Справа № 2а/0570/4782/2011
Суддя: Чумак Сергій Юрійович
Дата ухвалення: 2011-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції -
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2011 року справа №2а/0570/4782/2011 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Чумака С.Ю.

суддів

ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

при секретарі Копиці С.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_4, представників відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6,, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Донецьку апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко» та Макіївської обєднаної державної податкової інспекції на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 1 червня 2011 року у справі № 2а/0570/4682/2011 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко» до Макіївської обєднаної державної податкової інспекції про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 16.03.2011 року № /0, яким збільшено суму податкового зобовязання з податку на прибуток на 145522,5 грн, у тому числі за основним платежем 116418 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями 29104,5 грн. В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що податковим органом неправомірно зроблено висновок про те, що договори, які укладені між позивачем та ТОВ «Донстройтранс», а також фізичними особами-підприємцями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають ознаки нікчемності. Вважав, що порушення податкового законодавства з його боку не мали місця, оскільки відповідачами йому дійсно надавались послуги з транспортного експедирування під час здійснення господарської діяльності. Первинні документи на придбання продукції є в наявності і були надані податковому органу під час проведення перевірки. Крім того, позивач зазначив, що в акті перевірки відповідачем наведені обґрунтування висновків лише щодо одного контрагента ТОВ «Донстройтранс», взаємовідносини ж позивача з двома іншими контрагентами в акті не досліджені.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 1 червня 2011 року позовні вимоги задоволені частково, оскаржуване податкове повідомлення-рішення скасовано в частині нарахування позивачу податкового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 116778,75 грн, в тому числі за основним платежем 93423 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 23355,75 грн в іншій частині позовних вимог відмовлено. Задовольняючи частину позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач довів бґрунтованість акту перевірки від 22.02.2011 № 766/23-2/20390397 у частині порушення позивачем п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у вигляді віднесення до складу валових витрат позивачем витрат, понесених на виконання договору транспортного експедирування від 08.04.2010 № 08/04/1-10, укладений між ТОВ «НІКО» та ТОВ «Донстройтранс», оскільки на підставі досліджених у судовому засіданні документів не підтверджується звязок цих витрат із господарською діяльністю ТОВ «НІКО». Відмовляючи ж в частині вимог, суд дійшов висновку, що в акті перевірки не викладено зміст порушення позивачем п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» при укладенні та виконанні договорів транспортного експедирування з ФО-П ОСОБА_7 від 30.07.2008 № 1/01-07 та ФО-П ОСОБА_8 від 26.07.2010 № 26-07/10, а також не зазначені первинні документи та регістри бухгалтерського обліку по вказаним господарським операціям, не складено акт про ненадання таких документів до перевірки, тобто матеріали перевірки не доводять заниження позивачем податкових зобовязань з податку на прибуток за результатами відносин з вказаними особами.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач просив постанову суду скасувати, а його позовні вимоги задовольнити повністю з підстав, зазначених в позові, а відповідач просив постанову суду скасувати та постановити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі, оскільки виконання договорів про надання експедиторських послуг ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не підтверджується первинними документами і витрату на оплату цих послуг безпідставно позивачем віднесені до складу валових витрат.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційних скарг, вважає останні необґрунтованими, а постанову суду такою, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що в період з 27.12.2010 року по 15.02.2011 року відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 квітня 2009 року по 30 вересня 2010 року, за наслідками якої складено акт від 22.02.2011 року № 766/23-2/20390397. / т. № 1 а.с. 21-59/.

Згідно висновків вказаного Акту в ході перевірки відповідачем встановлені порушення п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 року № 334/94-ВР ( далі Закон № 334), в результаті чого занижено податко на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 116418 грн, в тому числі по періодах: півріччя 2009р. 30035 грн. (2 квартал), 9 місяців 2009р. 35233 грн. (3 кв. 5198 грн.), 2009р. 49702 грн. (4 кв. 14469 грн.), 1 квартал 2010р. 11073 грн., півріччя 2010р. 20959 грн., 9 місяців 2010р. 66716 грн. / т. № 1 а.с. 58/.

На підставі даного акту відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 16.03.2011 року № /0, яким збільшено податкове зобовязання з податку на прибуток в загальній сумі 145522,5 грн, у тому числі за основним платежем 116418 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 29104,5 грн. Правовою підставою прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення відповідач зазначив пп. 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 та абзац 2 пункту 123.1 статті 123 Податкового Кодексу України./ т. № 1 а.с. 68/.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону № 334 валові витрати виробництва та обігу визначаються як сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 цього Закону, включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.8 цієї статті.

Згідно п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334 не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

08.04.2010 між ТОВ «Донстройтранс» (Експедитором) і ТОВ «НІКО» (Замовником) було укладено договір № 08/04/1-10 (т. 3 а.с. 16-17), яким визначено порядок взаємовідносин, що виникають при організації перевезень вантажів у міжміському сполученні та розрахунках за перевезення вантажів і надання послуг між Експедитором та Замовником (пункт 1.1 договору). Обсяги і строки виконання послуг узгоджуються між сторонами додатково (пункт 2.1 договору). Замовлення на перевезення подається Замовником не пізніше, ніж за 1 робочий день до дати виконання перевезення (пункт 2.2 договору). Тарифи на послуги узгоджуються сторонами і зазначаються у Додатках (заявках) до цього контракту, що є його невідємними частинами (пункт 4.1 договору). Замовник здійснює оплату за транспортні послуги Експедитору протягом 3 банківських днів з моменту отримання від Експедитора акта виконаних робіт, оригінала рахунку і підтвердженої товарно-транспортної накладної по узгодженим ставкам відповідно до Договір-Заявки. Інші строки оплати можуть узгоджуватися сторонами у заявках (пункт 5.1 договору).

Відповідно до наведених умов договору, сторонами були підписані заявки на внутрішні вантажні перевезення автомобільним транспортом (т. 3 а.с. 22, 28, 33, 37, 43, 48, 54, 59, 63, 70, 76, 83, 90, 98, 105, 109, 113, 118, 125, 131, 138, 140, 146, 152, 159, 163, 168, 172, 176, 207) та разові договори-заявки (т. 3 а.с. 35, 62, 121, 171, 175), у яких визначено найменування вантажу, автотранспорт, яким здійснюватиметься перевезення, адреси місць відвантаження та завантаження товару та ін.

Згідно частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1, 2, 3 статті 180 Господарського кодексу України (далі за текстом ГК України) передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 306 ГК України, перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Частиною 4 цієї статті визначено, що допоміжним видом діяльності, пов'язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

Згідно статті 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, зазначені положення Господарського Кодексу України кореспондуються із положеннями про транспортне експедирування, закріпленими у ч. 1 ст. 929 ЦК України та ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Істотними умовами договору транспортного експедирування, відповідно до ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», у тому числі, є вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору. Для систематичного надання послуг експедитора можуть укладатися довгострокові (генеральні) договори транспортного експедирування.

Аналізуючи зміст договору, укладеного 08.04.2010 між позивачем та ТОВ «Донстройтранс» суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що останній не містить усіх істотних умов, встановлених ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», зокрема, вид транспортно-експедиційної послуги, що надається експедитором; вид та найменування вантажу; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору.

Заявки замовника (т. 3 а.с. 22, 28, 33, 37, 43, 48, 54, 59, 63, 70, 76, 83, 90, 98, 105, 109, 113, 118, 125, 131, 138, 140, 146, 152, 159, 163, 168, 172, 176, 207) та разові договори-заявки (т. 3 а.с. 35, 62, 121, 171, 175) містять лише найменування вантажу, автотранспорт, яким здійснюватиметься перевезення, адреси місць відвантаження та завантаження товару. При цьому, вид транспортно-експедиційної послуги, порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта, у цих заявках не оговорено. Крім того, вказані заявки не містять посилання на те, що вони підписані саме на виконання договору від 08.04.2010 № 08/04/1-10. Крім того, зі змісту договору від 08.04.2010 № 08/04/1-10 та заявок не можливо встановити, який саме вид транспортно-експедиційних послуг надається, а також чи здійснюється перевезення вантажу безпосередньо експедитором, або експедитор надає послуги повязані лише з організацією такого перевезення.

25.08.2009 ТОВ «Донстройтранс» була видана ліцензія на здійснення виду господарської діяльності надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт», якою дозволено здійснювати вид робіт внутрішні перевезення вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами. Строк дії ліцензії з 19.08.2009 по 18.08.2014 (т. 12 а.с. 57).

Разом із тим, згідно даних Управління ДАІ ГУ МВС України в Донецькій області транспортні засоби, якими здійснювалося перевезення за договором від 08.04.2010 № 08/04/1-10, або не зареєстровані в Донецькій області, або зареєстровані за іншими особами, а не за ТОВ «Донстройтранс» (т. 12 а.с. 98-100).

Вказана інформація підтверджує висновки акту перевірки, що у ТОВ «Донстройтранс» відсутні умови для здійснення господарської діяльності (у тому числі, транспортні засоби).

Зазначене також підтверджується актом про неможливість проведення перевірки контрагента ТОВ «Донстройтранс» з питань підтвердження відомостей, отриманих, у тому числі, від ТОВ «НІКО», від 26.08.2010 № 3254/23-2/36615845, складеним ДПІ у Київському районі м. Донецька (т. 9 а.с. 10-11), у ТОВ «Донстройтранс» та його постачальників відсутні необхідні умови для ведення господарської діяльності, відсутні основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби.

Отже, оскільки ТОВ «Донстройтранс» не має власних транспортних засобів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даному випадку він як експедитор мав укласти з метою організації перевезень за ТОВ «НІКО» договори із іншими транспортними організаціями або підприємцями, які безпосередньо займаються виконанням перевезень. Разом з тим такі договори відсутні.

На підтвердження фактичного виконання умов договору транспортного експедирування від 08.04.2010 № 08/04/1-10 позивач надав суду наступні документи:

- акти здавання-прийняття робіт (надання послуг) (т. 3 а.с. 18, 24, 29, 34, 38, 44, 50, 55, 60, 64, 71, 77, 84. 88, 91, 99, 106, 110, 114, 119, 122, 126, 132, 137, 141, 147, 153, 160, 165, 169, 173);

- товарно-транспортні накладні (т. 3 а.с. 19-20, 25-27, 30-31, 39-41, 45, 47-48, 51-53, 57-58, 65-67, 72-74, 78-81, 85-87, 92-96, 100-103, 107, 111, 115-116, 123, 127-129, 133-134, 138, 142-144, 148-151, 154-157, 161-162, 166);

- рахунки-фактури (т. 3 а.с. 21, 23, 32, 36, 42, 46, 49, 56, 61, 68, 75, 82, 97, 104, 108, 112, 117, 120, 124, 130, 135, 139, 145, 158, 164, 167, 170, 174);

- платіжні доручення про оплату за отримані транспортні послуги на розрахунковий рахунок ТОВ «Донстройтранс» (т. 3 а.с. 177-206);

- реєстри виданих та отриманих податкових накладних, в яких відображені податкові накладні за наслідками операцій з надання транспортних послуг ТОВ «Донстройтранс» (т. 9 а.с. 27-164).

Суд першої інстанції зазначив, що вказані документи не можуть вважатись належним підтвердженням виконання умов договору транспортного експедирування від 08.04.2010 № 08/04/1-10, оскільки за своїм змістом вони не відповідають приписам діючого законодавства.

Так, відповідно до ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Надані позивачем документи не містять підтвердження витрат експедитора, не мають посилань на рахунки, накладні тощо, видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування. Також надані документи не відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Крім того, положеннями ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Водночас, частинами 1, 2 ст. 9 цього Закону встановлюються вимоги до первинного документу та визначена сфера застосування первинного документу.

Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні вимоги до первинного документа встановлені у п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Крім того, як передбачено розділом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за N 128/2568, товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи;

Відповідно до п.п. 11.1, 11.3 розділу 11 цих Правил, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається.

Акти здавання-прийняття робіт (надання послуг) (т. 3 а.с. 18, 24, 29, 34, 38, 44, 50, 55, 60, 64, 71, 77, 84. 88, 91, 99, 106, 110, 114, 119, 122, 126, 132, 137, 141, 147, 153, 160, 165, 169, 173), товарно-транспортні накладні (т. 3 а.с. 19-20, 25-27, 30-31, 39-41, 45, 47-48, 51-53, 57-58, 65-67, 72-74, 78-81, 85-87, 92-96, 100-103, 107, 111, 115-116, 123, 127-129, 133-134, 138, 142-144, 148-151, 154-157, 161-162, 166) та рахунки-фактури (т. 3 а.с. 21, 23, 32, 36, 42, 46, 49, 56, 61, 68, 75, 82, 97, 104, 108, 112, 117, 120, 124, 130, 135, 139, 145, 158, 164, 167, 170, 174) не відповідають наведеним вище вимогам до первинних документів згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки не містять зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також не містять даних, що вимагаються спеціальним законом, про що судом зазначалося вище. Крім того, під час судового розгляду справи не були надані подорожні листи, оформлення яких у даному випадку є обовязковим, про правильно зазначив суд першої інстанції.

Такі акти не розкривають суть транспортно-експедиторських послуг та не дають можливості повязати дані послуги з господарською діяльність підприємства, неможливо встановити який саме вантаж перевозився при наданні конкретної транспортної послуги.

На підтвердження використання отриманих від ТОВ «Донстройтранс» транспортно-експедиторських послуг із власною господарською діяльністю ТОВ «НІКО» надало договори поставки із ТОВ «БаДМ», ПП «Конформ», ПП «ОСОБА_2 Ко», КП «Луганська обласна «Фармація», ТОВ «Вітафарм», ТОВ ПКФ «Вітус» та іншими контрагентами, до яких додав відповідні Специфікації, Свідоцтва про державну реєстрацію контрагентів, довідки про їх включення до ЄДРПОУ, Свідоцтва про їх реєстрацію як платників податку на додану вартість (т. 8 а.с. 83-168, т. 12 а.с. 41-56), а також видаткові накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, довіреності на отримання товару, журнал реєстрації цих довіреностей та інші документи на підтвердження виконання умов договорів поставки (т. 9 а.с. 12-250, т. 10 а.с. 2-234, т. 11 а.с. 1-247, т. 12 а.с. 1-18). Разом із тим, надані документи стосуються не тільки поставки товарів, які перевозилися до договору із ТОВ «Донстройтранс». Тобто, із цих наданих документів не можливо встановити той факт, що транспортно-експедиторські послуги, отримані від ТОВ «Донстройтранс», були використані саме під час здійснення поставок по вказаним вище договорам.

Крім того, вказані документи (акти здавання-приймання робіт, товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, договори поставки та ін.) під час перевірки у повному обсязі надані не були, хоча відповідачем вимагалося їх надання (т. 12 а.с. 102). На лист-вимогу відповідача позивач надав відповідь, що у звязку з великою кількістю документів, не можливо їх надання у строк до закінчення перевірки, тобто до 15.02.2011; надати копії документів можливо у строк до 23.02.2011. Однак, 23.02.2011 позивач надіслав листа, що у звязку із хворобою бухгалтера по обліку транспорту та вантажоперевезень, надання документів у строк до 23.02.2011 не є можливим; вказані копії будуть надані до 28.02.2011. Тільки 17.03.2011 позивач надав до Макіївської ОДПІ документи, перелік яких вказав у супровідному листі, тобто після закінчення перевірки та прийняття за її результатами оскаржуваного повідомлення-рішення.

Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги посилання представника позивача на акт невиїзної документальної перевірки Макіївської ОДПІ від 10.12.2010 № 10551/23-3/20390397, оскільки згідно з його висновками перевіркою не встановлено розбіжності з відомостями, отриманими від ТОВ «Донстройтранс»; перевіркою ТОВ «Ніко» не можливо встановити повноту відображення в податковому обліку результатів господарських відносин відповідно до відомостей, отриманих від ТОВ «Донстройтранс», яка мала правові відносини з платником податків, у звязку з ненаданням до перевірки реєстрів отриманих податкових накладних. У цьому акті зміст договору від 08.04.2010 № 08/04/1-10 не аналізувався, а також первинні документи на підтвердження вчинених господарських операцій з транспортного експедирування не досліджувалися. Крім того, акт від 10.12.2010 року не суперечить висновкам акту від 22.02.2011 року в тій частині, що у ТОВ «Донстройтранс» відсутні умови для здійснення господарської діяльності, зокрема, основні фонди, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщенні, транспортні засоби, кількість працюючих у 1 кварталі 2010 року складає 1 особу директора. / т. № 1 а.с. 78/. Вказані обставини лише підтверджують висновки суду про обґрунтованість акту перевірки від 22.02.2011 № 766/23-2/20390397 в частині порушення позивачем п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334 у вигляді віднесення позивачем до складу валових витрат витрат, понесених на виконання договору транспортного експедирування від 08.04.2010 № 08/04/1-10, оскільки досліджені у судовому засіданні документи не підтверджують звязок цих витрат із господарською діяльністю позивача.

З приводу договорів транспортного експедирування між позивачем та фізичними особами-підприємцями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведена правомірність своїх дій щодо прийняття в цій частині оскаржуваного повідомлення-рішення, з огляду на наступне.

У відповідності до п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності).

Відповідно до вимог Податкового кодексу України та Закону України "Про державну податкову службу в Україні" було розроблено Порядок оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затверджений Наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 № 984, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 за N 34/18772 (далі Порядок).

Відповідно до пункту 4 розділу І Порядку, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Пунктом 6 розділу І Порядку передбачено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

При цьому, у підпункті 5.2 пункту 5 розділу ІІ Порядку містяться вимоги до змісту описової частини акту документальної перевірки у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства. Зокрема, за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;

у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки;

у разі надання посадовими особами платника податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.

Всупереч зазначеними приписам відповідачем в акті перевірки не викладено зміст порушення позивачем п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону № 334 при укладенні та виконанні договорів транспортного експедирування від 30.07.2008 № 1/01-07 з ФОП ОСОБА_7 та від 26.07.2010 № 26-07/10 з ФОР ОСОБА_8, а також не зазначені первинні документи та регістри бухгалтерського обліку за вказаними господарськими операціями, не складено акт про ненадання таких документів до перевірки, якщо останні не надавались.

Відповідачем в запереченнях на позов зазначалось про однотипність порушень при укладенні та виконанні позивачем усіх трьох договорів транспортного експедирування, тобто як з ТОВ «Донстройтранс», так і з ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8, але вказане не виключає обовязку працівників податкового органу виклати в акті перевірки виявлені під час перевірки факти порушення податкового законодавства.

Відповідач підставою для прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення зазначив пп. 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового Кодексу України, згідно якого контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму грошових зобовязань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування, та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобовязань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Аналогічні вимоги містяться в підпункті «б» пункту 2.1 розділу ІІ Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 N 985, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.12.2010 за N 1440/18735.

Оскільки дані перевірки результатів діяльності ТОВ «НІКО», викладені в акті перевірки від 22.02.2011 № 766/23-2/20390397, не свідчать про заниження його податкових зобов'язань з податку на прибуток, заявлених у податкових деклараціях, по господарським операціям з отримання послуг транспортного експедирування від ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у відповідача були відсутні підстави для донарахування податкового зобовязання в цій частині та відповідного нарахування штрафних (фінансових) санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням.

Фактично навіть визначення податкових зобовязань за договорами з ФОП ОСОБА_7 та ФОП ОСОБА_8 відповідачем надано лише в письмових поясненнях представника відповідача від 30 травня 2011 року вже при розгляді справи по суті. (т. 12 а.с. 110).

У звязку з цим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, і вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Повний текст складено 9 серпня 2011 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко» та Макіївської обєднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 1 червня 2011 року у справі № 2а/0570/4782/2011 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя: С.Ю.Чумак

Судді: С.П.Дяченко

ОСОБА_3