спиртовий завод» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2008 по 30.09.2009.

Перевіркою встановлено порушення позивачем порушення позивачем пунктів 5.1, 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3, пункту 5.4 статті 5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 11814,00грн.; підпункту 4.2.15 пункту 4.2 статті 4, підпунктів 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1 статті 8, підпунктів 9.10.1, 9.10.3 пункту 9.10 статті 9, пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», що призвело до недоутримання та неперерахування податку з доходів фізичних осіб в розмірі 9972,45грн.

За результатами перевірки Кам'янець-Подільською об'єднаною державною податковою інспекцією Хмельницької області складено акт від 05.03.2010 №455/234/23841854 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.03.2010 №/0 та №/0.

За результатами адміністративного оскарження скарги позивача залишені без задоволення, податкові повідомлення-рішення без змін, а також винесені аналогічні податкові повідомлення-рішення від 13.05.2010 №/1 та №/1, від 23.07.2010 №/2 та №/2, від 28.09.2010 №/3 та №/3.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що понесення підприємством витрати на закупівлю продуктів харчування не підтверджені належними документами, а посадовими особами підприємства не повернено гроші, видані під звіт.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що посадові особи підприємства злочинним шляхом заволоділи грошовими коштами, виданими їм під звіт, а тому мають самостійно сплачувати податок з доходів фізичних осіб з відповідних сум, а позивачу станом на час віднесення коштів по закупівельних актах до складу валових витрат не було відомо про факт підроблення первинних документів.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за період з 01.01.2008 по 30.09.2009 року посадовими особами Державного підприємства «Довжоцький спиртовий завод» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проводилась закупівля продуктів харчування та сільськогосподарської продукції для їдальні у приватних підприємців ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 згідно закупівельних актів. Усього на ці потреби зазначеними посадовими особами отримано з каси підприємства готівкові кошти під звіт в сумі 47254,16грн., які в подальшому включені до складу валових витрат підприємства.

Разом з тим, в ході проведення перевірки встановлено, що приватні підприємці ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 господарських операцій з позивачем щодо продажу продуктів харчування та сільськогосподарської продукції не проводили. Судами попередніх інстанцій встановлено, що працівники Державного підприємства «Довжоцький спиртовий завод» фактично не здійснювали закупівлю продуктів у вказаних підприємців. Авансові звіти на загальну суму 47254,16грн. подано підзвітними особами в день закупівлі продуктів, хоча такі фактично не здійснювалися, а отримані під звіт кошти в касу підприємства не повертались.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За змістом підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 зазначеного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем віднесено до складу валових витрат витрати, які фактично не здійснювалися, товари не придбавалися, що суперечить вимогам Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Щодо встановлених перевіркою порушень вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно з підпунктом 4.2.15 пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку під звіт та не повернутих у встановлені законодавством терміни, розмір яких розраховується відповідно до пункту 9.10 статті 9 цього Закону, є об'єктом оподаткування і включається до складу місячного оподатковуваного доходу платника податку.

Відповідно до підпункту 9.10.3 пункту 9.10 статті 9Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» якщо платник податку повертає суму надміру витрачених коштів пізніше граничного строку, встановленого підпунктом 9.10.2 цього пункту, але не пізніше звітного місяця, на який припадає останній день такого граничного строку, то такий платник податку сплачує штраф у розмірі 15% суми таких надміру витрачених коштів.

У випадку, якщо платник податку не повертає суму надміру витрачених коштів протягом звітного місяця, на який припадає такий граничний строк, то така сума підлягає оподаткуванню за правилами, встановленими підпунктом 9.10.1 пункту 9.10 статті 9 Закону, а саме платник податку сплачує штраф, встановлений абзацом першим цього пункту. При цьому сума надміру витрачених коштів оподатковується за ставкою, встановленою пунктом 7.1 статті 7 Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, працівниками підприємства отримано грошові кошти під звіт, за якими не відзвітовано про використання за цільовим призначенням, оскільки закупівлю товарів не проведено, та відповідні кошти до каси підприємства не повернуто, що свідчить про необхідність оподаткування податком таких коштів підприємством як податковим агентом своїх працівників.

Посилання суду апеляційної інстанції на те, що кошти були отримані працівниками злочинним шляхом і відповідно до підпункту 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 та підпункту 8.1.3 пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» мають оподатковуватися ними самостійно є необґрунтованим, оскільки підпунктом 4.2.16 пункту 4.2 статті 4 вказаного Закону встановлено, що до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються кошти або майно (немайнові активи), отримані платником податку як хабар, викрадені чи знайдені як скарб, не зданий державі згідно із законом, у сумах, підтверджених обвинувальним вироком суду, незалежно від призначеної ним міри покарання, разом з тим в даному випадку відсутній обвинувальний вирок суду, який би підтверджував отримання відповідними фізичними особами грошових коштів злочинним шляхом.

Крім того, в ході перевірки виявлено недоутримання та неперерахування до бюджету податку з доходів фізичних осіб в сумі 1633,27грн. при виплаті орендної плати із земельних паїв фізичним особам,, а саме у період з вересня 2008 року по грудень 2008 року орендна плата за користування землею становила 33119,68грн., з серпня 2009 року по вересень 2009 року власникам земельних паїв було нараховано 30392,81грн. орендної плати за землю. Розрахунок з пайовиками проводився пшеницею.

Проте, позивачем при нарахуванні власникам земельних паїв податку з доходів фізичних осіб із отриманої ними винагороди за їх використання за відповідні періоди 2008-2009 років не було застосовано коефіцієнт 1,1765 всупереч положенням пункту 3.4 статті 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», у якому, зокрема, зазначено, що при нарахуванні та виплаті доходів у будь-яких негрошових формах об'єкт оподаткування визначається як вартість такого нарахування, визначена за звичайними цінами, помножена на коефіцієнт 1,1765.

Враховуючи викладене, за встановлених обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є правильним.

Оскільки апеляційний суд під час розгляду справи неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а суд першої інстанції вирішив спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, то зазначена обставина відповідно до частини першої статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухваленої у справі постанови апеляційного суду та залишення в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 210, 221, 223, 226, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06.06.2013 у справі №2-а-7390/10/2270 скасувати, залишити в силі постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.03.2013.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ І.Я. Олендер

__________________ А.М. Лосєв