Справа № 813/2330/16
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 року № 813/2330/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Зубач С.А.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом державного підприємства Львівський державний авіаційно-ремонтний завод до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень,-

Встановив:

Державне підприємство Львівський державний авіаційно-ремонтний завод звернулося з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Львові №502301/1/22782 від 25.12.2008 (№502301/0/18519 від 16.10.2008) та №572301/0/23066 від 31.12.2008 та зобовязання відповідача прийняти висновок про виплату з бюджету заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 932188,73 грн

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що Державне підприємство «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» має право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість, та наступне стягнення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість за листопад 2007 р. - на суму 230000,00 грн., за березень 2008 р. - на суму 50000,00 грн., за квітень 2008 р. - на суму 388103,17 грн., за травень 2008 р. - на суму 15500,12 грн., за червень 2008 р. - на суму 392022,28 грн. незалежно від факту сплати цього податку до бюджету за аналогічні податкові періоди своїм контрагентом за договором - ТзОВ «Тіком», та його контрагентами по ланцюгах. Останній має самостійні розрахунки з бюджетом із цього виду податку, самостійні зобов'язання по його сплаті та самостійне право на відшкодування з бюджету у порядку, передбаченому законом. Сплачений покупцем в ціні придбання товару податок на додану вартість не перераховується продавцем безпосередньо до бюджету, а враховується в податкових зобов'язаннях останнього та сплачується за підсумками відповідного періоду. Фактично, в основу перевірки покладено акти перевірок інших податкових інспекцій, без урахування обставин, при яких їх було складено. Первинні документи, надані платником податків, невмотивовано не взяті до уваги і не вплинули на висновки відповідача. Зазначене свідчить про необґрунтованість такий дій та їх упередженість. З урахуванням фактично відшкодованої суми ПДВ в розмірі 143436,84 грн (частково за листопад 2007), сума заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість становить 932188,73 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та заяві уточнення позовних вимог. Просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, яке обґрунтовує тим, що виходячи із суті податку на додану вартість, право на формування податкового кредиту та його подальше відшкодування, виникає лише після оплати податкових накладних на підставі яких його було сформовано та після фактичного надходження сум податку на додану вартість до державного бюджету України за аналогічні попередні податкові періоди від контрагента позивача (ТзОВ «Тіком») та його постачальника по ланцюгах (ТзОВ «Комерційна фірма «Скіф-ЛТД»). У зв'язку з цим відсутня заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість за листопад 2007 - на суму 230000,00 грн, березень 2008 - на суму 50000,00 грн., квітень 2008 - на суму 388103,17 грн., травень 2008 - на суму 15500,12 грн, червень 2008 - на суму 392022,28 грн, оскільки вона фактично не надійшла до бюджету в обсязі, отриманому постачальниками товарів від Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод». Факт порушення контрагентами-постачальниками продавця своїх податкових зобовязань вважає належною підставою для висновку про необґрунтованість заявлених позивачем сум відшкодування податку на додану вартість.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у письмових запереченнях. Просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

ДПІ у м. Львові проведено невиїзні документальні перевірки з питань достовірності визначення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за листопад 2007, березень, квітень, травень, червень 2008. За результатами перевірки складено акти за № 108/23-4/07684556 від 03.10.2008 та № 135/23-4/07684556 від 23.12.2008, на підставі яких винесено оспорювані податкові повідомлення-рішення.

Як вбачається зі змісту вказаних актів перевірок, між Державним підприємством «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» (Покупцем) та ТзОВ «Тіком» (Продавцем) було укладено договір купівлі-продажу запасних частин та комплектуючих виробів до літаків за № 7-АР від 10.11.2005 та додаткові угоди до нього. На підставі вказаного договору ТзОВ «Тіком» відвантажило обумовлений договором товар та виписало податкові накладні: №22 від 14.09.2007 на суму 1050151,35 грн у тому числі ПДВ 175025,23 грн, №23 від 17.09.2007 на суму 1729856,35 грн у тому числі ПДВ 288309,39 грн, № 24 від 18.09.2007 на суму 1800902,68 грн у тому числі ПДВ 300150,45 грн, №27 від 01.11.2007 р. на суму 278062,80 грн у тому числі ПДВ 46343,80 грн, №29 від 15.11.2007 на суму 629836,80 грн у тому числі ПДВ 104972,80 грн, №30 від 10.12.2007 на суму 1264943,51 грн у тому числі ПДВ 210823,90 грн. На підставі отриманих податкових накладних ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» сформувало податковий кредит вересня 2007 в сумі 763485,07 грн, листопада 2007 в сумі 151316,63 грн, грудня 2007 в сумі 210823,90 грн. Також, на підставі отриманих податкових накладних ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» було визначено залишок відємного значення податкового кредиту, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 26 декларації), у вересні 2007 в сумі 713485,07 грн, у листопаді 2007 в сумі 151316,63 грн, у грудні 2007 в сумі 210823,90 грн, а всього на суму 1075625,57 грн.

З актів перевірок та заперечень відповідача вбачається, що оплата товару по вказаних податкових накладних відбулась у листопаді 2007 р. в сумі 230000,00 грн, у березні 2008 в сумі 50000,00 грн, у квітні 2008 в сумі 388103,17 грн, у травні 2008 в сумі 15500,12 грн, у червні 2008 в сумі 392022,28 грн. Загальна сума оплати у вказаних податкових періодах склала 1075625,57 грн.

Крім того, у своїх актах та запереченнях відповідач зазначає, що ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» завищило залишок відємного значення (ряд. 26 декларації), який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду у вересні 2007 в сумі 713485,07 грн, у листопаді 2007 в сумі 151316,63 грн, у грудні 2007 в сумі 210823,90 грн, а всього на суму 1075625,60 грн. Вказане відповідач обґрунтовує ненадходженням до Державного бюджету України сум податку на додану вартість від ТзОВ «Тіком» і постачальника по ланцюгу (ТзОВ «Комерційна фірма «Скіф-ЛТД») за аналогічні попередні податкові періоди. Зазначені висновки відображені в акті перевірки №83/23-4/07684556 від 11.08.2008.

У звязку з наведеним, відповідач вважає, що ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» завищило суму бюджетного відшкодування (з врахуванням суми фактичної оплати постачальнику ТзОВ «Тіком») на загальну суму 1075625,57 грн (у тому числі за листопад 2007 р. - на суму 230000,00 грн., за березень 2008 - на суму 50000,00 грн, за квітень 2008 на суму 388103,17 грн, за травень 2008 - на суму 15500,12грн, за червень 2008 на суму 392022,28), внаслідок завищення залишку відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на загальну суму 1075625,60 грн (у тому числі за вересень 2007 - на суму 713485,07 грн, за листопад 2007 - на суму 151316,63 грн, за грудень 2007 на суму 210823,90 грн). А тому, позивачем, на думку відповідача, порушено п. 1.3, п. 1.7, п. 1.8 ст. 1, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», котрий діяв на момент існування спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» у листопаді 2007, березні, квітні, травні, червні 2008 здійснило закупівлю товарно-матеріальних цінностей та сплатило при цьому податок на додану вартість в ціні товару відповідно до пункту 7.1. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість». На підтвердження сплати податку на додану вартість підприємство, як покупець, отримало відповідні податкові накладні, та включило їх до реєстру отриманих і виданих податкових накладних. На підставі вказаних документів позивач сформував податковий кредит, розрахував суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість, та відобразив їх у деклараціях з податку на додану вартість за відповідні податкові періоди. Так, згідно даних декларацій позивача, сума що підлягає бюджетному відшкодуванню становить: у листопаді 2007 р. 389578 грн., у березні 2008 р. 184481 грн., у квітні 2008 р. 479726 грн., у травні 2008 р. 203269 грн., у червні 2008 р. 1022452 грн. Відповідач не має заперечень щодо правильності складання відповідної податкової звітності.

Відповідно до пункту 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», котрий діяв на момент існування спірних правовідносин, бюджетне відшкодування це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у визначених законом випадках. Згідно із підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. Відповідно до підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

З вищенаведеного вбачається, що для виникнення права на бюджетне відшкодування необхідними є: 1) наявність у платника відємного значення суми податку; 2) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого відємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Матеріалами справи підтверджується (акти перевірок, податкові декларації позивача з податку на додану вартість за листопад 2007, березень, квітень, травень, червень 2008) що у позивача у всіх вказаних періодах наявне відємне значення суми податкового кредиту. Також, як вбачається із розрахунків сум бюджетного відшкодування, доданих до декларацій з податку на додану вартість за відповідні періоди, позивачем було сплачено у попередньому податковому періоді постачальникам товарів (послуг) кошти, що відповідають сумі заявленого бюджетного відшкодування. Таким чином, позивач правомірно заявив до бюджетного відшкодування суму податку на додану вартість у листопаді 2007 389578 грн, у березні 2008 184481 грн., у квітні 2008 479726 грн, у травні 2008 203269 грн, у червні 2 грн. Доказів безпідставності включення даних сум до податкового кредиту суду не надано. Відповідач заперечив лише щодо підставності включення до даних сум тих, які підлягали сплаті ТзОВ «Тіком» та його контрагентами, а саме суми, відмовлені у бюджетному відшкодуванні згідно винесених податкових повідомлень-рішень в сумі: за листопад 2007 р. 230000,00 грн, за березень 2008 50000,00 грн., за квітень 2008 388103,17 грн, за травень 2008 - 15500,12, за червень 2008 392022,28 грн.

При цьому, не відповідає вимогам законодавства висновок відповідача, про завищення ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» залишку відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду на загальну суму 1075625,60 грн (у тому числі за вересень 2007 - на суму 713485,07 грн, за листопад 2007 - на суму 151316,63 грн, за грудень 2007 на суму 210823,90 грн) внаслідок порушення контрагентами постачальниками своїх податкових зобовязань, зокрема, ненадходження до державного бюджету України суми податку на додану вартість за аналогічні попередні податкові періоди від ТзОВ «Тіком» та постачальника по ланцюгу ТзОВ «Комерційна фірма «Скіф-ЛТД». Так, пункт 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», який визначає дату виникнення права платника податку на податковий кредит, не встановлює звязку між моментом виникнення права на податковий кредит та моментом оплати в бюджет податку на додану вартість. У разі невиконання контрагентом платника податків зобовязань по сплаті податку до бюджету негативні наслідки (відповідальність) настають лише для нього. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на включення відповідної суми до складу податкового кредиту та подальшого відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. За таких обставин позивач не може нести відповідальність за стверджувану несплату податку продавцем товару ТзОВ «Тіком» чи його контрагентами. Отже, для відшкодування з бюджету податку на додану вартість Закон України «Про податок на додану вартість» не передбачає обовязкової умови фактичного надходження цих сум до бюджету від постачальника, чи його контрагентів. Вимога пункту 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» щодо надмірної сплати податку, як необхідної умови бюджетного відшкодування, стосується саме платника, який згідно цього закону поніс фактичні витрати по сплаті податку, а не його контрагента.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених платником податку у звітному періоді у звязку з придбанням товарів (робіт, послуг), при цьому такі витрати повинні бути підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями. Таким чином, банківські виписки, податкові накладні, реєстри отриманих і виданих податкових накладних є документами, які підтверджують сплату позивачем податку на додану вартість в ціні товару та дають йому право на включення відповідних сум до податкового кредиту, а також на отримання бюджетного відшкодування у порядку, передбаченому пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість». Частина друга підпунту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 вказаного закону встановлює відповідальність платника податку тільки у випадку включення в податковий кредит сум податку на додану вартість, не підтверджених податковими накладними. Відповідно до підпункту 7.2.3. пункту 7.2. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобовязань продавця у двох примірниках. При цьому, правом видачі податкової накладної користується виключно платник ПДВ, зареєстрований як такий на підставі статті 2 Закону України «Про податок на додану вартість».

Продавець товару ТзОВ «Тіком» з 08.07.2003 зареєстрований платником ПДВ за №13843933, що підтверджується актом перевірки і мав право надавати покупцю (ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод») відповідні податкові накладні.

Надані ТзОВ «Тіком» податкові накладні містять всі необхідні реквізити, передбачені підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Належних доказів зворотного суду не надано.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про недоведення позивачем реальності виконання договірних відносин сторонами через відсутність у позивача товарно-транспортних накладних. Вказане спростовується умовами укладеного господарського договору, зокрема пп. 3-5 додаткових угод до договору купівлі-продажу №7-АР, передбачено, що доставку товару виконує продавець. Відтак, відсутні правові підстави для наявності у позивача товарно-транспортних накладних.

Крім того, відповідно до преамбули «Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, правилами визначено права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників. Норми цих правил не поширюються на відносини, пов'язані з переходом права власності на майно, набуте за угодами купівлі-продажу, та їх подальше відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

В актах перевірки зазначається та не заперечується у судових засіданнях представником відповідача, що в ході проведення перевірок ревізору було представлено накладні на отриманий товар. Жодних зауважень щодо правильності оформлення накладних на отриманий товар, у тому числі щодо наявності усіх необхідних реквізитів передбачених чинним законодавством, у податкового органу немає і зі змісту накладних така обставина не вбачається.

У зв'язку з наведеним, вказані накладні відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинними бухгалтерськими документами, що підтверджують факт здійснення господарських операцій.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, у відповідача у даному випадку відсутні правові підстави зменшувати залишок відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду та відмовляти у здійсненні бюджетного відшкодування податку на додану вартість, внаслідок стверджуваного ненадходження цього податку до бюджету від продавця товару ТзОВ «Тіком» чи його контрагента, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для таких дій.

Окрім того, податкові повідомлення-рішення № 572301/0/23066 від 31.12.2008 , № 502301/1/22782 від 25.12.2008 (№ 502301/0/18519 від 16.10.2008) прийнято на підставі актів перевірок №83/23-4/07684556 від 11.08.2008, №108/23-4/07684556 від 03.10.2008 та № 135/23-4/07684556 від 23.12.2008. Як вказується у висновках згаданих актів, підставою для відмови у відшкодуванні податку на додану вартість є завищення ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» залишку відємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду внаслідок ненадходження до державного бюджету України суми податку на додану вартість за аналогічні попередні податкові періоди від ТзОВ «Тіком» з операції купівлі-продажу запасних частин та комплектуючих виробів до літаків за Договором від 10.11.2005 № 7-АР.

Проте, питання правомірності відшкодування податку на додану вартість за вказаним договором купівлі-продажу, розглядалось господарським судом Львівської області (постанова у справі 28/185А від 23.10.2007), Львівським апеляційним адміністративним судом (постанова у справі 22-а-3402/08 від 25.02.2008) та Вищим адміністративним судом України (ухвала від 10.07.2008). Вказаними судовими рішенннями встановлено, що ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» не може нести відповідальності за дії свого контрагента ТзОВ «Тіком» та його контрагентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Водночас, ці обставини повністю підтверджуються і матеріалами даної справи.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Львові № 572301/0/23066 від 31.12.2008, № 502301/1/22782 від 25.12.2008 (№ 502301/0/18519 від 16.10.2008) є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім того, судом встановлено, що всупереч вимогам діючого законодавства, суми податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за листопад 2007, березень - червень 2008 в загальному розмірі 932188,73 грн не відшкодовані.

Щодо відшкодування вказаної заборгованості з податку на додану вартість, позивачем заявлено вимогу про зобов'язання відповідача прийняти висновок про виплату заборгованості з бюджету та надати його до Головного управління Державної казначейської служби України в Львівській області.

У звязку з чим суд зазначає наступне.

Кабінет Міністрів України постановою від 17.01.2011 N39 затвердив Порядок взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість (чинного на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір; далі - Порядок).

Відповідно до пункту 9 цього Порядку на підставі висновку та узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках, орган державної казначейської служби перераховує платникові податку зазначену у висновку суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку, відкритий в обслуговуючому банку, протягом: трьох операційних днів після отримання висновку в разі, коли платник податку має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість; п'яти операційних днів після отримання висновку в разі, коли платник податку не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість.

За змістом норм пункту 200.15 ст. 200 ПК, пункту 9 Порядку бюджетне відшкодування ПДВ здійснюється органом державного казначейства з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 ПК та Порядком, на підставі податкової декларації та заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації у п'ятиденний термін з дня надходження від податкового органу висновку.

Таким чином, відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключними повноваженнями податкових органів та органів державної казначейської служби, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості.

Таке правозастосування викладене у правовій позиції Верховного Суду України, зазначених, зокрема у постановах від 16.09.2015, від 17.11.2015, 20.04.2016 та від 31.05.2016, 12.07.2016.

Відповідно до частини 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, вимога позивача зобов'язати Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС прийняти висновок про виплату з бюджету заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 932188,73 грн. на користь Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» та надати цей висновок до Головного управління Державної казначейської служби України в Львівській області є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

Постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Львові №502301/1/22782 від 25.12.2008 (№502301/0/18519 від 16.10.2008) та №572301/0/23066 від 31.12.2008.

Зобовязати Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС прийняти висновок про виплату з бюджету заборгованості з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 932188,73 грн на користь державного підприємства Львівський державний авіаційно-ремонтний завод () та надати цей висновок до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області.

Стягнути з Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь державного підприємства Львівський державний авіаційно-ремонтний завод судовий збір в розмірі 22 014 (двадцять дві тисячі чотирнадцять) грн 72 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р. Брильовський