Справа № 2а-10911/10/0470
Суддя: Юрко Ирина Володимирівна
Дата ухвалення: 2011-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції -
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2011 року справа №2а-10911/10/0470

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Юрко І.В.

суддів Блохіна А.А. , Міронової Г.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2010 року по справі № 2а- 10911/10/0470 за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, третя особа Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання вчинити певні дії, та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся 07.09.2010 року до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, третя особа Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання вчинити певні дії, та стягнення коштів, в якому просив визнати неправомірною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо неприйняття заходів для повного фінансування заробітної плати судді з 01.01.2010 року, з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,8 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, та інших видів заробітної плати, передбачених діючим законодавством; визнати неправомірною бездіяльність Міністерства фінансів України, щодо неприйняття заходів для повного фінансування заробітної плати з 01.01.2010 р., з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,8 мінімальних заробітних плат станом на момент проведення виплат, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці суддів» № 865 від 03.09.2005 року; зобовязати Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету України, передбачені за бюджетною програмою «Виконання рішень судів»на погашення заборгованості по заробітній платі судді за період з 01.01.2010 р. по 01.08.2010 р. у розмірі 19618 грн. 07 коп. (без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів); стягнути з Державної судової адміністрації України з єдиного рахунку Державного бюджету України, відкритого на виконання рішень судів на користь суддів, заборгованість по заробітній платі за період з 01.01.2010 р. по 01.08.2010 р. у розмірі 19618 грн. 07 коп., за виключенням утриманого податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів, які необхідно здійснити.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2010 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Визнано неправомірною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо неприйняття заходів для повного фінансування заробітної плати судді Уханенко С.А. з 01 січня 2010 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,8 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат та інших видів заробітної плати, передбачених діючим законодавством, у звязку з не внесенням до Міністерства фінансів України пропозиції про збільшення бюджетного фінансування судової системи після визнанням судом незаконними постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 р. № 1243 в частині встановлення розміру посадового окладу суддям, пункту 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 р. № 1310 та пункту 4-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865, а також не направленням бюджетного запиту до Міністерства фінансів України щодо збільшення видатків на грошове забезпечення суддів для подальшої підготовки пропозицій до Кабінету Міністрів України при розробленні проекту Державного бюджету України на 2010 рік (на спірний період), чим порушено принцип відповідальності учасника бюджетного процесу.

Визнано неправомірною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неприйняття заходів для повного фінансування заробітної плати ОСОБА_2 з 01 січня 2010 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,8 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат та інших видів заробітної плати, передбачених діючим законодавством.

Зобов'язано Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету України, передбачені Державній судовій адміністрації України за бюджетною програмою «Виконання рішень судів» на погашення заборгованості по заробітній платі судді Уханенко С.А. за період з 01 січня 2010 року по 1 серпня 2010 року у розмірі 19618,07 грн. (без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів).

Стягненоу з Державної судової адміністрації України з єдиного рахунку Державного бюджету України №4024, відкритого у Державному казначействі України, МФО 820172, передбаченого на «Виконання рішень судів на користь суддів», заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2010 року по 01.08.2010 р. на користь судді Уханенко С.А. у розмірі 19 618 грн. 07 коп., за вирахуванням утриманої з вказаної суми податку з доходів фізичних осіб, та інших обовязкових платежів.

Відповідач - Міністерство фінансів України не погодився з рішеннями суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Міністерство фінансів України визначило наступні доводи в обґрунтування апеляційної скарги:

- судом першої інстанції не враховано, що Законом України про Державний бюджет України щорічно затверджуються бюджетні призначення головним розпорядникам коштів. Видатки, передбачені в Державному бюджету України на відповідні роки на виплату заробітної плати суддів були фактично здійснені Державним казначейством України на 100 % від запланованого,

- судом першої інстанції не надано належної оцінки вимогам статті 51 Бюджетного кодексу України про те, що відповідальність за управління бюджетними асигнуваннями й здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених Бюджетним кодексом України несуть розпорядники бюджетних коштів. З 1 січня 2003 року головним розпорядником коштів, передбачених в Державному бюджеті на утримання судів загальної юрисдикції є Державна судова адміністрація України, яка несе відповідальність за фінансове забезпечення діяльності кожного суду.

Відповідач Державна судова адміністрація України з постановою суду першої інстанції також не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

ДСА України визначило наступні доводи в обґрунтування апеляційної скарги:

- судом першої інстанції не враховано, що згідно частини 2 статті 95 Конституції України, пункту 8 частини 1 статті 7, частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Законом про Державний бюджет України щорічно затверджуються бюджетні призначення головним розпорядникам коштів. Виплата матеріального забезпечення суддів потребує фінансування з Державного бюджету України, її обсяги не можуть визначатися будь-яким іншим законом, крім Закону про Державний бюджет України,

- судом першої інстанції не було зясовано той факт, що у ДСА України відсутні повноваження на проведення своїми актами відповідних змін по нарахуванню заробітної плати в залежності від збільшення розміру мінімальної заробітної плати всупереч положень постанови КМ України від 31 грудня 2005 року зі змінами згідно постанови КМ України від 3 вересня 2005 року № 865. Кошториси на відповідні бюджетні роки подавалися згідно норм постанови КМ України № 865 від 3 вересня 2005 року, асигнування на виплати, що вимагаються позивачем, не були передбачені в Державному бюджеті України на 2005-2010 роки, фонд заробітної плати використано в повному обсязі відповідно до кошторисних призначень, кредиторська заборгованість відсутня,

- судом першої інстанції не було досліджено в повному обсязі обставини, що мають значення для вирішення справи по суті, а саме відсутність підстав для визнання бездіяльності ДСА України неправомірною, оскільки першим відповідачем здійснювалися дії по підготовці та направленню на узгодження до відповідних органів державної влади проекту постанови КМ України щодо скасування обмежень при обчисленні посадових окладів суддів. Здійснити відповідні перерахунки з урахуванням постанови Печерського районного суду м. Києва не є можливим внаслідок того, що кошти для цих цілей не було передбачено у Державному бюджету України,

- судом першої інстанції не було враховано, що ДСА України виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів та діяло згідно законів про Державний бюджет України на 2008-2010 роки, Бюджетного кодексу України, статті 68 Конституції України.

Сторони у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Колегія суддів розглядає дану справу відповідно вимогам ст. 197 КАС України у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно Указу Президента України №1304/2000 від 05.12.2000 року ОСОБА_2 був вперше призначений суддею на пять років в Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів»№ 3218-IV від 15.12.2005 року позивача було обрано безстроково суддею Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська.

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів»№ 704-V від 22.02.2007 року ОСОБА_1 був безстроково обраний суддею Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Рішенням кваліфікаційної комісії суддів адміністративних судів України від 28.09.2009 р. ОСОБА_2 було присвоєно 2-й кваліфікаційний клас судді.

Наказом голови суду № 18 від 16.03.2008 року позивачу встановлено 20% надбавки за вислугу років, виходячи з розміру посадового окладу, з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас судді.

Діяльність позивача як судді є публічною службою в розумінні пункту 15 статті 3 КАС України, спір повязаний з проходженням публічної служби, вирішення якого правомірно здійснене за правилами наведеного кодексу, виходячи з компетенції адміністративних судів, встановленої пунктом 2 частини 2 статті 17 КАС України.

Колегія суддів погоджує правові позиції суду першої інстанції стосовно того, що заробітна плата судді, як складова його матеріального та соціально-побутового забезпечення, є елементом статусу судді.

В основу визначення заявленої до стягнення суми судом першої інстанції покладені приписи частини другої статті 44 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року, якими передбачено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншим від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя. Зазначені зміни внесені Законом України № 2534-3 від 21 червня 2001 року.

Законом України № 107 від 28 грудня 2007року (набрав чинності з січня 2008 року) частина 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів» викладена в редакції згідно якої, розміри посадових окладів суддів встановлюються Кабінетом Міністрів України. Зазначена зміна визнана неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Зазначена норма частини 4 статті 44 Закону України проіснувала з 1 січня по 22 травня 2008 року, за цей період підстави для донарахування заявленої до стягнення заробітної плати відсутні.

З дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України, а саме з 22 травня 2008 року відновлена попередня норма закону, яка покладена в основу позовних вимог. Враховуючи зазначене, позивач має право на оплату праці виходячи з посадового окладу за принципом встановленого співвідношення до Голови Верховного Суду України та голови суду в якому працює суддя. Окреслений позивачем термін з якого слід застосовувати дане співвідношення, а саме починаючи з 01 січня 2010 року, узгоджується з приписами закону.

Як правильно зазначено рішенням суду першої інстанції заявлені до стягнення суми підлягають виплаті з Державного бюджету України. Зазначений висновок узгоджується з частиною 1 статті 130 Конституції України, відповідно до якої у Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання суддів. Аналогічне правило закріплене статтями 118, 120 Закону України «Про судоустрій України» від 07 лютого 2002 року, № 3018-III, та статтею 3 Закону України «Про статус суддів».

Виходячи з меж апеляційної скарги, перегляду підлягає прийняте судом першої інстанції рішення стосовно стягнення з Державної судової адміністрації України на корить позивача, як судді, не сплаченої частини заробітної плати за період з 01.01.2010 року по 01.08.2010 року у розмірі 19618 грн. 07 коп., за виключенням утриманого податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів, які необхідно здійснити.

Колегія суддів зазначає, що обраний позивачем та підтриманий судом першої інстанції спосіб відновлення порушеного права не узгоджується з нормами частини 4 статті 105 КАС України, яка підлягає застосуванню у редакції, що була чина на момент вирішення спору, відповідно до частини 2 статті 5 цього кодексу. Обраний спосіб судового захисту не узгоджується з приписами Закону України «Про статус суддів» та бюджетним законодавством України, а також з самими висновками суду стосовно джерела виплати заявлених до стягнення сум.

Зобовязаною особою перед позивачем є держава, джерелом виплати коштів - Державний бюджет України, а не орган державної виконавчої влади (нині орган в системі судової влади) Державна судова адміністрація України. Статус Державної судової адміністрації України, як розпорядника першого рівня, жодним чином не впливає на його обовязок, як органа, сплатити недоотримані в межах бюджетних призначень кошти за рахунок цього органу. Саме так, за рахунок стягнення з органу, вирішений спір. ДСА України безпосередньо заборгованості щодо несплаченої частини заробітної плати за період 2010 року не має, та не може мати, оскільки функцію по виплаті заробітної плати безпосередньо суддям не здійснює.

В межах спірних відносин позивач та суд першої інстанції помилково змішали відносини публічної служби та бюджетні правовідносини, які відрізняються не тільки складом учасників але й їх характером.

Заробітну плату судді (грошове утримання), в тому числі позивачу, виплачує суд, як бюджетна установа, яка, у свою чергу, є розпорядником бюджетних коштів другого рівня. Недофінансування певної бюджетної установи веде до спору в межах бюджетних відносин.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, який і повинен провести нарахування недоплаченої суми заробітної плати та сплатити її позивачу, по вказаній справі притягнутий в якості третьої особи, на яку не можливо покласти такі обовязки.

Притягнення особи до участі у справі в якості відповідача (другого відповідача) на стадії апеляційного перегляду законом не передбачено.

Таким чином, підтримуючи наявність обєкту порушеного права, колегія суддів вважає, що стосовно апелянта неправильно обраний спосіб судового захисту, що веде до задоволення апеляційної скарги.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріально та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 160, 167, 184, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2010 року по справі № 2а- 10911/10/0470 - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2010 року по справі № 2а- 10911/10/0470 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, третя особа Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання вчинити певні дії, та стягнення коштів - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції, постановлена у порядку письмового провадження, набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя І.В. Юрко

Судді: Г.М. Міронова

ОСОБА_3