Справа № 826/614/16
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/614/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К.М. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

31 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі: Бродацькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ "Епіцентр К" звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товару від 15.07.2015 року №№ 100260001/2015/200022/2, 100260001/2015/200023/2, 100260001/2015/200024/2, від 17.07.2015 року №№ 100260001/2015/200026/2, 100260001/2015/200027/2, 100260001/2015/200028/2, 100260001/2015/200029/2, від 06.08.2015 року №№ 100260001/2015/200033/2, 100260001/2015/200034/2, 100260001/2015/200035/2, 100260001/2015/200036/2, від 13.08.2015 року №№ 100260001/2015/200039/2, 100260001/2015/200040/2, від 26.08.2015 року № 100260001/2015/200042/2, 100260001/2015/200043/2, від 10.09.2015 року №№ 100260001/2015/200046/2, 100260001/2015/200047/2, 100260001/2015/200048/2, від 14.09.2015 року № 100260001/2015/200049/2, від 15.09.2015 року № 100260001/2015/200050/2, від 23.09.2015 року №№ 100260001/2015/200056/2, 100260001/2015/200057/2, від 05.10.2015 року 100260001/2015/200058/2.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києві від 17.05.2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Київська міська митниця ДФС подали апеляційну скаргу про скасування незаконної, на їх думку, постанови суду першої інстанції та просять постановити нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому апелянт посилається на неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ТОВ "Епіцентр К" здійснювали ввезення на територію України товару (плитка керамічна), придбаного у виробників за зовнішньоекономічними договорами купівлі-продажу: від 11.12.2013 року № 2562/К60, від 15.12.2015 року № 2485/К60, від 11.12.2013 року № 2561/К60, від 26.11.2014 року № 1907/К60, від 23.10.2014 року № 1558/К60, від 24.03.2015 року № 443/К60.

За умовами усіх контрактів продавець поставляє товар на умовах EXW Кастелон, Іспанія.

У період з 15.07.2015 року по 05.10.2015 року на виконання контрактів з Іспанії до України було ввезено 23 партії керамічної плитки.

З метою митного оформлення вказаного товару позивач подав до Київської міської митниці ДФС 23 митні декларації.

Вказану митну вартість товару декларант визначив за основним методом - за ціною договору.

До кожної митної декларації ТОВ «Епіцентр К» також додали пакет документів, необхідних для розмитнення товару, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, рахунок-фактуру (інвойс), договір про перевезення, коносамент, довідку про вартість транспортно-еспедиторських послуг, прайс-лист виробника товарів, специфікацію до інвойсу, копію митної декларації країни відправлення, сертифікат походження загальної форми та сертифікат якості.

За результатами перевірки митної декларації та поданих документів митниця прийняла рішення про коригування заявленої митної вартості товарів та картку відмови, оскільки декларантом не подані основні документи на підтвердження митної вартості та наявні сумніви щодо правильності визначення митної вартості.

Вирішуючи питання щодо правомірності оскаржуваних рішень, колегія суддів виходить з наступного.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, апелянт посилається на необхідність надання додаткових документів у зв'язку з тим, що у наданих декларантом довідках про транспортно-експедиційні послуги відсутні відомості про витрати на навантаження, вивантаження, обробку оцінюваних товарів та вартість перевезення від міст Дос-Ерманас, Нулес, Онда та Алькора (місцезнаходження підприємств) до порту Кастелон (Іспанія)

На спростування таких доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що згідно статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Стаття 53 визначає перелік документів, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

В силу положень частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу вищезазначених правових норм вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Разом з цим, якщо такі документи містять розбіжності, ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Колегія суддів зазначає, що повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи, митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.03.2012 у справі № К/9991/89900/11.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Крім того, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 року № 21-127а15.

Однак, в оскаржуваних рішенням Митниця не вказала конкретні обставини, що викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на основі поданих декларантом документів, а також обґрунтування необхідності перевірки спірних відомостей та не зазначили документи, надання яких може усунути розбіжності.

Більше того, у даному випадку поставка товару здійснювалась за умовами EXW.

Термін «франко-завод», або умови EXW поставки, означає, що продавець вважається таким, що виконав свої обов'язки по постачанню, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. п.). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту. Даний термін покладає, таким чином, мінімальні обов'язки на продавця, і покупець повинен нести всі витрати і ризики у зв'язку з перевезенням товару від підприємства продавця до місця призначення.

Таким чином, в разі поставки товару на умовах EXW витрати по доставленню товару до вказаного у контракті місця покладаються на продавця.

У даному випадку, за умовами всіх контрактів місцем поставки визначено Кастелон, Іспанія. Декларант надав Митниці договори на надання транспортно-експедиційних послуг та специфікації до них, якими достеменно підтверджуються усі понесені Товариством витрати на перевезення товару до України.

Витрати щодо вартості пакування, маркування, завантаження і закріплення товару на транспортному засобі вже включенні у ціну (п. 2.2 контрактів).

Враховуючи вищевикладене, твердження митного органу про те, що надані декларантом документи містили не всі відомості, які підтверджують числове значення митної вартості, не відповідають фактичним обставинам. Тобто, у апелянта не було правових підстав витребовувати додаткові документи, оскільки митна вартість товару підтверджена належним чином.

Більше того, вищезазначені обставини не були зазначені Митницею при коригуванні митної вартості товару.

Однак, повідомлення відповідачем на стадії судового оскарження інших підстав неприйняття заявленої декларантом митної вартості, ніж ті, що були зазначені в його рішеннях про коригування митної вартості та в листах-відповідях про відмову у перегляді рішень про коригування митної вартості товарів, не може бути причиною виникнення сумніву у задекларованій позивачем митній вартості товару, оскільки на стадії декларування товару вони не були заявлені.

Така правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.01.2016 р. у справі № К/800/44456/15.

Таким чином, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, в той час як в силу ч. 2 ст. 71 КАС України саме на Київську міську митницю як на суб'єкта владних повноважень покладено обов'язок доказування правомірності свого рішення.

За таких обставин, Окружним адміністративним судом міста Києва зроблено правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову, а тому постанова суду не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 199, 202, 205 та 207 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Карпушова О.В.