Справа № 820/1678/16
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 р.Справа № 820/1678/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

представника відповідача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2016р. по справі № 820/1678/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Титан"

до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТИТАН" (надалі по тексту позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області форма "Р" від 24.11.2015р. № щодо донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 364140,00 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2016 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТИТАН" до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення задоволено в повному обсязі.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області форма "Р" від 24.11.2015р. № щодо донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 364140,00 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2016 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що основний вид діяльності підприємства - роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах; чисельність працюючих 709 осіб, середня заробітна плата - 2000,00 грн., балансова вартість основних фондів - 33882,40 грн.

На підставі направлення від 19.10.2015 року №346, наказу №269 від 19.10.2015 року, відповідно до п.п.78.1.1, п. 78.1 п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України контролюючим органом в період з 20.10.2015 року по 22.10.2015 року була проведена перевірка позивача.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом був складений акт №451/20-23-22-01/30588785 від 29.10.2015 року "Про результати документальної виїзної позапланової перевірки ТОВ "ТИТАН" (код 30588785) з питань правильності обчислення та нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "ТЕХНОПРОМКОМПЛЕКС" (), ТОВ "ХЦПДББ "Юрполіс" () та КОНЦЕРН "ВТП" () за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року" (т.1 а.с. 9-34).

Відповідно до висновків, викладених в акті перевірки №451/20-23-22-01/30588785 від 29.10.2015 року перевіркою встановлено наступне:

- ТОВ "ТИТАН" за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 р., здійснювало операції з фінансово-грошовими потоками відповідно до правочинів (відображених в виписках банківських рахунків та наданих до перевірки документів), які свідчать про відсутність їх економічного змісту та сумнівність господарських операцій у перевіряємому періоді;

- порушення п. 198.1 п. 198.3, п.198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого платником завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість та як наслідок занижено податок на додану вартість до сплати в бюджет у загальній сумі 242760 грн., у тому числі у листопаді 2014 рок у - 242760,00 грн. (т.1 а.с.34).

На підставі висновків викладених в акті перевірки №451/20-23-22-01/30588785 від 29.10.2015 року, контролюючим органом було складено податкове повідомлення-рішення № від 24.11.2015 року, яким позивачу була нарахована сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 364140,00 грн., з них за основним платежем у розмірі 242760,00 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями - 121380,00 грн. (т.1 а.с.8).

Позивач в досудовому порядку оскаржував податкове повідомлення-рішення № від 24.11.2015 року. За результатами розгляду скарг податкове повідомлення-рішення № від 24.11.2015 року ГУ ДФС у Харківській області та ДФС України залишено без змін (т.1 а.с.41-52).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи податковим повідомленням-рішенням № від 24.11.2015 року позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в загальному розмірі 364140,00 грн.

Підставою прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення слугували висновки контролюючого органу про порушення позивачем п. 198.1 п. 198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість та як наслідок занижено податок на додану вартість до сплати в бюджет у загальній сумі 242760 грн., у тому числі у листопаді 2014 рок у - 242760,00 грн.

Такі висновки контролюючого органу ґрунтуються на тому, що спірні правочини не спричиняють реального настання правових наслідків, в звязку з чим позивачем неправомірно завищено податковий кредит та занижено податок на додану вартість у сумі 242760 грн.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками контролюючого органу, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі по тексту - Кодекс), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами п.198.3. ст. 198 Податкового кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

-придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

-дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послу.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу, що передбачено п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України.

Отже, податковий кредит складається із сум податку на додану вартість нарахованого (сплаченого) платником податку протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, видана платником податку.

Між тим, податкова накладна не є вичерпним первинним документом для нарахування податкового кредиту з ПДВ, оскільки визначальною умовою для формування податкового кредиту за певними господарськими операціями є реальне здійснення цих господарських операцій.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Згідно положень ч. 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, право на віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту виникає у разі реального здійснення операцій, підтверджених первинними документами, складеними відповідно до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем доведено реальність спірних господарських операцій за якими був сформований податковий кредит, виходячи з наступного.

Між ТОВ "ТИТАН" та ТОВ "Техно-промкомплекс" укладено договір поставки №01/11-01 від 01.11.2014 року, відповідно до умов якого ТОВ "Техно-промкомплекс" (продавець) зобов'язується передати у власність покупця (ТОВ "ТИТАН" ) товарно-матеріальні цінності: косметику по догляду за обличчям і тілом, дитяче харчування, засоби гігієни, діабетичне харчування, харчові добавки, БАД, спортивне харчування, вироби медичного призначення, а покупець зобов'язується прийняти та своєчасно оплатити ці ТМЦ на умовах зазначеного договору.

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано до суду заявки постачальника, видаткові накладні, податкові накладні .

Зазначений товар було реалізовано через мережу аптек, що розташовані у м. Харкові та Харківській області, яка міститься в матеріалах справи.

На підтвердження оплати товару позивачем надано платіжні доручення.

Якість товару підтверджується відповідними сертифікатами відповідності, висновками державної санітарно - епідеміологічної експертизи та паспортами якості.

Транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними.

Товар доставлявся власним транспортним засобом позивача, наявність якого підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, особа, яка його перевозила має посвідчення водія та перебуває з позивачем у трудових відносинах, що підтверджується наказом про прийняття на роботу.

Подальша реалізація товару підтверджується чеками, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про реальність спірної господарської операції та правомірність віднесення сум ПДВ до податкового кредиту.

Між позивачем та ТОВ "ХЦПДББ "Юрполіс" було укладено договір про надання юридичних послуг №30/09/14 від 30.09.2014 року від 30.09.2014 року , відповідно до якого у листопаді 2014 року позивач замовив та отримав від зазначеного контрагента ряд юридичних послуг, надання яких було пов'язано із поточними питаннями господарської діяльності позивача.

В актах приймання-передачі наданих послуг зазначено кількість годин, які використані для надання юридичних послуг, ціна та загальна вартість, що в свою чергу спростовує висновки контролюючого органу щодо неможливості перевірки фактичних витрат часу для надання послуг.

Позивачем на підтвердження реальності отриманих послуг надано податкові накладні.

Також, на підтвердження реальності отриманих юридичних послуг позивачем надано постанову про відмову у задоволенні клопотання захисника підозрюваного від 12.11.2014 року, ухвалу слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 21.11.2014 року, постанову про відмову у задоволенні клопотання від 17.11.2014 року, клопотання про повернення майна від 10.11.2014 року, ухвалу господарського суду Харківської області про порушення провадження у справі від 08.10.2014 року, ухвалу про прийняття апеляційної скарги до провадження від 30.10.2014 року, ухвалу про порушення провадження у справі від 03.11.2014 року та від 22.10.2014 року, ухвалу Вищого адміністративного суду від 06.11.2014 року, що свідчить про наявність кримінальних, господарських та адміністративних проваджень у яких приймав участь позивач та доводить доцільність та необхідність отримання наведених послуг.

Оплата отриманих послуг підтверджується платіжними дорученнями.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про реальність спірної господарської операції та правомірність віднесення сум ПДВ до податкового кредиту.

Також, у листопаді 2014 року позивач замовив та придбав у Концерном "Високі технології права" послуги з маркетингових досліджень на аптечному ринку України.

Відповідно до умов договору на проведення маркетингових досліджень №06/01-03 від 06.01.2014 року, контрагентом проведено маркетингові дослідження ринку продажів продукції, що стосується догляду за дитиною та гігієни вагітних жінок, що годують, ринку реалізації ефірних масел.

Отримана у ході дослідження інформація була необхідна позивачу для вирішення питання щодо шляхів подальшого розвитку та мінімізації втрат від економічної кризи, будування подальшої ефективної маркетингової стратегії.

На підтвердження реальності отриманих послуг позивачем було надано додаткові угоди до договору №06/01-03, акти здачі приймання робіт, в яких викладені види маркетингових досліджень, податкові накладні, також маркетингові дослідження.

Оплата послуг підтверджується платіжними дорученнями, що містяться в матеріалах справи.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність отриманих маркетингових послуг позивачем.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про реальність спірної господарської операції та правомірність віднесення сум ПДВ до податкового кредиту.

За таких обставин, суд дійшов висновку про дотримання позивачем вимог чинного законодавства при формуванні податкового кредиту на підставі отриманих від контрагентів податкових накладних, та про необґрунтованість висновків акту перевірки.

Колегія суддів також зазначає, що порушення, на думку відповідача, порядку здійснення господарської діяльності контрагентами позивача не впливає на результати діяльності позивача і не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому, якщо контрагент позивача не виконав свого зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою вважати неправомірним формування податкового кредиту позивачем, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо його формування та має документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Таким чином, сама по собі несплата податку контрагентом позивача, або його контрагентами (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит позивача.

Такі висновки також узгоджуються із практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно приписів ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, відповідно в п.57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22.01.2009 року судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обов'язки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобов'язань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обов'язків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обов'язок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов'язань його контрагентами.

Отже, позивач не може нести наслідків невиконання контрагентом його зобов'язань.

Такі вимоги, відповідно до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що доводи посадових осіб податкового органу про завищення позивачем податкового кредиту за листопад 2014 року на суму 242760 грн є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2016р. по справі № 820/1678/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст ухвали виготовлений 30.08.2016 р.