Справа № 2а-1671/10/1202
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2011-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Лобарчук О.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2011 року справа №2а-1671/10/1202

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Юрченко В.П.

суддів Малашкевича С.А. , Чебанова О.О.

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_4 на ухвалу Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області 22 листопада 2010 року та на постанову Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 17 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Антрацит Луганської області про визнання відмови неправомірною та зобовязання провести перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська про визнання відмови неправомірною, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії з 12.01.2005 року з врахуванням надбавки до пенсії як інваліду війни ІІІ групи в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком та з 10.01.2006 року 350 % мінімальної пенсії за віком, яка відповідає розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Ухвалою суду першої інстанції від 22 листопада 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 за період з 01 січня 2005 року по 09 травня 2010 року залишено без розгляду, у звязку з пропущенням строку встановленого для звернення до адміністративного суду.

Постановою Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області в задоволені позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції про залишення частини позовних вимог без розгляду, позивачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову ухвалу, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що судом першої інстанції при винесенні рішення не враховано, що на спір стосовно визначення розміру пенсії не поширюється позовна давність.

Позивачем також подано апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права і просить постанову суду першої інстанції скасувати і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що з 01.01.2006 року надбавка до пенсії йому як інваліду війни ІІ групи становить 40 відсотків від мінімальної пенсії за віком, що спричинило звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів вважає апеляційні скарги позивача необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, позивач ОСОБА_4 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, про що свідчить посвідчення серії Б № 472675 (а.с. 13).

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, з 27.01.1998 року ОСОБА_4 встановлена ІІІ група інвалідності, а з 10.01.2006 року позивач має ІІ групу інвалідності.

Позивач стверджує, що відповідно ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" як інвалід війни IІ групи має право на отримання підвищення як інвалід війни ІІІ групи в розмірі 200% мінімальної пенсії за віком з 12.01.2005 року по 09.01.2006 року та з 10.01.2006 року 350 % мінімальної пенсії за віком, яка відповідає розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Однак, відповідач усупереч зазначеним нормам не провів відповідне грошове нарахування і виплату.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року № 3551-XII (в редакції закону від 01.01.2005 року) інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 400 процентів мінімальної пенсії за віком, II групи - 350 процентів мінімальної пенсії за віком, III групи - 200 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 05.10.2005 року № 2939-IV частину четверту статті 13 викласти в такій редакції: "Інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність".

Вихідним критерієм обрахунку виступає мінімальна пенсія за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком, згідно статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції статті від 09 липня 2003 року), за приписами якої мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється в розмірі 20 відсотків середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за попередній рік, яка визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

Законом України від 23.12.2004 року N 2291-IV частина перша статті 28 у викладена у наступні редакції: мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає.

За таких обставин, положення частини третьої статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою цієї статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинними положеннями частини першої статті 100 КАС передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позов слід залишити без розгляду, оскільки позовна заява подана з пропущенням шестимісячного строку встановленого на звернення до адміністративного суду та позивачем не заявлено обґрунтованого клопотання про поновлення такого строку.

Посилання суду першої інстанції на положення ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані положення не регулюють спірних правовідносин.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції рішення прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу є підставою для залишення ухвали і постанови суду першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 195-196, п.3 ч.1 ст. 198, ст. 200, ст.205, 206, ст. 211, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 на ухвалу Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області 22 листопада 2010 року та на постанову Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 17 грудня 2010 року у справі №2а-1671/10/1202 залишити без задоволення.

Ухвалу Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області 22 листопада 2010 року у справі №2а-1671/10/1202 залишити без змін.

Постанову Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 17 грудня 2010 року у справі №2а-1671/10/1202 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Колегія суддів: В.П. Юрченко

ОСОБА_2

ОСОБА_3