Справа № 820/392/16
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 р.Справа № 820/392/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Калиновського В.А. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2016р. по справі №820/392/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРУС"

до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "АЕРУС", звернувся до суду із адміністративним позовом до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо неприйняття від ТОВ АЕРУС податкових накладних для реєстрації, а саме: №8 від 30.09.2015 року, № 9 від 30.09.2015 року, № 10 від 30.09.2015 року, № 11 від 30.09.2015 року, № 8 від 06.10.2015 року, № 9 від 07.10.2015 року, № 10 від 16.10.2015 року, № 11 від 25.10.2015 року, № 12 від 26.10.2015 року, № 13 від 29.10.2015 року, № 14 від 30.10.2015 року, № 18 від 30.10.2015 року, № 19 від 31.10.2015 року, № 15 від 31.10.2015 року, № 16 від 31.10.2015 року, № 17 від 31.10.2015 року, № 1 від 03.11.2015 року, № 2 від 06.11.2015 року, № 3 від 09.11.2015 року, № 4 від 16.11.2015 року, № 6 від 20.11.2015 року, № 5 від 23.11.2015 року, № до від 30.11.2015 року, № 11 від 30.11.2015 року, № 12 від 30.11.2015 року, № 7 від 30.11.2015 року, № 8 від 30.11.2015 року, № 9 від 30.11.2015 року, № 1 від 01.12.2015 року, № 2 від 03.12.2015 року, № 3 від 25.12.2015 року, № 4 від 31.12.2015 року, № 3 від 31.12.2015 року, № 1 від 06.01.2016 року.

- зобов'язати відповідача зареєструвати вказані накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних та вважати їх прийнятими та зареєстрованими протягом операційного дня, коли її було надіслано платником податку.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що підприємством на виконання вимог діючого законодавства направлено засобами електронного документообігу для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних складені податкові накладні, проте відповідачем протиправно відмовлено у їх прийнятті та реєстрації.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2016 року адміністративний позов задоволено.

Визнано неправомірними дії відповідача щодо неприйняття від ТОВ АЕРУС податкових накладних для реєстрації, а саме: №8 від 30.09.2015 року, № 9 від 30.09.2015 року, № 10 від 30.09.2015 року, № 11 від 30.09.2015 року, № 8 від 06.10.2015 року, № 9 від 07.10.2015 року, № 10 від 16.10.2015 року, № 11 від 25.10.2015 року, № 12 від 26.10.2015 року, № 13 від 29.10.2015 року, № 14 від 30.10.2015 року, № 18 від 30.10.2015 року, № 19 від 31.10.2015 року, № 15 від 31.10.2015 року, № 16 від 31.10.2015 року, № 17 від 31.10.2015 року, № 1 від 03.11.2015 року, № 2 від 06.11.2015 року, № 3 від 09.11.2015 року, № 4 від 16.11.2015 року, № 6 від 20.11.2015 року, № 5 від 23.11.2015 року, № 10 від 30.11.2015 року, № 11 від 30.11.2015 року, № 12 від 30.11.2015 року, № 7 від 30.11.2015 року, № 8 від 30.11.2015 року, № 9 від 30.11.2015 року, № 1 від 01.12.2015 року, № 2 від 03.12.2015 року, № 3 від 25.12.2015 року, № 4 від 31.12.2015 року, № 3 від 31.12.2015 року, № 1 від 06.01.2016 року.

Зобов'язано відповідача зареєструвати накладні, а саме: №8 від 30.09.2015 року, № 9 від 30.09.2015 року, № 10 від 30.09.2015 року, № 11 від 30.09.2015 року, № 8 від 06.10.2015 року, № 9 від 07.10.2015 року, № 10 від 16.10.2015 року, № 11 від 25.10.2015 року, № 12 від 26.10.2015 року, № 13 від 29.10.2015 року, № 14 від 30.10.2015 року, № 18 від 30.10.2015 року, № 19 від 31.10.2015 року, № 15 від 31.10.2015 року, № 16 від 31.10.2015 року, № 17 від 31.10.2015 року, № 1 від 03.11.2015 року, № 2 від 06.11.2015 року, № 3 від 09.11.2015 року, № 4 від 16.11.2015 року, № 6 від 20.11.2015 року, № 5 від 23.11.2015 року, № 10 від 30.11.2015 року, № 11 від 30.11.2015 року, № 12 від 30.11.2015 року, № 7 від 30.11.2015 року, № 8 від 30.11.2015 року, № 9 від 30.11.2015 року, № 1 від 01.12.2015 року, № 2 від 03.12.2015 року, № 3 від 25.12.2015 року, № 4 від 31.12.2015 року, № 3 від 31.12.2015 року, № 1 від 06.01.2016 року в Єдиному реєстрі податкових накладних та вважати їх прийнятими та зареєстрованими протягом операційного дня, коли її було надіслано платником податку.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про їх обґрунтованість.

Позивач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та обєктивність рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ТОВ "АЕРУС" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та перебуває на податковому в Київській ОДПІ.

ТОВ "АЕРУС" направлені засобами електронного документообігу для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних наступні податкові накладні: №8 від 30.09.2015 року, № 9 від 30.09.2015 року, № 10 від 30.09.2015 року, № 11 від 30.09.2015 року, № 8 від 06.10.2015 року, № 9 від 07.10.2015 року, № 10 від 16.10.2015 року, № 11 від 25.10.2015 року, № 12 від 26.10.2015 року, № 13 від 29.10.2015 року, № 14 від 30.10.2015 року, № 18 від 30.10.2015 року, № 19 від 31.10.2015 року, № 15 від 31.10.2015 року, № 16 від 31.10.2015 року, № 17 від 31.10.2015 року, № 1 від 03.11.2015 року, № 2 від 06.11.2015 року, № 3 від 09.11.2015 року, № 4 від 16.11.2015 року, № 6 від 20.11.2015 року, № 5 від 23.11.2015 року, № 10 від 30.11.2015 року, № 11 від 30.11.2015 року, № 12 від 30.11.2015 року, № 7 від 30.11.2015 року, № 8 від 30.11.2015 року, № 9 від 30.11.2015 року, № 1 від 01.12.2015 року, № 2 від 03.12.2015 року, № 3 від 25.12.2015 року, № 4 від 31.12.2015 року, № 3 від 31.12.2015 року, № 1 від 06.01.2016 року.

Вказані податкові накладні не прийняті до реєстрації із зазначенням причин неприйняття як: не укладено договір про визнання електронної звітності та можливо, розірвано договір про визнання електронної звітності, про що складено квитанції №1.

З метою зясування підстав розірвання договору з ТОВ Аерус, юридичним відділом податкового органу направлено до управління реєстрації платників та електронних сервісів службову записку, у відповідь на яку надано інформацію, що договір розірвано 06.10.2015 року на підставі п. 6 договору від 25.11.2014, а саме, ненадання нових посилених сертифікатів відкритих ключів. Термін дії сертифікатів по даному договору з 30.09.2014 по 08.01.2015року. За період з 06.10.2015 року по теперішній час накладні не реєструвались, договір не реєструвався.

Не погоджуючись із вказаними діями, позивач звернувся до суді із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки на час направлення податкових накладних позивач мав укладений чинний Договір про визнання електронних документів, строк дії посилених сертифікатів на час виникнення спірних правовідносин не закінчився, місце реєстрації позивач не змінював, то розірвання відповідачем в односторонньому порядку Договору є безпідставним, та як наслідок, дії податкового органу щодо неприйняття податкових накладних є неправомірними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше: ніж через 180 календарних днів з дати складення податкової накладної; для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Приписами пункту 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов'язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

На підставі Закону України від 28.12.2014 року №71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи запроваджено систему електронного адміністрування ПДВ (п. 35 підр. 2 розд. XX Кодексу): з 1 січня до 1 липня 2015 року (або до дати, визначеної в окремому рішенні Верховної Ради України про скорочення терміну перехідного періоду відповідно до пункту 7 Прикінцевих положень Закону) - у тестовому режимі; з 1 липня 2015 року - на постійній основі.

Відповідно до п.200-1.1 ст. 201-1 ПК України, система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: суми податку, що містяться у виданих та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України; суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX Перехідні положення цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Отже, всі суми податку на додану вартість та інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX Перехідні положення цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, автоматично обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. При цьому, ДФС обчислює суму податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі.

Згідно з пунктом 2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 (далі Порядок №1246), внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування, до Реєстру (далі - реєстрація) здійснюється шляхом подання протягом операційного дня зазначених документів в електронній формі Державній фіскальній службі з використанням електронного цифрового підпису та внесення відповідних відомостей до Реєстру. Операційний день триває з 0 до 23-ї години.

Відповідно до п. 8 Порядку №1246, для підтвердження прийняття податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації платникові податку, який здійснює реєстрацію, видається квитанція в електронній формі, у якій наводяться реквізити зазначених документів, відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому в установленому порядку, результати перевірки електронного цифрового підпису, інформація про постачальника (продавця) товарів (послуг), дата і час прийняття, реєстраційний номер, податковий період, за який подається податкова накладна та/або розрахунок коригування. Квитанція, на яку накладається електронний цифровий підпис ДФС, підлягає шифруванню та надсилається платникові податку, який здійснює реєстрацію, засобами телекомунікаційного зв'язку. Примірник квитанції в електронній формі зберігається у ДФС.

Пунктом 9 Порядку №1246 визначено причини, за яких може бути відмовлено у прийнятті податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації : 1) наявність помилок під час заповнення податкової накладної; 2) відсутність в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; 3) факт реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; 4) порушення вимог щодо наявності суми податку, обчисленої відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); 5) порушення вимог, установлених пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 Податкового кодексу України.

Загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису визначені Інструкцією з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 року № 233 та зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 16.04.2008 року за № 320/15011 (надалі - Інструкція № 233), дія якої поширюється на Державну податкову адміністрацію України та її територіальні органи, платників податків, які за власним бажанням подають податкові документи в електронному вигляді.

За визначенням п.1 Інструкції № 233, податкова звітність - документи, які відповідно до законодавства подаються платниками податків до органів ДПС і на підставі яких здійснюються нарахування та/або сплата податку, збору (обов'язкового платежу); податковий документ в електронному вигляді - податкова звітність, реєстри отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інші звітні податкові документи, інформація в яких зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

За приписами п.5 розділу ІІІ Інструкції № 233 платник податків:

5.1 отримує в будь-якому включеному до системи подання податкових документів в електронному вигляді акредитованому центрі сертифікації ключів посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб юридичної особи, що мають право підпису (керівника, бухгалтера), та печатку юридичної особи. Платник податків фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності може обмежитись одним ключем ЕЦП. Особисті ключі знаходяться на ключових (електронних) носіях, що зберігаються в таємниці;

5.2 отримує в органі ДПС за місцем реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи регіональної ДПА текст примірного договору про визнання електронних документів (додаток 1), безкоштовне спеціалізоване програмне забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді;

5.3 ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числі вписує свою електронну адресу, підписує та скріплює печаткою два примірники договору (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки);

5.4 надає до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору та посилені сертифікати відкритих ключів на електронному носії;

5.5 після підписання договору в органі ДПС за місцем реєстрації отримує один примірник договору. При цьому ставить підпис у журналі обліку договорів про визнання електронних документів (додаток 2) для засвідчення того, що платнику податків було повернуто його примірник договору.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови у реєстрації податкових накладних податковим органом визначено порушення вимог Інструкції №233, а саме: не укладено договір про визнання електронної звітності.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 року №233 затверджено текст Примірного договору про визнання електронних документів.

У відповідності до розділу 6 цього Примірного договору останній набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до закінчення строку чинності посилених сертифікатів відкритих ключів. Якщо Платник податків подає до органу ДПС нові посилені сертифікати ЕЦП, цей Договір вважається пролонгованим до закінчення терміну чинності нових посилених сертифікатів ключів.

Орган ДПС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації.

У разі припинення дії Договору надісланий Платником податків податковий документ в електронному вигляді не приймається.

Як підтверджено матеріалами справи, позивачем був укладений Договір про визнання електронних документів № 100120131 від 10.01.2013 року. В послідуючому, 25.11.2014 року між позивачем та відповідачем укладено Договір про визнання електронних документів №251120141.

Згідно п.6.4 Договору, встановлено, що орган ДПС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації.

У разі припинення дії Договору надісланий Платником податків податковий документ в електронному вигляді не приймається (п. 6.5 Договору).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, адміністративний договір, у т.ч. договір про визнання електронних документів, може бути розірвано або за згодою сторін, або за рішенням суду, або у випадках, встановлених у самому договорі.

Виходячи з умов Договору про визнання електронних документів, у спірних відносинах такими випадками можуть бути лише ненадання позивачем нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або зміна позивачем місця реєстрації.

Відповідно до п.45.2 ст.45 ПК України, податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Отже, єдиним належним доказом зміни юридичною особою місцезнаходження є дані з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Колегія суддів зазначає, що податковим органом ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не було надано доказів встановлення факту відсутності позивача за юридичною адресою, чи наявності у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про відсутність ТОВ Аерус за місцезнаходженням, чи відмітки про не підтвердження відомостей.

Також, як вбачається з матеріалів справи, Центром сертифікації ключів позивачу сформовані та видані посилені сертифікати підписувача ЕЦП із строком чинності з 09.01.2014 р. по 08.01.2015 р. (а.с. 45), в подальшому сертифікат було подовжено з 09.01.2015 року по 08.01.2017 року (а.с. 41) отже, посилені сертифікати підписувача ЕЦП за Договором чинні по 08.01.2017 року.

Таким чином, оскільки на час направлення податкових накладних позивач мав укладений чинний Договір про визнання електронних документів, строк дії посилених сертифікатів не закінчився, місце реєстрації не змінював, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у податкового органу правових підстав для розірвання в односторонньому порядку укладеного договору про визнання електронних документів.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про протиправність дій податкового органу щодо неприйняття та не реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних направлених позивачем засобами електронного документообігу податкових накладних із зазначенням підстав не укладено договір про визнання електронної звітності.

Крім того, посилання податкового органу, як на підставу неприйняття та не реєстрації направлених позивачем податкових накладних із зазначенням підстав можливо розірвано договір про визнання електронної звітності, є необґрунтованими, оскільки вказана підстава не передбачена діючим законодавством в якості підстави для відмови у прийнятті та реєстрації податкових накладних.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів дійшла висновку про протиправність дій відповідача щодо неприйняття та не реєстрації податкових накладних ТОВ АЕРУС в Єдиному реєстрі податкових накладних.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо законності та обґрунтованості вказаної частини позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до п.201.10 ст.201 ПК України, датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Відповідно до п.10 Порядку № 1246, датою та часом подання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі ДФС є дата та час, зазначені у квитанції про їх прийняття (підтвердження реєстрації) або неприйняття.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги встановлення судом факту протиправності дій відповідача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що належним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, буде зобовязання зареєструвати податкові накладні та вважати їх прийнятими і зареєстрованими протягом операційного дня, коли її було надіслано платником податку.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності неприйняття для реєстрації податкових накладних у зв'язку з неукладанням Договору про визнання електронної звітності, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовані під час судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Натомість, податковий орган, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції по справі.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2016 року по справі №820/392/16 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2016р. по справі №820/392/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРУС" до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_1
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_2 ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлений 31.08.2016 р.