Справа № 2а-619/10/1208
Суддя: Жаботинська Світлана Володимирівна
Дата ухвалення: 2011-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пташкіна А.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2011 року справа №2а-619/10/1208 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Жаботинської С.В.

суддів Нікуліна О.А. , Радіонової О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 та Управління пенсійного фонду України Кам'янобродського району Луганської області на постанову Кам'янобрідського районного суду Луганської області від 14 грудня 2010 року у справі № 2а-619/10/1208 за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України Кам'янобродського району Луганської області про перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

08.11.2010 року позивач звернувся з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України Кам'янобродського району Луганської області про перерахунок пенсії за період з 11.04.2002 року по 01.01.2005 року та з 01.01.2009 року по дату судового рішення.

Постановою Кам'янобрідського районного суду Луганської області від 14 грудня 2010 року у справі № 2а-619/10/1208 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Кам"янобрідському районі м. Луганська щодо відмови ОСОБА_2 у перерахунку пенсії та додаткової пенсії відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 26.07.2010 року по 25.11.2010 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Кам'янобрідському районі м. Луганська зробити з 26.07.2010 року по 25.11.2010 року перерахунок та виплату пенсії інваліду II групи ОСОБА_2 у відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року, - у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, з урахуванням ч. 3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та відповідних Законів України «Про державний бюджет України», з урахуванням фактично здійснених виплат.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції сторони звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що він є інваліду 2-ої групи в звязку з захворюванням, яке повязано з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, а тому має право на підвищення до пенсії відповідно до вимог ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 11.04.2002 року по 01.01.2005 року, просить постанову суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач вказує на правомірність здійснених виплат відповідно до постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, справу розглянуто у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач віднесений до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до довідки МСЕК визнаний інвалідом 2 групи.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, які є :

інвалідами І групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 100 відсотків мінімальної пенсії за віком;

інвалідами ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком;

інвалідами третьої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з частиною четвертою статті 54 Закону № 796-ХІІ в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів:

І групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 10 мінімальних пенсій за віком;

ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком;

ІІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ч. 2 ст. 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України (254к/96-ВР), закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Зі статей 50 та 54 Закону № 796-ХІІ випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону № 796-ХІІ, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також: розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати додаткової пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Визначаючи період, з якого необхідно провести перерахунок пенсії, суд першої інстанції правильно визначив дату з якої потрібно проводити перерахунок основної та додаткової пенсії, а саме з 26.07.2010 року по 25.11.2010 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що з зазначеним позовом ОСОБА_2, за період з 11.04.2002 року по 01.01.2005 року та з 01.01.2009 року по дату судового рішення, звернувся 08.11.2010 року.

Згідно частини 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України (зі змінами, внесеними розділом XII „Прикінцеві положення" Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності 30 липня 2010 року) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не зазначено причини пропуску

строку звернення до адміністративного суду з позовом та не надано клопотання про його поновлення.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму ВАСУ № 2 від 06.03.08 р., у разі відсутності підстав для визнання поважною причини пропуску строку звернення до суду та встановлення факту порушення права суд відмовляє в його захисті саме з підстав пропуску строку.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм процесуального права, проте відповідно до ч. 4 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства однією із підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, колегія суддів зазначає, що у даному випадку невірне застосування норм процесуального права не призвело до невірного вирішення спору, тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача за період з 11.04.2002 року по 01.01.2005 року та з 01.01.2009 року по 26.07.2010 року слід залишити без розгляду, постанову суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 24, 99-100, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління пенсійного фонду України Кам'янобродського району Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Кам'янобрідського районного суду Луганської області від 14 грудня 2010 року у справі № 2а-619/10/1208 за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України Кам'янобродського району Луганської області про перерахунок пенсії залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: С.В. Жаботинська

Судді: О.А. Нікулін

ОСОБА_3