Справа № 2а-513/11/0506
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2011-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мохов Є.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2011 року справа №2а-513/11/0506

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Казначеєва Е.Г.

суддів Яманко В.Г. , Васильєвої І.А.

при секретарі Балакай І.Л., за участю представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області на постанову Волноваського районного суду Донецької області від 31 січня 2011 року у адміністративній справі № 2а-513/11/0506 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області про визнання незаконними дії, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Волноваського районного суду Донецької області з позовною заявою до відповідача про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, визнання неправомірними дії та зобовязання відповідача провести перерахунок позивача пенсії з травня 2009 року відповідно до ст. 40 та ч.4 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для обчислення пенсії, за 2008 рік.

Постановою Волноваського районного суду Донецької області від 31 січня 2011 року позовні вимоги задоволені, а саме визнано незаконними дії відповідача та зобовязано відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за віком з 01.05.2009 року відповідно до ст. 40 та ч.4 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2008 рік та виплатити недоотриману суму пенсії.

Відповідач в апеляційній скарзі просив скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Основні доводи апеляційної скарги:

- судом першої інстанції не досліджено усіх обставин, що мають значення для вирішення справи по суті, а саме того, що рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 не поновлено дію попередньої редакції частини 4 статті 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»,

- відповідачем при вирішенні питання щодо перерахунку пенсії позивача дотримано вимоги підпункту 3 пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530, спільного листа Міністерства праці та соціальної політики України від 11 березня 2009 року № 201/01/12-09/039 та Пенсійного фонду України від 11 березня 2009 року № 4096/02-04.

Представник позивача вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу не обґрунтованою та такою що підлягає залишенню без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судове засідання не зявися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, становила наступне.

Як вбачається з позову та позовних вимог, предметом спору є визнання протиправними дій відповідача при перерахунку пенсії працюючому пенсіонеру, зобовязання здійснити перерахунок пенсії відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка, відповідно до цього закону враховується для обчислення пенсії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії.

Перерахунок пенсій працюючим пенсіонерам, у звязку із збільшенням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України та страхового стажу регулюється пунктом 4 статті 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (з наступними змінами та доповненнями) (далі по тексту Закон № 1058), який передбачає, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через 2 роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсій. Перерахунок пенсій здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону.

Така редакція існує після визнання неконституційними змін, внесених підпунктом «б» підпункту 10 пункту 35 Розділу 2 Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-6 визнаних такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

Скасовані зміни надавали можливість перераховувати пенсію із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії.

Аналіз відновленої (діючої) норми абзацу 3 частини 4 статті 42 Закону № 1058 доводить що перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу зазначені в частині першій статті 40 цього Закону.

Частина перша статті 40 передбачає, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

Відповідно до частини 2 статті 40 Закону № 1058 одним з показників, який враховується в формулі визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії є середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення не за перерахунком, а за призначенням пенсії. При цьому, колегія суддів зазначає, що при перерахунку пенсії не підлягає врахуванню показник середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для призначення пенсії, за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії, оскільки приписами Закону №1058 в редакції чинній з 22 травня 2008 року, застосування такого показника при перерахунку пенсії не передбачено.

Тобто, правила частини першої статті 40 при перерахунку пенсії, застосовуються з метою визначення періоду страхового стажу, за який може бути обчислена заробітна плата (дохід), а частина 2 цієї ж статті передбачає формулу для обчислення, а не перерахунку пенсії з застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України.

Суд зазначає, що правове розуміння понять «середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України» та «показник середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка, відповідно до цього закону враховується для обчислення пенсії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії» є різними правовими категоріями.

Вищезазначене узгоджується з листом Вищого адміністративного суду України № 494/11/13-11 від 11 квітня 2011 року, яким визначена правова позиція цієї судової інстанції зі спірного питання наступним чином: «Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при розвязання таких спорів застосуванню підлягають положення Закону № 1058-ІV, тобто при обчисленні пенсії слід застосувати показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, встановлений частиною 2 статті 40 Закону № 1058-ІV. Показник заробітної плати в середньому на одну особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, для обчислення пенсії підлягав застосуванню з 1 січня по 22 травня 2008 року. Частина 4 статті 42 Закону № 1058-ІV не встановлює обмеження можливості працюючого пенсіонера скористатися правом на перерахунок пенсії в будь-який час після її призначення. Однак містить застереження, що наступний перерахунок пенсії може бути проведений не раніш як через два роки після здійснення попереднього. При цьому під час перерахунку величина середньої заробітної плати (доходи) враховується та, яка використовувалася під час призначення пенсії».

Окрім того колегія суддів зазначає, що позивач 15 травня 2009 року звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, як працюючому пенсіонеру.

УПФУ шляхом видання розпорядження здійснено перерахунок пенсії за стажем та заробітком з 1 серпня 2009 року з застосуванням показника середньої заробітної плати на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007 рік.

Розпорядження відповідача у межах спірних відносин є способом реалізації відповідачем владних управлінських функцій, як субєктом владних повноважень.

Розпорядження про перерахунок пенсії за стажем та заробітком позивачем не оскаржено. Колегія суддів зазначає, що правові наслідки для позивача створює саме розпорядження УПФУ, а не дії субєкта владних повноважень, тому має місце неправильно обраний спосіб захисту.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що постанова суду першої інстанції винесена з порушення норм матеріального права, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції має бути скасована.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області на постанову Волноваського районного суду Донецької області від 31 січня 2011 року у адміністративній справі № 2а-513/11/0506 задовольнити.

Постанову Волноваського районного суду Донецької області від 31 січня 2011 року у адміністративній справі № 2а-513/11/0506 скасувати.

Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Волноваському районі Донецької області про визнання неправомірними дії та зобовязання провести перерахунок пенсії з травня 2009 року відповідно до ст. 40 та ч.4 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з урахуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для обчислення пенсії, за 2008 рік..

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 14 червня 2011 року

Головуючий суддя: Е.Г.Казначеєв

Судді: В.Г.Яманко

ОСОБА_4