Справа № 2а-373/11/1201
Суддя: Чумак Сергій Юрійович
Дата ухвалення: 2011-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції -
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2011 року справа №2а-373/11/1201 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Чумака С.Ю.

суддів

ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_4 та Управління Пенсійного Фонду України в місті Алчевську Луганської області на постанову Алчевського суду Луганської області від 23 березня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного Фонду України в місті Алчевську Луганської області про зобовязання нарахувати та виплатити недоплачене підвищення до пенсії, як дитині війни,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобовязання нарахувати та виплатити недоплачене підвищення до пенсії, як дитині війни з 2008 по жовтень 2010 року.

Ухвалою суду першої інстанції від 23 березня 2011 року позовні вимоги за період 2008, 2009, та з 1 січня по 27 липня 2010 року залишені без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Постановою суду першої інстанції від 23 березня 2011 року позовні вимоги задоволені частково визнано дії відповідача неправомірними, та зобовязано останнього здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни з 27 липня по 31 жовтня 2010 року з урахуванням фактично отриманих виплат.

В апеляційних скаргах позивач просить постанову суду скасувати та задовольнити його вимоги в повному обсязі, оскільки він строк звернення до суду не пропустив, відповідач просить постанову суду також скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки у позивача немає права на отримання такого підвищення до пенсії.

Згідно частини 1 статті 197 КАС України суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів встановила наступне.

Позивач відноситься до категорії „діти війни».

Відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-ІV дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року N 489-V, яким була зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей інвалідів», а саме, текст ст. 6 викладений в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни».

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема п. 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Таким чином, з 22 травня 2008 року остаточно відновлено дію статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18 листопада 2004 року.

Вказаний висновок колегією суддів зроблений також з урахуванням позиції Конституційного Суду України при прийнятті рішення від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010, який зазначив, що визнання неконституційним Закону № 2222 означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені Законом N 2222. Це забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України.

У 2009 та 2010 роках зазначені положення Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинялись та не змінювались, у звязку з чим позивач має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни.

Визначення мінімального розміру пенсії за віком встановлено статтею 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Колегія суддів не приймає посилання скаржника на те, що на законодавчому рівні не визначено, яким чином обчислюється розмір 30% виплати дітям війни, а мінімальний розмір пенсії за віком визначений Законом України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» застосовується лише при визначенні розмірів пенсій, призначених за цим Законом, з огляду на принцип законності, закріплений статтею 9 КАС України, відповідно до частини 7 якої у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини.

Таким чином, судом першої інстанції правильно не взяті до уваги доводи відповідача про неврегульованість механізму реалізації положень статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни», у звязку з чим при визначенні розміру підвищення до пенсії дітям війни відповідно до вказаної статті необхідно застосовувати розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений статтею 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки на час існування спірних відносин розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише цією статтею.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на відповідача зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань.

Разом з тим позивачем по суті оскаржується залишення без розгляду його позовних вимог за період з 1 січня 2008 року по 27 липня 2010 року, але постановою від 23 березня 2011 року, на яку подано апеляційну скаргу, це питання не вирішувалось, оскільки зазначені позовні вимоги залишені без розгляду ухвалою суду від 23 березня 2010 року, яка позивачем оскаржена не була і набрала законної сили.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постанова суду винесена з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 197, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та Управління Пенсійного Фонду України в місті Алчевську Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Алчевського суду Луганської області від 23 березня 2011 року у справі № 2а-373/11/1201 залишити без змін.

Ухвала суду за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особами, які беруть участь у справі і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: С.Ю.Чумак

Судді: Т.П.Бадахова