Справа № 802/155/16-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/155/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Сало П.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

30 серпня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Білоуса О.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л.В.,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 науково-дослідного інституту цивільного захисту на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 науково-дослідного інституту цивільного захисту про розстрочення виконання судового рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 науково-дослідний інститут цивільного захисту звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із заявою про розстрочення виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року у справі № 802/155/16-а за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 науково-дослідного інституту цивільного захисту про стягнення заборгованості.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити, посилаючись при цьому на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушення норм права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, просила вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь позивача в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Так, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року вищезазначений позов задоволено частково та вирішено стягнути з ОСОБА_3 науково-дослідного інституту цивільного захисту на користь ОСОБА_4 невиплачену одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 35 867,04 грн. з відрахуванням передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів. Вказане судове рішення набрало законної сили.

29.04.2016 року Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 802/155/16-а, на підставі якого 18.05.2016 року державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження.

25.05.2016 року до суду надійшла заява боржника ОСОБА_3 науково-дослідного інституту цивільного захисту про розстрочення виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року шляхом сплати стягувачу ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 2560 грн. щомісячно у період з червня 2016 року по липень 2017 року.

Постановляючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено наявності виняткових обставин, які б давали підстави для розстрочення виконання судового рішення, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про розстрочення виконання постанови суду.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 36 Закону "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду, що видав виконавчий лист, із поданням, а сторона виконавчого провадження із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 263 КАС України суд у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Апелянт, як на підставу для розстрочення виконання судового рішення, посилається на те, що Інститут є державною бюджетною неприбутковою установою, в якої відсутні бюджетні асигнування для фінансування видатків в достатньому обсязі для одночасного виконання грошових зобов'язань перед позивачем та ще чотирма раніше звільненими з Інституту особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту.

Суд не бере до уваги наведені апелянтом аргументи та вважає їх необгрнутованими, оскільки обмежене фінансування або ж несвоєчасне перерахування коштів з державного бюджету бюджетній установі не може бути підставою для розстрочення виконання рішення суду.

Разом із тим, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У пункті 40 Рішення від 19.03.1997 року в справі "Горнсбі проти Греції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21.02.1975 року). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також у Рішення від 15.03.2001 року в справі "Піалопулос та інші проти Греції" Європейський Суд з прав людини констатував, що якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.03.2016 року на користь ОСОБА_4 стягнуто з ОСОБА_3 науково-дослідного інституту цивільного захисту невиплачену одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 35 867,04 грн. з відрахуванням передбачених законом податків та інших обов'язкових платежів. Вказане судове рішення набрало законної сили, отже є обов'язковим для ОСОБА_3 науково-дослідного інституту цивільного захисту, а його виконання пріоритетним.

Також колегія суддів зауважує, що відповідно до обставин, встановлених під час розгляду справи, головним чинником, який спонукав позивача звернутися до суду першої інстанції з адміністративним позовом про стягнення недоплаченої йому одноразової грошової допомоги було саме те, що виплата цієї допомоги здійснювалась відповідачем частинами, хоча, на думку позивача, мала бути виплачена одноразово при звільненні зі служби.

Оцінку вказаним доводам позивача та запереченням відповідача з цього приводу було надано судом першої інстанції при вирішенні спору по суті. Зокрема, аналізуючи норми чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини між сторонами, суд дійшов висновку, що "спірна одноразова грошова допомога є допомогою, яка виплачується при звільнені зі служби осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту. Тобто право цих осіб на отримання допомоги виникає у зв'язку із звільненням зі служби, так само як і обов'язок відповідного органу з її виплати. При цьому, на переконання суду першої інстанції, виходячи з суті та характеру такого допомоги, вона підлягає виплаті одночасно із звільненням особи зі служби або відразу після цього, разово, тобто однією сумою, а не частинами".

З огляду на викладене розстроченням виконання постанови суду у цій справі в запропонований боржником спосіб фактично нівелюється право позивача на судовий захист та втрачається сенс самого рішення, прийнятого на його користь.

Крім того, при вирішенні заяви судом першої інстанції не встановлено факту відсутності у боржника коштів, необхідних для погашення присудженої ОСОБА_4 заборгованості, хоча згідно з положеннями ст. 263 КАС України це є однією з обов'язкових умов для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення.

Серед доводів апеляційної скарги відсутні посилання на будь-які норми матеріального чи процесуального права, які були порушені судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 науково-дослідного інституту цивільного захисту залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 01 вересня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7