Справа № 2а-28628/10/0570
Суддя: Юрко Ирина Володимирівна
Дата ухвалення: 2011-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Абдукадирова К.Е.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2011 року справа №2а-28628/10/0570 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Юрко І.В.

суддів Блохіна А.А. , Міронової Г.М.

при секретарі судового засідання Задоєнко О.В.,

за участю представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку та Державної податкової інспекції в м. Маріуполі на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2011 року у справі № 2а-28628/10/0570 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь до Державної податкової інспекції в м. Маріуполі, Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № /0 від 16.12.2010 р.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції в м. Маріуполі про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № /0 від 16.12.2010 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2011 року до участі у справі в якості другого відповідача залучено Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку, оскільки позивача передано на податковий облік до зазначеної інспекції.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на безпідставність зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 5516614,00 грн. за березень 2010 року. спірним податковим повідомленням-рішенням № /0 від 16.12.2010 року, оскільки податковим органом помилково встановлено завищення суми податкового кредиту в розмірі 26023352,20 грн., сформованого на підставі податкових накладних, отриманих від ТОВ «Промислово-фінансова компанія «Прометей», що призвело до порушення пункту 1.8. статті 1 та підпункту 7.7.2. пункту 7.7. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість». Позивач зазначив, що ним укладений договір постачання з ТОВ «Промислово-фінансова компанія «Прометей» від 17.12.2009 року № 1/10-А на поставку металобрухту. Відповідно до статуту, позивач займається виробництвом металургійної продукції, переробкою брухту і відходів чорних металів, отже, позивач отримував металобрухт з метою подальшого його використання у межах господарської діяльності. За отриману продукцію позивач сплатив 156140113,27 грн. (у т.ч. ПДВ 26023352,20 грн.), що підтверджується випискою із банківського рахунку позивача. На підставі податкових накладних позивач сформував податковий кредит в сумі 26023352,20 грн., який податковим органом був безпідставно зменшений..

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2011 року позовні вимоги задоволені.

Відповідачі не погодилис. з таким рішеннями суду, подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представники апелянтів підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити.

Представники позивача проти задоволення апеляційних скарг заперечували.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом 1 інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відкрите акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» є юридичною особою, зареєстроване виконавчим комітетом Маріупольської міської ради 01.10.1996 року, включене до ЄДРПОУ за номером 00191158 (а. с. 215, 216 том 17), перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у м. Маріуполі з 04.10.1996 року, є платником податку на додану вартість з 17.07.1997 року згідно свідоцтва № 100318718 (а. с. 214 том 17).

З 11.01.2011року позивач перебуває на податковому обліку в СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку (а. с. 17 том 2).

Відповідач Державна податкова інспекція в м. Маріуполі є субєктом владних повноважень, створена та діє на підставі Закону України «Про державну податкову службу в Україні» № 509 ХІІ від 4 грудня 1990 року в редакції Закону України № 3813-ХІІ від 24 грудня 1993 року.

У період з 01.12.2010 року по 08.12.2010 року Державною податковою інспекцією у м. Маріуполі здійснена невиїзна документальна перевірка позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за березень 2010 року, яка виникла за рахунок відємного значення з ПДВ, що декларувалося у період з 01.02.2010 року по 28.02.2010 року, наслідки якої викладені в акті перевірки від 08.12.2010 року № 960/07/00191158 (а. с. 64 74 том 1).

Як вбачається з акту перевірки, при формуванні податкового кредиту у лютому 2010 року, завищено розмір податкового кредиту на суму 26023352,20 грн. по податковим накладним, отриманим від постачальника ТОВ «Промислово-фінансова компанія «Прометей» (далі ТОВ «ПФК «Прометей»).

За результатами перевірки 16.12.2010 року згідно з п.п. 7.7.2. пункту 7.7. статті 7, п. 1.8. статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» прийняте податкове повідомлення-рішення № /0, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 5516614,00 грн. по декларації за березень 2010 року № 132 від 19.04.2010 року (а. с. 80 том 1).

На запит ДПІ в м Маріуполі СДПІ по роботі з великими платниками податків в м. Донецьку повідомлено, що ТОВ «ПФК «Прометей» не є виробником металобрухту, а придбавав продукцію у юридичних та фізичних осіб, місцезнаходження яких не встановлено, підприємства визнані банкрутами, мають ознаки «фіктивності», тому не має можливості перевірити до виробника або імпортера товарів та підтвердити правомірність заявленого бюджетного відшкодування. Так, за результатами отриманих від інших податкових інспекції встановлено, що постачальниками ТОВ «ПФК «Прометей» є:

ПП «Родос Плюс», місцезнаходження якого не встановлено, інформація щодо основних засобів (згідно додатку К1/1 до декларації з податку на прибуток) відсутня, здійснити перевірку ПП «Родос Плюс» неможливо;

ТОВ «Юг-ЖК», місцезнаходження якого не встановлено, декларацію з ПДВ за березень визнана недійсною;

ПП «Гранд» не є виробником металобрухту, а його постачальником є ТОВ «Сантар», місцезнаходження якого не встановлено, за результатами аналізу податкової звітності інших документів трудові ресурси, складські приміщення, основні фонди, транспортні засоби у достатній кількості відсутні, угода «має ознаки нікчемності».

ТОВ «Краматорська металургійна компанія» не є виробником металобрухту, а його постачальником є ТОВ «Загіп» місцезнаходження якого не встановлено, остання податкова декларація з ПДВ за червень 2010р. прийнята та відображена у базі даних податкового органу з приміткою «до відома»;

ТОВ «Мастер Груп» не є виробником металобрухту, а його постачальником є ТОВ «Вторзаготметал» місцезнаходження якого не встановлено, остання податкова декларації з ПДВ за квітень - червень 2010р. визнані недісними;

ТОВ «ПФК «МетВторГруп» не є виробником металобрухту, а його постачальниками є ТОВ «Донсельпром» та ТОВ «Метпром СХ», місцезнаходження яких не встановлено та відносно яких порушені справи про банкрутство;

ТОВ «Прогресс-Юг» не є виробником металобрухту, а його постачальником є ТОВ «Донсельпром», місцезнаходження якого не встановлено та відносно якого порушено справу про банкрутство;

ТОВ «Щ.І.Т.» не є виробником металобрухту, а його постачальником є ПП «ВКФ «Ост Юкрейн ОСОБА_7», відносно якого порушено справу про банкрутство, свідоцтво платника ПДВ анульоване 19.05.2010р., остання декларація з ПДВ за березень 2010 р. прийнята до відома;

ТОВ «Метал-Союз плюс» не є виробником металобрухту, а його постачальником є ПП «ВКФ «Ост Юкрейн ОСОБА_7», відносно якого порушено справу про банкрутство, свідоцтво платника ПДВ анульоване 19.05.2010р., остання декларація з ПДВ за березень 2010р. прийнята до відома;

ТОВ «Інтерпромресурс» не є виробником металобрухту, а його постачальником є ТОВ «Індустріальні сплави», місцезнаходження якого не встановлено та відносно якого порушено справу про банкрутство, останні декларації з ПДВ за березень червень 2010р. визнані недійсними. Також постачальником ТОВ «Інтерпромресурс» є ТОВ «Метсплав», постачальником якого, в свою чергу, є ТОВ «Евербест», місцезнаходження якого не встановлено, прийнято рішення про ліквідацію, свідоцтво платника ПДВ скасовано 30.09.2010р., остання декларації з ПДВ за жовтень 2010р. визнана недійсною;

Постачальником ТОВ «Інтерпромресурс» є також ПП «Північна промислова компанія», постачальником якого, в свою чергу, є ТОВ «Індустріальні сплави».

Зазначені запити позивача та відповіді інспекцій містяться в матеріалах справи (а. с. 240 том 1, а. с. 1 16 том 2).

При наявності вказаних довідок податковим органом зроблено висновок про те, що в порушення пункту 1.8. статті 1, абзацу «а» підпункту 7.7.2. пункту 7.7. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» у позивача не має підстав для віднесення до складу податкового кредиту ПДВ в сумі 12506086,00 грн. за придбану продукцію від постачальників, по яким не можливо підтвердити факт надходження податку на додану вартість до бюджету по ланцюгу постачання до кінцевого виробника. Враховуючи те, що підприємством не використано бюджетне відшкодування по декларації за березень 2010 року, зменшується сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на 5516614,00 грн.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що між позивачем та ТОВ «ПФК «Прометей» був укладений договір № 1/10-А від 17.12.2009 року (а. с. 235 242 том 2), відповідно до умов якого позивач придбав у ТОВ «ПФК «Прометей» метал чорний вторинний, найменування, кількість, ціна та загальна вартість визначається специфікаціями.

На виконання умов договору, постачальником було здійснено постачання товару залізничним транспортом, що підтверджується залізничними накладними. Між сторонами були підписані реєстри прийомо-здаточних актів приймання металів чорних, акти приймання металів чорних (вторинних), постачальником були виставлені позивачу рахунки за поставлену продукцію.

Зазначені документи містяться в матеріалах справи (а.с. 31 230 том 2, томи 3 6, а. с. 1 105 том 7, томи 8 16, а.с. 1 195 том 17).

ТОВ «ПФК «Прометей» були видані позивачу податкові накладні на суму придбаного товару 156140113,37 грн., що містяться в матеріалах справи (а.с. 88 105 том 1), загальна сума ПДВ за якими складає 26023352,20 грн.

На підставі зазначених податкових накладних позивачем був сформований податковий кредит. Податкові накладні включені позивачем до реєстру отриманих та виданих податкових накладних за період з 01.02.2010 року по 28.02.2010 року у відповідності до вимог Порядку ведення реєстру отриманих та виданих податкових накладних, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30.06.2005 року № 244, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.07.2005 року за № 770/11050 (а. с. 173 том 7).

17.03.2010 року позивач надав до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість № НОМЕР_1 за лютий 2010 р., в якій задекларував податковий кредит по ТОВ «ПФК «Прометей» в розмірі 26023352,21 грн. (додаток 5 до декларації - а. с. 31 том 1).

У період з 16.03.2010 р. по 16.04.2010 р. позивач сплатив на користь ТОВ «ПФК «Прометей» кошти в рахунок оплати металобрухту 156140113,27 грн., у т.ч. ПДВ 26 023 352,20 грн., що підтверджується випискою банківського рахунку (а. с. 107 138 т. 1).

19.04.2010 р. позивач надав до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість № 132 за березень 2010 р., в якій заявив до бюджетного відшкодування на рахунок платника податків у банку в суму 131087751,00 грн. (додаток 2 до декларації - а.с. 36 39 том 1), у тому числі 5516614,00 грн., яка не була підтверджена в подальшому податковим органом в ході перевірки внаслідок отримання відповідей про неможливість проведення зустрічних перевірок до виробника товарів.

Правовою підставою зменшення податкового кредиту за квітень 2010 року спірним податковим повідомленням-рішенням № /0 від 16.12.2010р. на 5 516 614,00 грн. наведені норми пункту «а» підпункту 7.7.2. пункту 7.7. статті 7, пунктом 1.8. статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість».

Стосовно арифметичного розрахунку суми бюджетного відшкодування спір між сторонами відсутній, що підтверджується поясненнями відповідача та розрахунком позивача суми ПДВ, відображеної у складі податкового кредиту з ТОВ «ПФК «Прометей» і не заперечувалось сторонами під час розгляду справи як в суді першої так і апеляційної інстанції.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку, що предметом даного спору є правові підстави формування позивачем податкового кредиту по декларації за лютий 2010 р. та визначення суми бюджетного відшкодування в декларації за березень 2010 р.

Відповідно до преамбули Закону України «Про податок на додану вартість», що був чинний в момент надання позивачем податкової звітності з ПДВ, формування податкового кредиту та розрахунку суми бюджетного відшкодування, зазначений Закон, серед іншого, визначає статус платників податку на додану вартість, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Стаття 7 зазначеного Закону визначає порядок, підстави та терміни формування податкового кредиту.

Підпункт 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», норми якого, визначають, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, у тому числі у звязку з придбанням послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Абзац 3 даного підпункту передбачає, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із п.п. 7.4.4. п. 7.4 ст. 7 Закону, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно з п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону №168 не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, встановлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Суми сплаченого ПДВ у звязку з придбанням товарів (послуг) включені підприємством до складу податкового кредиту на тій підставі, що вони повністю підтверджені податковими накладними, які містять обовязкові реквізити, що прямо передбачені п.п.7.2.1 Закону № 168 і необхідні для перевірки правомірності формування податкового зобовязання та податкового кредиту продавця та покупця.

Згідно п.п.. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Одержавши у встановленому порядку податкові накладні, відповідно до п.7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» позивач правомірно включив суму податку на додану вартість до податкового кредиту, оскільки податкові накладні містять всі необхідні реквізити, передбачені підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону «Про податок на додану вартість», вони виписані зареєстрованим платником податку на додану вартість та не має жодних порушень порядку її заповнення.

Згідно Закону № 168 обовязок контролювати звітність контрагента на субєктів підприємницької діяльності не покладено; субєкт підприємницької діяльності навіть не має права контролювати звітність або своєчасність сплати податків іншими особами.

Водночас, судова колегія зазначає, що діючим законодавством не передбачена солідарна відповідальність платників податків за неподання податкової звітності та несплату податків. Позивач несе відповідальність лише за правильність ведення обліку на власному підприємстві і не має жодного відношення до контролю над іншими платниками податків, оскільки у останнього відсутні на це передбачені діючим законодавством повноваження.

Матеріалами справи підтверджено як факт отримання податкових накладних, так і списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату металопродукції.

Податкові накладні включені позивачем до реєстру отриманих податкових накладних, зауважень щодо форми та змісту цих накладних податковим органом не зроблено. Таким чином право на формування податкового кредиту у відповідності до п.п. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» підтверджено матеріалами справи.

Крім того, позивачем під час розгляду справи надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців стосовно ТОВ «ПФК «Прометей» станом на 28.12.2010 р. (а. с. 201 204 том 1), з якого вбачається, що станом на день укладення договору № 1/10-А від 17.12.2009 р. та його виконання ТОВ «ПФК «Прометей» було включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та на день розгляду справи є зареєстрованим.

ТОВ «ПФК «Прометей» на день здійснення операцій з позивачем мало свідоцтво про сплату податку на додану вартість, видане 19.10.2001 р. за № 40377864, що підтверджується актами про результати документальних перевірок, проведених СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку від 26.05.2010 р. № 17719/15-16-23/1 та від 07.06.2010 р. № 19399/15-16/23/1 (а. с. 207 213 том 17).

Згідно із п. 10.2. ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість», платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д» пункту 10.1 цієї статті, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону. Особа, яка згідно з вимогами пункту 2.2 статті 2 цього Закону мала зареєструватися платником податку, але не здійснила таку реєстрацію, несе обовязки з нарахування та сплати цього податку, а також відповідальність за його ненарахування або несплату на рівні особи, зареєстрованої як платник податку, без права виписки податкової накладної та нарахування податкового кредиту.

Таким чином, судом встановлено, що постачальник позивача ТОВ «ПФК «Прометей» на час здійснення господарських операцій було юридичною особою, а як наслідок мали право здійснювати господарську діяльність, мало свідоцтво про сплату ПДВ, тому мало право виписувати податкові накладні.

Щодо порушення позивачем пункту 1.8. статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», у звязку з тим, що під час проведення перевірки позивача не можливо підтвердити факт надходження ПДВ до бюджету по операціям постачання до кінцевого виробника, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до пункту 1.8. статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість», бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у звязку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Позивач, як платник податку, набуває право на бюджетне відшкодування лише у випадку, визначеному підпунктом 7.7.2. пункту 7.7. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», коли за підсумками наступного (другого) звітного періоду від'ємне значення податку на додану вартість залишається.

З матеріалів справи убачається, що податковий орган не заперечував щодо сплати позивачем суми податку у розмірі 5516614,00 грн. у попередньому податковому періоді постачальнику металобрухту - ТОВ «ПФК «Прометей». Крім того, зазначене підтверджується матеріалами справи, що дає підстави для висновку, що позивач має право на бюджетне відшкодування, визначене за підсумками наступного (другого) звітного періоду.

Судова колегія не приймає посилання податкового органу, як на підставу зменшення суми бюджетного відшкодування, що по постачальникам ТОВ «ПФК «Прометей», який є, в свою чергу, постачальником позивача, не можливо підтвердити факт надходження податку на додану вартість до бюджету по операціям постачання до кінцевого виробника.

Відповідно до п.п. 7.7.2. п. 7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» відшкодуванню підлягають лише суми, які були сплачені до бюджету.

Пунктом 1.3 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» платника податку визначено як особу, яка згідно із цим Законом зобовязана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особу, яка імпортує товари на митну територію України.

За змістом пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість» платники податку несуть відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення податку до бюджету відповідно до законодавства України.

Із наведеного випливає, що при придбанні товару покупець зобовязаний сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, а продавець зобовязаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету і у випадку невиконання свого обовязку понести за це відповідальність.

Визначальною підставою для бюджетного відшкодування у позивача є те, що він сплатив на користь свого безпосереднього постачальника ТОВ «ПФК «Прометей» в ціні товару суму ПДВ 26023352,20 грн.

ТОВ «ПФК «Прометей», який не є останнім контрагентом позивача в «ланцюгу» постачання, включив до податкового зобовязання суму ПДВ 26 023 352,20 грн., тобто виконав перед бюджетом свій обовязок щодо декларування податкових зобовязань з ПДВ.

Таким чином, обидва платника податків (як покупець, так і постачальник) виконали перед бюджетом свої зобовязання стосовно сплати податку в ціні товару та внесення цієї суми податку до бюджету.

В свою чергу, покупець не несе відповідальності за несплату податку до бюджету ні продавцем (платником податку), ні іншими особами (платниками податку) з якими останній мав податкові правовідносини, оскільки несплата податку цими особами тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту, та як наслідок права на відшкодування податку з бюджету, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування.

Податковий орган, в свою чергу, не надав жодних доказів на підтвердження того, що платник податку (позивач у справі) діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали контрагенти його безпосереднього постачальника. Не зазначено відповідачем й інших обставин, які могли б свідчити про недобросовісність платника (позивача у справі).

Колегія суддів також на приймає посилання відповідача на те, що підставою зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування є порушення принципу формування доходів Державного бюджету України, основним джерелом надходжень якого є податки.

Згідно із п. 1 ст. 9 Бюджетного кодексу України, доходи бюджету складають податкові надходження.

Відповідно до п. ст. 2. Бюджетного кодексу України, до доходів загального фонду Державного бюджету України належать податок на додану вартість (крім податку, що зараховується до спеціального фонду згідно із законом про Державний бюджет України).

Між тим, до видатків бюджету не належить повернення надміру сплачених до бюджету сум податків і зборів (обовязкових платежів) та інших доходів бюджету, проведення їх бюджетного відшкодування (п. 19 ст. 2 Бюджетного кодексу України), оскільки бюджетним відшкодуванням є сума, що підлягає поверненню з бюджету у звязку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом (п. 1.8. ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість».

Таким чином, після здійснення бюджетного відшкодування в бюджеті залишається лише та сума ПДВ, яка дійсно повинна бути сплачена до бюджету і складає його дохідну частину, визначену п. 1 ст. 9 Бюджетного кодексу України.

Зазначене відповідає законодавчо встановленому порядку відшкодування податку на додану вартість з бюджету та принципам формування доходів Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасовано чи змінено з підстав, що наведені в апеляційних скаргах, судом ретельно перевірено доводи сторін, дано їм вірну оцінку, постанова суду є законною і обґрунтованою, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються, підстави для скасування постановленого по справі судового рішення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку та Державної податкової інспекції в м. Маріуполі на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2011 року по справі № 2а-28628/10/0570 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2011 року по справі № 2а-28628/10/0570 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 21 березня 2011 року.

Головуючий суддя І.В. Юрко

Судді: Г.М. Міронова

ОСОБА_8