Справа № 804/8016/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2016-08-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" серпня 2016 р. м. Київ К/800/23089/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий:Нечитайло О.М.
Судді: Моторний О.А.
Цвіркун Ю.І.,
за участю секретаря:Шевчук П.О.,
за участю представників
позивача:Переясловської М.В.,
відповідача:Демченка С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2013 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року

у справі №804/8016/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби

та Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення пені, нарахованої на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість,

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську Державної податкової служби та Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (далі - відповідачі) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення пені, нарахованої на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 15 липня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року, відмовив у задоволенні позовних вимог.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач надіслав на адресу суду касаційної інстанції письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Позивач 19 вересня 2012 року подав до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2012 року, де в рядку 23.1 задекларував суму податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку в розмірі 8 314 949,00 грн.

До податкової декларації позивач додав довідку про залишок суми від'ємного значення (Додаток 2), розрахунок суми бюджетного відшкодування (Додаток 3) та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (Додаток 4), в якій були зазначені реквізити банківського рахунку позивача, на який підприємство просило перерахувати суму бюджетного відшкодування.

Посадові особи контролюючого органу у період з 22 жовтня 2012 року по 09 листопада 2012 року провели документальну позапланову перевірку позивача з питань достовірності нарахування від'ємного значення податку на додану вартість по декларації за липень 2012 року та заявленого до бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку по декларації за серпень 2012 року, про що склали акт від 16 листопада 2012 року №514/17-01/00186520, яким не встановлено порушень при відображенні позивачем у декларації за серпень 2012 року бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 8 314 949,00 грн.

Разом з тим, відповідач суму податку на додану вартість, що підлягала бюджетному відшкодуванню за серпень 2012 року зарахував 30 травня 2013 року у рахунок зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість позивача за квітень 2013 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Вбачаючи наявність підстав для відшкодування заявленої суми податку на додану вартість, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність податкового органу, що виразилась у неподанні Головному управлінню Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновку із зазначенням суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь позивача по декларації за серпень 2012 року у розмірі 8 314 949,00 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність казначейської служби, яка виразилась у невиплаті позивачу суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість по декларації за серпень 2012 року у розмірі 8 314 949,00 грн., шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок позивача;

- стягнути пеню, нараховану на суму заборгованості невідшкодованого з бюджету податку на додану вартість за серпень 2012 року у розмірі 344 443,91 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відсутні підстави для відшкодування позивачу заявленої суми податку на додану вартість, оскільки у встановлений статтею 200 Податкового кодексу України строк, податковим органом не було надано Державній казначейській службі висновок про відшкодування податку на додану вартість. Крім того, враховуючи, що податок по декларації за серпень 2012 року позивачу не відшкодовано, відтак не може бути стягнута і пеня за таке несвоєчасне відшкодування.

Разом з тим, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій в повній мірі та вважає їх передчасними з огляду на наступне.

Так, відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з пунктом 200.10 статті 200 Податкового кодексу України, протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Пунктом 200.12 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до пункту 200.13 статті 200 Податкового кодексу України на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

З матеріалів справи слідує, що податковим органом за результатами камеральної перевірки визнано право позивача на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість і підтверджено достовірність розрахунку заявленої до відшкодування суми, проте, в порушення вимог положення пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України, який за своїм змістом є імперативною нормою, не подано до органу казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

У даному випадку, судами не враховано, що питання про можливість задоволення конкретних позовних вимог платника податків, спрямованих на відновлення його прав, має вирішуватися, виходячи із суті заявлених вимог та наявності спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між позивачем та контролюючим органом, протиправні дії чи бездіяльність якого, на суб'єктивну думку позивача, порушили його право. При цьому, факт порушення права позивача та, як наслідок, наявність спірних правовідносин потребують доведення та встановлення в ході судового розгляду справи.

Отже, судам попередніх інстанцій необхідно дослідити відповідні обставини та встановити, чи впливають безпосередньо на права та обов'язки позивача оскаржувані дії/бездіяльність податкового органу, чи порушені права позивача (за захистом яких він звернувся до суду) та чи порушені вони саме бездіяльністю податкового органу

Крім того, згідно з пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

При цьому, колегія суддів касаційної інстанції наголошує, що неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв'язку з цим заборгованості бюджету з податку на додану вартість, не позбавляє платника податку права пред'явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

У даному випадку для правильного вирішення спору судам слід було перевірити правильність та обґрунтованість розрахунку суми пені заявленої позивачем до стягнення, дослідивши період строку прострочення відшкодування заявленої до податкового органу суми податку на додану вартість.

За таких обставин, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій не узгоджується з вимогами законодавства через неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна ж інстанція згідно з частини другої статті 220 КАС України, не може досліджувати докази, встановлювати або визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване та законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року у справі №804/8016/13-а скасувати.

Справу №804/8016/13-а направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Моторний О.А.
Цвіркун Ю.І.