Справа № 2а-501/11/1201
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2011-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Карасьова Н.П.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2011 року справа № 2а-501/11/1201

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Яковенка М.М.

суддів Ханової Р.Ф. , Гайдара А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду України в м.Алчевську в Луганській області на постанову Алчевського міського суду Луганської області від 11 квітня 2011 року по адміністративній справі № 2а-501/11/1201 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України м.Алчевську про перерахунок пенсії як дитині війни, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Алчевського міського суду Луганської області від 11 квітня 2011 року по адміністративній справі № 2а-501/11/1201 за позовні вимоги задоволені частково, зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», починаючи з 03 серпня 2010 року по день прийняття рішення у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду від 11 квітня 2011 року в частині відмови відмови у задоволені заявлених вимог за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 рік, та з 22.05.2008 року.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції як прийняту з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційний перегляд здійснений відповідно до пункту 1 частини 1 статті 197 КАС України в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач відноситься до категорії «діти війни».

Закон України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18 листопада 2004 року, який набрав чинності з 1 січня 2006 року, встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Статтею 1 вказаного закону передбачено, що дитина війни це особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції правильно застосував норми зазначеного Закону з урахуванням Рішення Конституційного суду N 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що у 2010 році приписи статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-4 залишились в редакції від 18 листопада 2004 року, тобто позивач мав право на виплату підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, але ж відповідачем безпідставно не проводилось нарахування та виплата такої надбавки.

Судова колегія погоджує висновок суду першої інстанції щодо того, що позивач мав право на отримання підвищення до пенсії на підставі статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Посилання апелянта відповідача на те, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений статтею 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» застосовується виключно для визначення пенсій, призначених згідно з цим Законом колегія суддів не приймає з огляду на положення частини першої статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-ХІV від 15 липня 1999 року, якою передбачено, що прожитковий мінімум застосовується у тому числі для визначення розмірів соціальної допомоги, виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Статтею 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Під час апеляційного провадження зясовано, що Законом України від 14 червня 2011 року № 3491-6 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені прикінцеві положення пункту 4 певним змістом, яким серед іншого установлено, що у 2011 році норми і положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Зазначені норми набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 19 червня 2011 року, оскільки опублікуванні в газеті «Голос України» за 18 червня 2011 року №110 (5110). Крім того, на виконання зазначених змін, Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова №745, якою визначений розмір виплати для соціальної категорії «дітей війни».

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням Постанови КМ України №745, до 23 липня 2011 року, необхідно застосовувати положення статі 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

З урахуванням наведеного, колегія суддів, враховуючи положення частини 2 статті 11 КАС України, приходить до висновку, що можливо в даному випадку, для повного захисту прав позивача, змінити постанову суду першої інстанції в частині обмеження строку, до якого підлягає захисту порушене право позивача, тобто по день прийняття постанови визначеного судом, та задовольнити вимоги до 23 липня 2011 року.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги позивача, щодо порушення допущені судом першої інстанції, про не задоволення її вимог до 03 вересня 2010 року, в звязку з пропуском строку звернення до суду, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог частини 1, 2 статті 99 КАС України (в редакції на час звернення позивача до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За вимогами статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що для даних спірних правовідносин строки звернення до суду та застосування наслідків передбачених статтею 100 КАС України, починають діяти з 09.09.2010 року, тобто з дня прийняття Рішення Конституційним Судом України у справі №1-40/2010 від 09.09.2010 року стосовно підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 лютого 2011 року позивач подав позов до суду про захист на його думку порушених його прав з 09 липня 2007 року.

Колегія суддів вважає, що позивач належним чином не обґрунтував поважність причини пропуску строку звернення до суду за захистом свого права, належних доказів не надав, вважає, що позивач мав можливість дізнатися раніше про порушене своє право, крім того, будь-яких перешкод для цього у нього не було, рішення конституційних судів опубліковувались, зазначена інформація не була закритою, є загальнодоступною.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що період за який вимагає про відновлення свого порушеного права позивач, були періоди дії різних за своїм часом строку звернення до суду, строку давності, положень норм як КАС України, так і норм ЦПК України. Колегія суддів вважає, що незнання діючого законодавства не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, так як відповідно до ст.57 Конституції України, всі законодавчі акти, які стосуються прав та обовязків громадян обовязково оприлюднюються.

Позивач звернувся до суду під час дії нових вимог законодавства, які стосуються строку звернення до суду та наслідків такого пропуску.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, з урахуванням приписів положення частини 2 статті 5 КАС України, відповідно до якої провадження в адміністративних справах здійснюються відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, позивач пропустив строк звернення до суду без поважних причин.

Переглядаючи під час апеляційного розгляду справи та надаючи правову оцінку, колегія суддів зазначає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду, що знайшло своє відображення в ухвалі суду від 15.03.2011 року, та правомірно залишив позовні вимоги з 09 липня 2007 року без розгляду, в звязку пропуском строку звернення до суду та відсутністю підстав для його поновлення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, про часткове задоволення апеляційної скарги позивача та про наявність підстав для зміни постанови суду першої інстанції згідно статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 2, 11, 99, 100, 159, 160, 167, 184, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Алчевську в Луганській області на постанову Алчевського міського суду Луганської області від 11 квітня 2011 року по адміністративній справі № 2а-501/11/1201 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Алчевського міського суду Луганської області від 11 квітня 2011 року по адміністративній справі № 2а-501/11/1201 задовольнити частково.

Постанову Алчевського міського суду Луганської області від 11 квітня 2011 року по адміністративній справі № 2а-501/11/1201 змінити.

Абзац другий резолютивної частини постанови Алчевського міського суду Луганської області від 11 квітня 2011 року по адміністративній справі № 2а-501/11/1201 доповнити після слів «з 03 серпня 2010 року» словами наступного змісту «до 23 липня 2011 року». В іншій частини постанову залишити без змін.

Постанова складена та підписана 29 липня 2011 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили через пять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова може бути оскаржено до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.М. Яковенко

Судді Р.Ф. Ханова

ОСОБА_3