Справа № 805/4446/15-а
Суддя: Жаботинська Світлана Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кониченко О.М.
Суддя-доповідач - Жаботинська С.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року справа №805/4446/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Жаботинської С.В., суддів: Васильєвої І.А., Казначеєва Е.Г., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі № 805/4446/15-а (головуючий І інстанції Кониченко О.М.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» до Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08 травня 2015 року № 000009/220/1044,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08 травня 2015 року №000009/220/1044, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 20170 грн. та нараховані штрафні санкції у розмірі 10085 грн. (а.с. 4-8).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «ЛУВД», їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року, за результатами якої складено акт від 07.04.5015 року за № 198/05-38/15/33959754, яким встановлено порушення вимог Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 20170 грн. за серпень 2014 року та завищено витрати, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування за 2014 рік на суму 100850 грн., що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік в сумі 18153 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 08 травня 2015 року № 000009/220/1044, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 20170 грн. та нараховано штрафні санкції у розмірі 10085 грн. та № 00010/220/1045, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 18153 грн. та нараховані штрафні санкції в розмірі 9077 грн.

05 серпня 2015 року позивачем отримано рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 29.07.2015 року № 6642/10/05-99-10-03-12-1 про результати розгляду скарги, за яким податкове повідомлення-рішення № 00010/220/1045 скасовано, а № 000009/220/1044 - залишено без змін.

Позивач вважає, винесене податкове повідомлення-рішення № 000009/220/1044 від 08 травня 2015 року таким, що не відповідає податковому законодавству.

За таких обставин, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року задоволено позовні вимоги. Суд першої інстанції визнав неправомірним та скасував податкове повідомлення-рішення Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 08 травня 2015 року № 000009/220/1044 (а.с. 135-139).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, наявні в матеріалах справи, є належними доказами підтвердження реальності правочину укладеного між позивачем та його контрагентом, на підставі чого, дійшов до висновку щодо наявності права у позивача на формування податкового кредиту на підставі наявних у нього первинних документів.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с. 142-147).

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що податкове повідомлення-рішення прийнято у відповідності до вимог діючого законодавства, оскільки надані податкові накладні складені з порушенням вимог Наказу Міністерства доходів і зборів України від 14 січня 2014 року та Податкового кодексу України, у графі місцезнаходження (податкова адреса) продавця зазначено АДРЕСА_1, 83015, за даними свідоцтва про державну реєстрацію місцезнаходження ТОВ «ЛУВД»: України, 49041, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, Жовтневий р-н, вул. Панікахи, буд. 5. У наданих позивачем товарно-транспортних накладних у порушення Наказу Міністерства транспорту Укарїни від 14 жовтня 1997 року № 363 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», відсутні підпис водія (експедитора) у графах «отримав», «прийняв» та «здав». Також, у ТТН відсутній номер та інформація про навантаження та розвантаження Продукції, до перевірки не надано - які особи виконували зазначені роботи, відсутні номери посвідчень водіїв, відсутні реквізити автопідприємства (СПД), не заповнено графи «Вантажно-розвантажувальні операції» - «маса брутто при навантаженні/розвантаженні, час вибуття, прибуття, простою, підписи відповідальної особи при вантажно-розвантажувальних операціях».

Таким чином, на думку апелянта, відсутнє юридичне підтвердження факту перевезення вантажу. Крім того, у товарно-транспортних накладних не вказано, згідно якої довіреності видано Продукцію. До перевірки не надано журнал реєстрації довіреностей ТОВ «ЦЗФ «Курахівська», отже факт виписки довіреності на отримання товарів від ТОВ «ЛУВД» не підтверджено.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 197 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» зареєстровано як юридична особа, є платником податку на додану вартість та перебуває на податковому обліку в Мар'їнській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (а.с. 9-13).

Мар'їнською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, згідно із п.п. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.78.1.1, п.78.1 ст. 78 та з урахуванням ст. 79 Податкового кодексу України, у період з 25.03.2015 року по 31.03.2015 року, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Курхівська», щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ "ЛУВД", їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року.

За результатами зазначеної перевірки відповідачем складено акт від 07.04.5015 року № 198/05-38/15/33959754 (а.с. 14-24).

Відповідно до висновків акту, перевіркою встановлено порушення, зокрема, п. 198.1 ст. 198, п. 198.2, 198.3 та 198.6 статті 198 Подактового кодексу Укарїни від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 20170 грн, в т.ч. за період серпень 2014 року - 20170 грн (а.с. 24).

Позивач, не погодившись з висновками акту перевірки від 07.04.2015 року № 198/05-38/15/33959754, звернувся до відповідача з запереченням від 24.04.2015 року № 359-04 (а.с. 25-28). Відповідач, рішенням про результати розгляду заперечень від 05.05.2015 року за № 1051/05-38-22-013-5, залишив висновки, викладені в акті від 07.04.2015 року №198/05-38/15/33959754 без змін, а вимоги викладені в запереченні без задоволення (а.с. 29).

Відповідачем, прийнято податкове повідомлення-рішення від 08 травня 2015 року № 000009/220/1044, яким, згідно підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до абз. 2 п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, на підставі акта перевірки від 07.04.5015 року № 198/05-38/15/33959754, позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за податком на додану вартість всього на суму 30955 грн, з яких за основним платежем 20170 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 10085 грн (а.с. 30).

Позивач, не погодившись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, звернувся до Головного управління ДФС у Донецькій області зі скаргою від 25.05.5015 року № 438-05 (а.с. 31-38). Рішенням Головного управління ДФС у Донецькій області про результати розгляду скарги від 29.07.2015 року № 6642/10/05-99-10-03-12-1, податкове повідомлення-рішення від 08.05.2015 року № 000009/220/1044 залишено без змін (а.с. 40-44).

Також, позивач не погодившись з податковим повідомленням-рішенням від 08.05.2015 року № 000009/220/1044, звернувся до Державної фіскальної служби України із скаргою від 12.08.2015 року № 371-08 (а.с. 45-51). Рішення за результатами розгляду вказаної скарги не прийнято.

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI та іншими нормативно-правовими актами, у редакції на час спірних правовідносин.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до положень підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до положень підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

В пункті 201.1 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Відповідно до пункту 201.7 статті201 зазначеного Кодексу, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Аналіз наведених норм свідчить, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг, робіт) сум ПДВ до податкового кредиту та витрат є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняють реальні зміни майнового стану платника податків. За відсутності ж факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV), у редакції на час виникнення правовідносин, бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

За частиною 1 та 2 статті 3 Закону № 996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Таким чином, інформація, яка міститься в документах первинного обліку, в силу норми частини 2 статті 3 Закону № 996-XIV, є підставою для податкового обліку лише за умови, що вона відповідає дійсності.

Відповідно до частини 1 статі 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року (далі - Положення № 88), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення. Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи). Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників.

Отже, для підтвердження наявності підстав для включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбані товари до складу податкового кредиту, необхідні первинні документи (платіжні доручення, податкові накладні, акти виконаних робіт тощо), оформлені відповідно до вимог Закону № 996-XIV.

Таким чином, зменшення бази оподаткування ПДВ на суму понесених витрат по сплаті (нарахуванню) ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг), здійснюється з сукупністю таких обставин, як реальність виконання господарської операції та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про обсяг, зміст господарської операції та її учасників і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання операції.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 30 грудня 2013 року між ТОВ «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» (Покупець) та ТОВ «ЛУВД» (Постачальник) укладено договір поставки № 331-12/13 (а.с. 78-83).

Відповідно до умов договору, Постачальник зобов'язується поставити у власність Покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного значення (Продукція), в асортименті, кількості, в строк, за ціною та з якісними характеристиками, погодженими Сторонами у Договорі та Специфікаціях, які є невід'ємними частинами Договору (п.1.1 Договору). Покупець зобов'язується прийняти та оплатити Продукцію, що поставляється в його власність у відповідності до умов Договору (п.1.2 Договору). Умови постачання Продукції - DDP, відповідно до «Інкотермс-2010», з урахуванням умов та застережень, які містяться в Договорі та, або Специфікації до нього (п.4.2 Договору).

Відповідно до матеріалів справи, позивачем до ТОВ «ЛУВД» було подано заявку на матеріали на серпень 2014 року, зокрема, на мотор-редуктор ЗМП-31,5 ТУ 2-056-0224821-278-89 з напівмуфтою під пелюсткове з'єднання, вал-шестерню черт. №ККС-16.100.10, шестерню черт. № ККС - 16.100.012, Блок Ф560 на лебедівку ВРС - 93 (а.с. 86).

Сторонами до договору поставки від 30 грудня 2013 року № 331-12/13, було укладено специфікація від 24.07.2014 року щодо поставки Продукції, а саме: мотору-редуктору ЗМП-31,5 ТУ 2-056-0224821-278-89 з напівмуфтою під пелюсткове з'єднання; вал-шестерні черт. № ККС-16.100.10; шестерні черт. № ККС - 16.100.012; Блоку Ф 560 на лебедівку ВРС - 93 (чертеж 002.013А). Загальна вартість Продукції, яка постачається - 121020 грн, з яких ПДВ 20170 грн (а.с. 84).

Здійснення господарсько-правових відносин між позивачем та контрагентом за договором постачання від 30 грудня 2013 року № 331-12/13 підтверджується: податковими накладними № 10 від 18.08.2014 року на суму 32220 грн. у т.ч. ПДВ 5370 грн. (а.с. 90) та № 18 від 28.08.2014 року на суму 88800 грн. у т.ч. ПДВ 14800 грн. (а.с. 87); видатковими накладними № Лд-0000115 від 18.08.2014 року на суму 32220 грн (а.с. 91) та № Лд-0000123 від 28.08.2014 року на суму 88800 грн (а.с. 88).

Оплата товару підтверджується: платіжними дорученнями від 17.03.2015 року № на суму 35000 грн., від 11.12.2014 року № 7371467 на суму 11880 грн., від 03.12.2014 року № 7370581 на суму 44400 грн, від 01.04.2015 року № на суму 68416 грн (а.с. 96-98, 124); випискою банку (а.с. 125-127); оборотно-сальдовими відомостями рахунку 631 за серпень 2014 року, грудень 2014 року та травень 2015 року (а.с. 99-101).

Позивачем отримані ТМЦ були використані у власній господарській діяльності при здійснені ремонту обладнання, що підтверджено: накладними вимогами на відпуск (внутрішнє переміщення) товарів від 21-29.08.2014 року, від 1-10.09.2014 року (а.с. 93-95); картками рахунку № 2071 за серпень 2014 року (а.с.106-109); звітами по проводках за серпень, грудень 2014 року, березень 2015 року (а.с. 102-105).

Доставку Продукції підтверджується товарно-транспортними накладними від 18 серпня 2014 року на суму 32220 грн та від 28 серпня 2014 року на суму 88800 грн (а.с. 89, 92).

Суми податку на додану вартість по вищезазначених податкових накладних було включено позивачем до складу податкового кредиту у серпні 2014 року (а.с. 70-77).

Відповідно до акту перевірки, відповідачем під час перевірки були дослідженні, первинні документи позивача та податковим органом не було встановлено порушень в їх складені, які б впливали на формування податкової звітності.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що наявний договір та усі необхідні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку складені на його виконання, виписані з додержанням вимог статті 9 Закону № 996-XIV та п. 2.4 Положення № 88, які є належними доказами правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з його контрагентом. Проте, вказані первинні документи безпідставно були проігноровані відповідачем при оцінці податкових наслідків господарських операцій.

Стосовно посилання відповідача на не подання позивачем до перевірки журналу довіреностей, колегія суддів зазначає, що позивачем до суду було надано журнали видачі довіреностей, які підтверджують повноваження особи, яка прийняла ТМЦ (а.с. 110-113).

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на відсутність підтвердження факту перевезення вантажу через наявність недоліків та порушень при заповненні ТТН, оскільки, у матеріалах справи містяться ТТН надані позивачем на підтвердження транспортування йому товару, які містять всю необхідну інформацію для підтвердження постачання ТМЦ (найменування вантажу, загальна сума ТМЦ, найменування вантажовідправника та вантажоодержувача, адреси, підписи інш.). Наявність певних недоліків при заповненні не може свідчити на невідповідність вказаних документів та не підтвердження транспортування та отримання товару. Крім того, отримання товару підтверджується іншими документами наявними в матеріалах справи.

Щодо посилання апелянта на порушення позивачем вимог Наказу Міністерства доходів і зборів України від 14 січня 2014 року та Податкового кодексу України при складені податкових накладних, а саме зазначене місцезнаходження продавця не відповідає даним свідоцтва про державну реєстрацію місцезнаходження ТОВ «ЛУВД», колегія суддів зазначає, що вказане порушення не було встановлено актом перевірки, не було підставою встановлення порушення та підставою прийняття спірного ППР. Крім того, на час укладення договору поставки № 331-12/13 від 30.12.2013 року та здійснення постачання, контрагент позивача був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується договором, та після початку АТО перереєстровано за новою адресою.

Стосовно посилання відповідача в акті перевірки на ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська лист застереження від 20.01.2015 року №1400/7/04-63-22-03-14 про неможливість проведення перевірки ТОВ «ЛУВД» щодо підтвердження господарських відносин із платником податків за період з 01.07.2014 року по 31.10.2014 рік, колегія суддів зазначає, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит. Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товарів (робіт, послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Крім того, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України. Контрагент позивача під час здійснення господарських операцій та складення первинних документів був зареєстрований як юридична особа, на момент проведення фінансово-господарської операції був платником податків, а тому мав право здійснювати господарську діяльність шляхом укладення договорів.

Колегія суддів зазначає, що здійснення господарських операцій між позивачем та вищевказаним контрагентом підтверджено належними та достатніми первинними документами бухгалтерського обліку. Наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків, у зв'язку з його господарською діяльністю, мали місце.

В діях позивача як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 08 травня 2015 року № 000009/220/1044 є неправомірним та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що постанова прийнята судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга відповідача залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Мар'їнської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 р. у справі № 805/4446/15-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: С. В. Жаботинська

Судді: І. А. Васильєва

Е. Г. Казначеєв