Справа № 2а-2982/11/1270
Суддя: Радіонова О.О.
Дата ухвалення: 2011-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Цицюра О. О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2011 року справа №2а-2982/11/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Радіонової О.О.

суддів Нікуліна О.А. , Жаботинської С.В.

розглянувши у письмовому Управління Пенсійного фонду України

провадженні апеляційні скарги в Ленінському районі м. Луганська

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального

страхування від нещасних випадків на виробництві

та професійних захворювань України в м. Луганську

на постанову Луганського окружного адміністративного суду

від 17 травня 2011 року

по адміністративній справі № 2а-2982/11/1270

за позовом Управління Пенсійного фонду України

в Ленінському районі м. Луганська

до Відділення виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання в м. Луганську

про стягнення витрат по виплаті та доставці пенсій

по інвалідності внаслідок нещасного випадку на

виробництві або профзахворювання та пенсій у

у зв»язку з втратою годувальника у сумі.

1003741,24 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська звернулося до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Відділення виконавчої Дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання в м. Луганську про стягнення витрат по виплаті та доставці пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв»язку з втратою годувальника у сумі 1003741,24 грн. за період - травень 2008р. по лютий 2011р., з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, в якій сума, яку позивач просив стягнути складається: 907 556,44 грн. адресна державна допомога ( в т.ч. 2280,89 грн. сума витрат пенсійного фонду з виплати і доставки пенсій); 89 546,86 грн. не враховані суми витрат на виплату пенсій громадянам держав учасників СНД та членів їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну ( в т.ч. 510,25 грн. сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки пенсій); 1397,71 грн. не враховані суми витрат на виплату допомоги на поховання ( в т.ч.12,87 грн. сума витрат пенсійного фонду з виплати і доставки пенсій); 5240,23 грн. не враховані суми витрат на підвищення пенсій згідно постанови від 11.03.2009р. № 198 ( в т.ч. 13,65 грн. - сума витрат пенсійного фонду з виплати і доставки пенсій). ( т.1 а. с. 2-5, т.2 а.с.110).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2011 року позовні вимоги задоволені частково (а.с. т.2 а.с.139-142) .

Стягнуто з відповідача на користь позивача суму витрат на виплату пенсій громадянам держав-учасників СНД та членів їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну у розмірі 89 546,86 грн.; суми витрат на виплату допомоги на поховання в розмірі 1397,71 грн.; суми витрат на підвищення пенсій згідно постанови від 11.03.2009р. № 198 у розмірі 5240,23 грн. В решті позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що у відповідача відсутній обовязок відшкодовувати виплачені позивачем суми державної адресної допомоги, оскільки виплата адресної допомоги не повязана з наявністю страхового випадку у розумінні Закону №1105.

Стосовно інших виплат суд першої інстанції зазначив про наявність правових підстав щодо відшкодування цих сум.

Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, в якому позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача суму у розмірі 907 556,44 грн., яка виплачена управлінням Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська ( т.2 а.с. 149-150).

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1105 якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори, щодо понесення витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених витрат.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Луганську також звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, в якій відмовити УПФУ в Ленінському районі м. Луганська у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, справу розглянути за відсутністю представника Фонду ( т.2 а.с.152-154).

Апелянт зазначив, що судом першої інстанції необґрунтовано задоволені позовні вимоги про стягнення витрат пенсій громадянам, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну за період з травня 2008 р. по лютий 2011р. у розмірі 89 546,86 грн., оскільки відшкодування потерпілому шкоди, вчиненої внаслідок нещасного випадку на виробництві здійснюється стороною тієї держави, де стався нещасний випадок.

Стосовно витрат Пенсійному фонду на виплату підвищення до пенсії згідно постанови КМУ від 11.03.2009р. № 198, то вказана постанова не містить у собі зобов»язання Фонду компенсувати ці витрати Пенсійному фонду.

В ОСОБА_2 звірок суми витрат на виплату допомоги на поховання відсутні. Зазначені позивачем у списку особи, сім»ям яких була виплачена допомога на поховання померлого відсутні на обліку у відділення Фонду, тому, як вважає апелянт, вимоги на сплату суми витрат є також безпідставними.

Крім того, апелянт зазначає, що позивач звернувся з позовом 30.03.2011р., а в оскаржуваній постанові позовні вимоги були задоволені з травня 2008 року по лютий 2011 року.

Сторони у судове засідання не з»явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Керуючись пунктом 2 частини 1 статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України судова колегія ухвалила здійснити апеляційний розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.

На відповідача покладений обовязок по своєчасному та повному відшкодуванню органам Пенсійного фонду України пенсій, сплачених особам, яким призначені пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у звязку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Зазначені витрати позивача за період з травня 2008 року по лютий 2011 року, що не відшкодовані відповідачем, складають 1 003 741,24 грн. грн., які позивач просить стягнути з відповідача, в тому числі: 907 556,44 грн. державна адресна допомога, 1397,71грн. допомога на поховання, 89 546,86 грн. не прийняті до відшкодування витрати на пенсії у звязку з отриманням пенсіонерами травм за межами України, 5240,23 грн. не враховані суми витрат на підвищення пенсій згідно постанови КМУ від 11.03.2009р. № 198.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності відшкодування Пенсійному фонду України витрат на виплату пенсій.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788), Законом України від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон №1105) та Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України

Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок

нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві

або професійного захворювання, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України, правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04 березня 2003 року №5-4/4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за № 376/7697 (далі Постанова №5-4/4).

Згідно з пунктом 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виплата зазначеної державної адресної допомоги передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року №265 (далі Постанова 265). Пунктом 1 вказаної постанови встановлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною та щомісячної доплати до пенсії у зв'язку з втратою годувальника членам сімей шахтарів, смерть яких настала внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) не досягає в осіб, яким призначено пенсію у зв'язку з втратою годувальника, на одного непрацездатного члена сім'ї 100 відсотків, на двох - 120 відсотків, на трьох і більше - 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

У пункті 2 Постанови №265 зазначено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного прожиткового мінімуму.

Таким чином, підстави виплати щомісячної державної адресної допомоги, передбаченої Постановою №265, безпосередньо не пов'язані з фактами нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності.

Пунктом 4 Постанови №265 встановлено, що виплата щомісячної державної адресної допомоги, передбаченої цією постановою, здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога.

З набранням чинності Закону № 1105, обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, відповідно до підпунктів «г», «д» пункту 1 статті 21 зазначеного Закону покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків.

Згідно з статтею 8 Закону 1788 виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України, які формуються за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов'язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

Тобто, з наведених законодавчих актів не вбачається обов'язок відповідача відшкодовувати виплачені позивачем суми державної адресної допомоги.

Пунктом 4 Порядку № 5-4/4 передбачено, що відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та інших нормативно-правових актів, а саме:

- сума основного розміру пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання;

- щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію;

- допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію;

- сума витрат Пенсійного фонду з виплати і доставки вищезазначених пенсій.

Суму витрат з виплати і доставки пенсій визначають органи Пенсійного фонду на підставі Граничних тарифів на основні послуги зв'язку.

Таким чином, пунктом 4 зазначеного Порядку вказаний вичерпний перелік виплат, які здійснюються Пенсійним фондом України та відшкодовуються в подальшому Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. У цьому переліку не зазначена державна адресна допомога, як така, що підлягає відшкодуванню Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 5-4/4, органи Пенсійного фонду України щомісячно до 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі списку осіб, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, та списку померлих осіб, які отримували пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, проводять з відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України звірку витрат за особовими справами потерпілих, складають акт щомісячної звірки витрат за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності та до 15 числа місяця наступного за звітним подають його відповідним головним управлінням Пенсійного фонду і управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Відповідно до пункту 6 зазначеного Порядку Головні управління узагальнюють і узгоджують довідку про відшкодування Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України. Згідно пункту 7 Порядку зазначена довідка є підставою для перерахування Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідних коштів Пенсійному фонду до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виплата державної адресної допомоги не пов'язана з наявністю страхового випадку в розумінні Закону № 1105.

З цих підстав, доводи апелянта - УПФУ в Ленінському районі м. Луганська є такими, що не ґрунтуються на вимогах наведеного законодавства.

Щодо стягнення суми витрат на виплату пенсій громадян держав-учасників СНД та членів їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну у розмірі 89 546,86 грн., колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 отримав травму на виробництві, що підтверджено актом № 3 про нещасний випадок в Тюменській області, Березівський район, пос. Ігрим ( т. 2 а.с.77-79), ОСОБА_4 отримав травму на виробництві у 1987р. за межами України , що підтверджено актом № 1 про нещасний випадок (т.2 а.с.81-83), ОСОБА_5 отримав виробничу травму у 1982р., що підтверджено актом про нещасний випадок № 9 (т.2 а.с.85-87), ОСОБА_6 отримав виробничу травму у 1979р., що підтверджено актом про нещасний випадок (т.2 а.с.90).

Громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом України „Про пенсійне забезпечення (ст. 1 Закону України „Про пенсійне забезпечення).

Відповідно до статті 2 Закону України Про пенсійне забезпечення одним з видів державних пенсій є трудова пенсія по інвалідності, в разі втрати годувальника. Право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом.

Пенсійне забезпечення громадян відповідно до ст. 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення" здійснюється органами Пенсійного Фонду України. Стаття 81 вказаного Закону передбачає, що призначення та виплата пенсій, у тому числі, пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання здійснюється органами Пенсійного Фонду.

Страхові виплати громадянам, каліцтво яким заподіяно на підприємствах, розташованих на території країн Співдружності Незалежних держав, повинні здійснюватись у відповідності з нормами ст. 1 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності та Угодою про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р.

Стаття 3 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р. (далі Угода) визначає, що всі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення по даній угоді несе держава, яка надає це пенсійне забезпечення.

Згідно ст. 5 Угоди передбачено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" встановлює обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема, виплати йому або особам, які перебували на його утриманні пенсій по інвалідності та в зв'язку із втратою годувальника, який покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (далі Фонд).

Відповідно до пп. „г і „д ст. 21 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності та ст. ст. 37, 39, 92 Закону України „Про пенсійне забезпечення у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Частиною 2 статті 2 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності встановлено, що особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних з виконанням ними трудових обов'язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Таким чином, дія ч. 2 ст.2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" розповсюджується і на громадян, які отримали каліцтво за межами території України.

Отже, витрати, понесені Пенсійним Фондом України у зв'язку із виплатою пенсій, передбачених ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в тому числі з виплатою пенсії по інвалідності та в разі втрати годувальника підлягають відшкодуванню Фондом.

Обов`язок Фонду відшкодувати витрати, пов'язані з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання також встановлено ст. 7 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", відповідно до якої органи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, починаючи з 1 квітня 2001р. відшкодовують органам Пенсійного фонду України пенсії, сплачені особам, яким призначено пенсії внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фондом соціального страхування від нещасних випадків в подальшому відбуваються відповідні розрахунки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених до стягнення витрат на виплату пенсій громадян держав-учасників СНД та членів їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну.

Крім того, колегія суддів вважає правильним відхилення судом першої інстанції посилань відповідача на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2009 року по справі № 2а-9635/08/1270, оскільки у задоволенні позову у даній справі було відмовлено з підстав пропуску строку звернення до суду та заявлена сума стосувалася періоду з червня 2002 року по січень 2007 року. Крім того, судом апеляційної інстанції у вказаній справі було встановлено, що в матеріалах справи були відсутні щомісячні акти звірки витрат між УПФУ в Ленінському районі м. Луганська та Відділенням виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в м. Луганську за особовими справами громадян ОСОБА_7, ОСОБА_8С.о., ОСОБА_9, ОСОБА_2

Стосовно зобов'язань стягнути суму виплаченої допомоги на поховання у сумі 1397,71грн., колегія суддів зазначає.

Дані вимоги позивач обґрунтовує лише фактом не прийняття до заліку суми допомоги на поховання відповідно актів щомісячної звірки (т.1,а.с.78. а.с.84). В матеріалах справи відсутні докази про наявність причинного зв'язку смерті померлих осіб з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я відповідно до вимог абзацу другого частини 9 статті 34 Закону №1105.

Аналіз норм Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов»язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибели застрахованих на виробництві осіб, та зазначеного вище Порядку, затвердженого на виконання частини восьмої статті 34 цього Закону, дає підстави вважати, що Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов»язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв»язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я.

Виходячи з цього, допомога на поховання відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків тільки в разі настання смерті за наслідками отриманого нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, що підтверджується висновками медичних закладів.

Таких документів в підтвердження суми виплаченої допомоги на поховання у сумі 1397,71грн. у матеріалах справи немає.

Крім того, колегія суддів зазначає, що заявлена до відшкодування сума на поховання у розмірі 300,00 грн. (т. 1 а.с.84) стосується іншого періоду - травень 2007 року, ніж зазначений позивачем у позові (травень 2008 року лютий 2011 року).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.

Стосовно стягнення не врахованих сум витрат на підвищення пенсії згідно постанови КМУ від 11.03.2009р. № 198 у сумі 5240,23 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2009 р. № 198 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» передбачає здійснення пенсійним фондом відповідних виплат щодо підвищення пенсій із застосуванням відповідного коефіцієнту, проте не містить у собі зобов»язання Фонду компенсувати ці витрати позивачу.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення суми витрат на підвищення пенсій згідно постанови КМУ від 11.03.2009р. № 198 у розмірі 5240,23 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з позовом звернувся до суду 05 квітня 2011 року та просив до стягнення суми за період з травня 2008 року по лютий 2011 року, при цьому не ставив питання щодо поновлення строку звернення до суду з підстав його пропущення з поважної причини.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається розрахунку заявленої до стягнення суми з посиланням на відповідні періоди, тому колегія суддів вважає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, а відтак позовні вимоги заявлених до стягнення витрат на виплату пенсій громадян держав-учасників СНД та членів їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну підлягають задоволенню лише в період з серпня 2010 року по лютий 2011 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з»ясовані обставини, що мають значення для справи, постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому є підстави для скасування судового рішення з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 24, 94, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17травня 2011 року у адміністративній справі № 2а-2982/11/1270 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2011 року у адміністративній справі № 2а-2982/11/1270 задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 травня 2011 року у адміністративній справі № 2а-2982/11/1270 скасувати.

Позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську про стягнення витрат по виплаті та доставці пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв»язку з втратою годувальника у сумі 1 003 741,24 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську на користь Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Луганська суми витрат на виплату пенсій громадянам держав-учасників СНД та членів їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну за період з серпня 2010 року по лютий 2011 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Постанова складена та підписана колегією суддів 22 липня 2011 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі, а якщо її було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя О.О.Радіонова

Судді О.А. Нікулін

ОСОБА_10