Справа № 2а-1806/11/0550
Суддя: Чумак Сергій Юрійович
Дата ухвалення: 2011-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Митрофанова Є.Г.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2011 року справа № 2а-1806/11/0550

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Чумака С.Ю.

суддів

ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_4 та Управління Пенсійного Фонду України в Приморсьокму районі міста Маріуполя Донецької області на постанову Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного Фонду України в Приморському районі міста Маріуполя Донецької області про зобовязання нарахувати та виплатити недоплачене підвищення до пенсії, як дитині війни,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобовязання нарахувати та виплатити недоплачене підвищення до пенсії, як дитині війни з 2007 року.

Ухвалою суду від 24 травня 2011 року позовні вимоги позивача за період з 9 липня 2007 року по 24 грудня 2010 року були залишені без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Постановою суду першої інстанції від 24 червня 2011 року позовні вимоги позивача задоволені частково визнано дії відповідача неправомірними, та зобовязано останнього здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 24 грудня 2010 року, з урахуванням фактично отриманих виплат.

В апеляційних скаргах позивач просить постанову суду скасувати та задовольнити його вимоги в повному обсязі, оскільки він строк звернення до суду не пропустив, відповідач просить постанову суду також скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки у позивача немає права на отримання такого підвищення до пенсії.

Згідно частини 1 статті 197 КАС України суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів встановила наступне.

Позивач відноситься до категорії „діти війни.

Відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року № 2195-ІV дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року N 489-V, яким була зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей інвалідів», а саме, текст ст. 6 викладений в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни».

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема п. 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Таким чином, з 22 травня 2008 року остаточно відновлено дію статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції від 18 листопада 2004 року.

Вказаний висновок колегією суддів зроблений також з урахуванням позиції Конституційного Суду України при прийнятті рішення від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010, який зазначив, що визнання неконституційним Закону № 2222 означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені Законом N 2222. Це забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України.

У 2009 та 2010 роках зазначені положення Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинялись та не змінювались, у звязку з чим позивач має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни.

Визначення мінімального розміру пенсії за віком встановлено статтею 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Колегія суддів не приймає посилання скаржника на те, що на законодавчому рівні не визначено, яким чином обчислюється розмір 30% виплати дітям війни, а мінімальний розмір пенсії за віком визначений Законом України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування застосовується лише при визначенні розмірів пенсій, призначених за цим Законом, з огляду на принцип законності, закріплений статтею 9 КАС України, відповідно до частини 7 якої у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини.

Таким чином, судом першої інстанції правильно не взяті до уваги доводи відповідача про неврегульованість механізму реалізації положень статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, у звязку з чим при визначенні розміру підвищення до пенсії дітям війни відповідно до вказаної статті необхідно застосовувати розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений статтею 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, оскільки на час існування спірних відносин розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише цією статтею.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей війни доплат до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на відповідача зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань.

Крім того, Законом України від 14 червня 2011 року № 3491-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені прикінцеві положення пункту 4 певним змістом, яким серед іншого встановлено, що у 2011 році норми і положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. На виконання п. 7 Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VІ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 745 від 06.07.2011 року « Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», відповідно до п. 6 якої встановлено, що дітям війни до пенсії проводиться підвищення у розмірі 49,8 грн. ОСОБА_2 постанова набрала чинності 23.07.2011 року та діє до 01.01.2012 року. З огляду на викладене колегія суддів прийшла до висновку, що граничною датою задоволення позовних вимог позивача необхідно зазначити 22 липня 2011 року включно.

Також колегія суддів зазначає, що позивачем по суті оскаржується залишення без розгляду його позовних вимог за період з 9 липня 2007 року по 24 грудня 2010 року, але постановою суду від 24 червня 2011 року це питання не вирішувалось, оскільки зазначені позовні вимоги були залишені без розгляду ще ухвалою суду від 24 травня 2011 року, яка позивачем оскаржена не була і набрала законної сили.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції по суті правильно вирішив справу, однак із помилковим застосуванням норм процесуального права, а тому постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 183?, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та Управління Пенсійного Фонду України в Приморсьокму районі міста Маріуполя Донецької області задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 червня 2011 року по справі № 2а-1806/11/0550 змінити

У другому абзаці резолютивної частини постанови Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 червня 2011 року по справі № 2а-1806/11/0550 після слів "з 24 грудня 2010 року" доповнити словами наступного змісту по 22 липня 2011 року включно. В решті позовних вимог відмовити.

В іншій частини постанову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Колегія суддів С.Ю.Чумак

ОСОБА_2

ОСОБА_3