Справа № 803/685/16
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 р. Справа № 876/4523/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства «Ромді Україна» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2016 року позивач Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Волинське ОВ ФСЗІ) звернулося в суд з позовом до Приватного підприємства «Ромді Україна», в якому просило стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції в сумі 16 055,66 грн. та пеню в сумі 202,23 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що частиною 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-ХІІ від 21.03.1991 передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Вищезгадані підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у відповідності до частини 2 статті 19 Закону №875-ХІІ, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. Відповідачем норматив для працевлаштування інвалідів виконаний не був.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 24 травня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, Волинське ОВ ФСЗІ оскаржило її в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв»язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що приватне підприємство «Ромді Україна» зареєстроване у Волинському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.

11 січня 2016 року приватне підприємство «Ромді Україна» подало до Волинського ОВ ФСЗІ звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою №10-ПН, яка затверджена Наказом Мінпраці України від 10 лютого 2007 року №42. Середньооблікова кількість штатних працівників на приватного підприємства «Ромді Україна» у 2015 році становила 9 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, складала 0 осіб. При цьому, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», повинна складати 1 особу. Фонд оплати праці штатних працівників відповідача у 2015 році становив 32, 1 тис. грн. (а.с. 7).

Оскільки даний норматив не був виконаний, Волинським обласним відділення Фонду соціального захисту інвалідів направлено повідомлення від 11 березня 2016 року №45-17/2216, в якому зазначено про необхідність сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 16055, 56 грн. не пізніше 15 квітня 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у 2015 році посади для працевлаштування інвалідів у відповідача були вакантні з незалежних від нього причин. Відповідач вжив усіх необхідних та залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, тому до відповідача не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць у 2015 році згідно із статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов»язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 року №875-XII (з подальшими змінами та доповненнями, далі Закон 875), для підприємств (об»єднань), установ і організацій, незалежно від форми власності і господарювання, встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця.

Крім того, в ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» зазначено, що відділення Фонду соціального захисту інвалідів з метою контролю за виконанням нормативу робочих місць, передбаченого ч. 1 цієї статті, мають право в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, здійснювати перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подачі ними звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, у тому числі шляхом зарахування, та сплати ними адміністративно-господарських санкцій.

Як видно із списку працюючих інвалідів штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на приватному підприємстві «Ромді Україна» протягом 2015 року у відповідача працював 1 інвалід - ОСОБА_1, два повних місяця.

Також з 01.04.2015 року у приватному підприємстві «Ромді Україна» було заплановано збільшення чисельності штату до 8 чоловік, у зв»язку із цим, наказом генерального директора підприємства від 01.03.2015 року №10/1-К було створено робоче місце для інваліда, а в штатний розпис внесена нова штатна одиниця за посадою менеджер з адміністративної діяльності.

З матеріалів справи видно, що 10.03.2015 року відповідач подав звіт до Луцького міського центру зайнятості з інформацією про наявну вакантну посаду, на якій може застосовуватись праця інваліда (а.с. 26).

Наказом відповідача №16-К від 01.04.2015 року було підібрано працівника ОСОБА_1, яку було прийнято на посаду менеджера з адміністративної діяльності.

Відповідно до пенсійного посвідчення № та довідки Луцької міської МСЕК серії АВ №0266006 ОСОБА_1 встановлена 3 група інвалідності терміном дії з 01.05.2014 до 01.06.2015 року.

Наказом №24-К від 01.06.2015 року у зв»язку із закінченням встановленого ОСОБА_1 терміну інвалідності, приватним підприємством «Ромді Україна» було створено робоче місце для інваліда та 04.06.2015 року, 31.07.2015 року та 18.08.2015 року до Луцького міського центру зайнятості подавались звіти з інформацією про наявність вакантної посади для працевлаштування інваліда (а.с. 31-32, 34).

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що у приватного підприємства «Ромді Україна» забезпечено всі умови для працевлаштування інваліда. Однак, відповідні кандидатури для працевлаштування на вакантну посаду центром зайнятості не направлялись.

Статтею 20 частиною 1 Закону України № 875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Вказані адміністративно-господарські санкції сплачуються підприємством самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв»язку зі скоєнням правопорушення.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій колегія суддів виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов»язань і правил здійснення господарської діяльності та необхідності встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв»язку між самим порушенням та його наслідками.

Статтею 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. При цьому учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов»язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові від 22 грудня 2009 року у справі № 21-2151во09, зокрема зазначено, що нарахування адміністративно-господарських санкцій за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв»язку зі скоєнням правопорушення, а тому не можуть застосовуватися у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому товариство вжило всіх передбачених Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» заходів для працевлаштування останніх.

Матеріалами справи також підтверджується, що листом від 24.05.2016 року №16-11/05-18, копія якого наявна матеріалах справи (а.с. 41), Волинський обласний центр зайнятості підтвердив те, що відповідачем у 2015 році до центру зайнятості подавалась звітність за формою №3-ПН «Про наявність вакансій».

Враховуючи вищезазначене, жодних належних та допустимих доказів протиправності дій відповідача у працевлаштуванні інвалідів - позивачем не наведено.

При цьому, суду не надано доказів відмови в працевлаштуванні інвалідів з боку відповідача, а також не надано доказів, що органи виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування, громадські організації інвалідів направляли інвалідів для працевлаштування відповідачу. Не надано також доказів безпосереднього звернення інвалідів на підприємство з метою працевлаштування і відмови з боку відповідача в такому працевлаштуванні.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності вини приватного підприємства «Ромді Україна» у невиконанні ним нормативу з працевлаштування інвалідів у 2015 році, оскільки аналіз фактичних обставин справи дає підстави для висновку про те, що відповідачем здійснено всі передбачені чинним законодавством заходи щодо створення умов для працевлаштування інвалідів згідно з нормативом та заходи щодо інформування вищезазначених органів про наявну можливість на підприємстві для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 24 травня 2016 року у справі №803/685/16 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

ОСОБА_2

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 01.09.2016 року.