Справа № 2а-1670/5493/12
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2016 року м. Київ К/800/25110/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Олендера І.Я., Лосєва А.М.,

за участю: секретаря Шевчук П.О.,

представників позивача Конишевої Ю.О., Борисова Д.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2013 у справі №2а-1670/5493/12 за позовом Приватного підприємства «Білоцерківська агропромислова група» до Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представників позивача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2012, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2013, позовні вимоги Приватного підприємства «Білоцерківська агропромислова група» до Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 19.07.2012 № та від 19.07.2012 №0.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Миргородська об'єднана державна податкова інспекція Полтавської області Державної податкової служби 27.04.2013 звернулась з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 15.05.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2013, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 129 Конституції України, пунктів 138.1, 138.2 статті 138, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.8 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 №152 «Про деякі питання реалізації пункту 11.21 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість» та пункту 11.21 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», статей 7, 9, 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Велико-Багачанським відділенням об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності Приватного підприємства «Білоцерківська агропромислова група» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2010 року по 31.12.2011 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 по 31.12.2011.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пункту 5.9 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пунктів 138.1, 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, пункту 11.21 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.8 статті 201 Податкового кодексу України.

За результатами перевірки Велико-Багачанським відділенням об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби складено акт від 20.04.2012 №26/22-110/13961362 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.05.2012 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 102104,00грн.; від 11.05.2012 №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 449210,00грн.

Під час розгляду первинної скарги на податкові повідомлення-рішення від 11.05.2012 № та № Миргородською об'єднаною державною податковою інспекцією Полтавської області Державної податкової служби проведено позапланову виїзну перевірку Приватного підприємства «Білоцерківська агропромислова група» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2010 по 31.12.2011, за результатами якої складено акт перевірки від 03.07.2012 року № 815/22-110/13961362/50.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог пунктів 138.1, 138.2 статті 138, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.8 статті 201Податкового кодексу України.

Рішенням Державної податкової служби у Полтавській області від 09.07.2012 №1824/10/10-215, прийнятим за розглядом скарг та з урахуванням результатів позапланової перевірки, оформленої актом від 03.07.2012 №815/22-110/13961362/50, скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.05.2012 №0 в частині грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 158273,20грн. та скасовано податкове повідомлення-рішення від 11.05.2012 № в частині грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 66174,56грн.

На підставі рішення Державної податкової служби у Полтавській області від 09.07.2012 №1824/10/10-215 Миргородською об'єднаною державною податковою інспекцією Полтавської області Державної податкової служби прийнято податкові повідомлення-рішення від 19.07.2012 №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 19358,44грн.; від 19.07.2012 №0, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 290934,63грн., у тому числі за основним платежем 234958,80грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 55975,83грн.

Фактичною підставою для прийняття спірних рішень став висновок податкового органу про неправомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за операціями з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, а також неправильний розрахунок дотацій сільськогосподарським підприємствам та особистим селянським господарствам.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит, а також на зменшення оподатковуваного доходу на суму понесених витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог статті 228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.

Разом з тим, реальність спірних господарських операцій позивача з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором зберігання, податковими та видатковими накладними, актами виконаних робіт, платіжними дорученнями. Перевезення товару на зберігання здійснювалося автомобілями, із зазначенням їх марок, державних номерів, прізвищ водіїв, які ними керували згідно шляхових листів та які здійснювали перевезення масла «Селянське» із відповідального зберігання до позивача.

Посилання відповідача на неможливість зберігання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 товарів позивача з огляду на відсутність складських приміщень є необґрунтованим, оскільки матеріалами справи підтверджено використання контрагентом позивача приміщень-холодильників КП «Медея» та їх відповідність ветеринарно-санітарним правилам.

Таким чином, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарської операції, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентом.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. К встановлено судами попередніх інстанцій, постановою старшого оперуповноваженого ВПНВ ПДВ ВПМ ДПІ у місті Полтаві старшого лейтенанта податкової міліції Маковського С.І. відмовлено у порушенні кримінальної справи за статтями 191, 212 Кримінального кодексу України відносно ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю складу злочину.

В той же час, відповідачем не надано належних доказів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірних дій, а наведені Миргородською об'єднаною державною податковою інспекцією Полтавської області Державної податкової служби у касаційній скарзі доводи є такими, що не спростовують правильність висновку суду першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за спірними господарськими операціями з контрагентом.

Щодо висновку податкового органу про неправильність розрахунку позивачем дотацій сільськогосподарським підприємствам та особистим селянським господарствам колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень пункту 11.21. статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», чинного на час виникнення спірних правовідносин, сума податку на додану вартість, що повинна сплачуватися до бюджету переробними підприємствами всіх форм власності за реалізовані ними молоко та молочну продукцію, м'ясо та м'ясопродукти, у повному обсязі спрямовується виключно на виплату дотацій сільськогосподарським товаровиробникам за продані ними переробним підприємствам молоко і м'ясо в живій вазі.

Пунктами 2 та 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 №152 «Деякі питання реалізації пункту 11.21 статті 11 Закону України «Про податок на додану вартість», чинної на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що для визначення розміру дотацій переробні підприємства проводять щомісяця попередній розрахунок обсягу надходження і спрямування сум податку на додану вартість, нарахованого на вартість поставлених молока, молочної продукції, м'яса та м'ясопродуктів, виготовлених з поставлених товаровиробниками молока та м'яса в живій вазі (у розрізі видів сільськогосподарських тварин) (далі - готова продукція), за формою згідно з додатком 1. Переробні підприємства погоджують попередній розрахунок з управліннями агропромислового розвитку районних, головними управліннями агропромислового розвитку обласних і управлінням промисловості та агропромислового розвитку Севастопольської міської держадміністрацій, Міністерством аграрної політики Автономної Республіки Крим, переробні підприємства, що зареєстровані у м. Києві, - з Головним управлінням агропромислового розвитку Київської облдержадміністрації, а переробні підприємства системи Укоопспілки - із споживчими товариствами (спілками споживчих товариств).

На підставі попереднього розрахунку переробне підприємство визначає суму податку на додану вартість, яка надійде під час поставки готової продукції, та суму податку на додану вартість, що нараховується (перераховується) постачальникам товарів (робіт і послуг), а також розмір дотації на гривню вартості молока та м'яса в живій вазі без урахування податку на додану вартість.

Розмір дотації застосовується однаково до всіх товаровиробників за продукцію одного товарного виду пропорційно вартості поставлених молока та м'яса в живій вазі без урахування податку на додану вартість.

Перерахування товаровиробникам коштів за поставлені ними молоко і м'ясо в живій вазі здійснюється за платіжними дорученнями з поточного рахунка переробного підприємства, а дотацій - з його небюджетного рахунка на окремі рахунки товаровиробників (крім тих, що ведуть особисте селянське господарство), які вони повинні відкрити в обслуговуючих банках протягом одного звітного періоду та реквізити яких повинні офіційно повідомити переробним підприємствам.

Виплата товаровиробникам, які ведуть особисте селянське господарство, коштів за поставлене ними переробному підприємству молоко та м'ясо в живій вазі, а також дотацій здійснюється у касі підприємства. Зазначена виплата може здійснюватися уповноваженими переробним підприємством особами. Для виплати дотацій готівкою переробне підприємство подає відповідному територіальному органові Державного казначейства платіжні доручення на перерахування необхідних коштів з небюджетного рахунка на свій поточний рахунок для подальшого їх отримання готівкою та внесення до каси підприємства.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач протягом жовтня - грудня 2010 року придбав молоко у товаровиробників (у сільськогосподарських підприємств та фізичних осіб, які ведуть особисте селянське господарство).

Податковим органом зроблено висновок про неправильний розрахунок дотацій на підставі даних облікових заготівель молока, які не є первинними документами, інших доказів в обґрунтування своїх висновків податковим органом надано не було.

Разом з тим, таблиці «обліку заготівель молока», на підставі яких відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем порядку нарахування сум дотацій, є внутрішнім робочим документом позивача, який формується бухгалтерською комп'ютерною програмою та передбачений для оперативного обліку кількості надходжень молока, та не може використовуватися для розрахунку дотацій. Зазначена в останньому розділі цієї зведеної відомості вартість закупленого молока враховує в себе як вартість молока так і суму дотацій, які виплачені сільгоспвиробникам.

Виплата грошових коштів особистим селянським господарствам здійснювалася на підставі розрахункових відомостей за період з жовтня 2010 року по грудень 2010 року в яких вказано ціну молока та суму дотацій і в яких стоять підписи отримувачів грошових коштів. Вказані розрахункові відомості є первинними документами на підставі яких виплачувалася дотація.

Розрахунок сум дотацій товаровиробникам за поставлене переробним підприємствам молоко є передбаченим законодавством документом, згідно з яким позивач розрахував суми дотацій для виплати сільгоспвиробникам. В графі 4 вищевказаного розрахунку вказується вартість молока та м'яса у живій вазі без урахування податку на додану вартість, в графі 7 цього ж розрахунку вказується сума податку на додану вартість, що надійшла для нарахування на не бюджетний рахунок. Розрахунок сум дотацій складений позивачем відповідно до вимог законодавства на підставі підтверджених обсягів закупівель молока.

Крім іншого, точний розмір сум вартості молока та сум дотацій виплачених сільгоспвиробникам підтверджується обліковими відомостями на видачу грошей за заготовлене молоко від населення за період з жовтня 2010 року по грудень 2010 року.

За таких обставин, судами попередніх інстанцій в ході судового розгляду на підставі належних та допустимих доказів встановлено правильність розрахунку дотацій, проведеного позивачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог є правильними.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, та частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Миргородської об'єднаної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2013 у справі №2а-1670/5493/12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, на підставі та у строки, передбачені статтями 235 - 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ І.Я. Олендер

__________________ А.М. Лосєв