Справа № 2а-1066/10/1231
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2011-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бондаренко Н.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2011 року справа №2а-1066/10/1231

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Яковенка М.М.

суддів Ханової Р.Ф. , Чумака С.Ю.

при секретарі судового засідання Марциновського А.К.

за участю осіб, які приймали участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_2

від представника відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Стаханова Луганської області та апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на постанову Стаханівського міського суду Луганської області від 24 грудня 2010 року по адміністративній справі № 2а-1066/10/1231 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною, зобовязання нарахування та сплати щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Стаханівського міського суду Луганської області від 24 грудня 2010 року по адміністративній справі № 2а-1066/10/1231 позовна заява задоволена частково, визнана неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиплати підвищення до пенсії позивачу як дитині війни з01.03.2010 року по 14.10.2010 рік; зобовязано відповідача здійснити перерахунок та виплатити (з урахуванням здійснених виплат) позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як дитині війни за період з 01.03.2010 року по 14.10.2010 рік, з урахуванням раніше сплачених сум, виходячи з того, що розмір мінімальної пенсії за віком складає не менше розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановленого законом в місяці, за який нараховується вищевказане підвищення до пенсії. Адміністративний позов за період з 01.01.2006 року по 01.03.2010 рік залишений без розгляду (а.с.26-27).

Представник позивача не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та прийняти рішення про задоволення вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права (арк.справи.37-41).

Відповідач не погодився з судовим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права (арк. справи 35).

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, вважає їх безпідставними та не обґрунтованими. Просив задовольнити свою апеляційну скаргу, вважає вимоги позивача як дитини війни за період, починаючи з 01.01.2006 року законними, вважають, що строк звернення до суду не пропущений ними, крім того 01.09.2010 році позивачка зверталась до суду в порядку ЦПК України, але ж після рішення Конституційного Суду України від 09.09.2010 року, 24.09.2010 року Стаханівським міськсудом було закрите провадження, а тому вони звернулись вже в порядку КАС України, але ж з урахуванням законодавчих змін такий строк не можна вважати пропущеним, до того ж судом першої інстанції такий строк визначений як піврічний, в даній ситуаціє є безпідставним. Вважає, що в даному випадку не можна обмежувати право позивачки, визначаючи кінцеву дату по захисту прав позивачки.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. В апеляційній скарзі просили розгляд справи здійснити у відсутність їх представника.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які приймали участь у судовому розгляді справи, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача і представника позивача задовольнити частково з наступних підстав.

Закон України "Про соціальний захист дітей війни" № 2195-IV від 18 листопада 2004 року (зі змінами та доповненнями станом на час розгляду спірних правовідносин), який набрав чинності з 01 січня 2006 року, встановлює правовий статус дітей війни та визначає основи їх соціального захисту та гарантує їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Статус позивача, як дитини війни підтверджується копією паспорта та пенсійним посвідченням (арк. справи 6-7). Зазначені обставини не є спірним між сторонами. 30.07.2010 році позивачка зверталась до відповідача із заявою про виплату підвищення до пенсії як дитині війни з 01.01.2006 року, але ж їй було відмовлено у цьому (лист від 03.08.2010 року №797/с-2 (а.с.8-9).

Крім того, колегія суддів вважає встановленим, що не є спірним між сторонами, що 01.09.2010 року позивачка зверталась до Стаханівського міськсуду в порядку ЦПК України з аналогічними вимогами, але ж 24.09.2010 року провадження по справі було закрите, як таке, що не підлягає розгляду справи в порядку цивільного судочинства, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №19-рп від 09.09.2010 року.

Статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Дію ст. 6 зупинено на 2006 рік згідно Закону України „Про державний бюджет України на 2006 рік від 20.12.2005 року № 3235-IV. Зупинення законодавчого акту не дає право на його застосування, а тому позовні вимоги за 2006 рік не підлягають задоволенню.

Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року N 489-V, яким була зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Таким чином, право позивача на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни, виникло з моменту проголошення цього рішення, тобто, з 09 липня 2007 року по 31.12.2007 рік.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року N 107-VI, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, стаття 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладена в новій редакції.

Зміни, внесені підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008.

Таким чином, право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни, виникло з 22 травня 2008 року по 31.12.2008 рік.

Разом з цим, у 2009- 2010 році приписи статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-4 залишились в редакції від 18 листопада 2004 року, тобто позивач мав право на виплату підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, але ж відповідачем безпідставно не проводилось нарахування та виплата такої надбавки.

На час розгляду справи, розмір мінімальної пенсії за віком законодавче визначений ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 року, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії провадиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, тим більше у відповідача є обовязок щодо здійснення перерахунку по підвищенню до пенсії.

Колегія суддів, звертає увагу, що сплата розміру підвищення до пенсії визначених Постановою Кабінету Міністрів від 22 травня 2008 року № 530 „Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» не можуть бути прийняті судом, так як виходячи з пріоритетності норм Закону над підзаконним актом до якого відноситься відповідна Постанова Кабінету Міністрів України, підлягає застосуванню закон. А тому дії відповідача щодо проведення позивачу, як дитині війни підвищення до пенсії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України, а не Закону є незаконним.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що позивач мав право на отримання підвищення розміру до пенсії визначених статтею 6 Закону №2195 за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 рік, та починаючи з 22.05.2008 року.

Позовні вимоги, в частині зобовязання відповідача робити перерахунок підвищення пенсії у разі підвищення мінімальної пенсії за віком надалі (довічно), є необґрунтованими і не підлягають задоволенню з таких підстав:

Частиною 1 та 2 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В межах Кодексу Адміністративного судочинства України захисту підлягає порушене право позивачки, внаслідок чого зобовязання Управління ПФУ в подальшому робити перерахунок пенсії у разі підвищення мінімальної пенсії за віком є безпідставним, тому, що встановлює обовязки на майбутнє без врахування змін чинного законодавства, яке може мати місце та без наявності спірних правовідносин.

При вирішенні справи по суті, суд першої інстанції визначив кінцеву дату захисту порушеного права позивача, день звернення з позовом до суду-14.10.2010 року.

При вирішенні апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне, задовольняючи заявлені вимоги позивача, визначити кінцевими строком, що підлягає захисту, дату ухвалення постанови апеляційним судом.

Стосовно вирішення питання про застосування до спірних правовідносин строків звернення до суду.

Відповідно до вимог частини 1, 2 статті 99 КАС України (в редакції на час звернення позивача до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За вимогами частини 1 статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Колегія суддів вважає, що для даних спірних правовідносин строки звернення до суду та застосування наслідків передбачених статтею 100 КАС України, починають діяти з 09.09.2010 року, тобто з дня прийняття Рішення Конституційним Судом України у справі №1-40/2010 від 09.09.2010 року стосовно підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами.

Оскільки до рішення Конституційного Суду України від 9 вересня 2010 року справи щодо перерахунку розміру допомоги по догляду за дитиною розглядались в порядку цивільного судочинства, то на них розповсюджувався передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності.

Як було встановлено судом першої інстанції та під час апеляційного перегляду судового рішення, позивачка 01.09.2010 року зверталась до Стаханівського міськсуду в порядку ЦПК України з аналогічними вимогами, але ж 24.09.2010 року провадження по справі було закрите.

При звернені до суду в порядку цивільного судочинства, діяли інші строки позовної давності та відповідні наслідки у випадку пропущення такого строку.

Між тим, колегія суддів дійшла до висновку, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Безпосередньо суд першої інстанції в даній ситуації, виходячи з наявних обставин справи, прийшов до помилкового висновку про задоволення вимог в межах шестимісячного строку, розраховуючи строк від дати звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку порушене право позивача підлягає захисту в межах трирічного строку, тому як звернення позивача до суду з вимогами в порядку КАС України (з у рахуванням внесених змін які набули чинності з 30.07.2010 року стосовно строку), передувало звернення з вимогами, які підлягали захисту в межах трирічного строку, при чому відлік повинен бути здійснений від часу первинного звернення до суду в порядку цивільного судочинства, тобто з 01.09.2007 року.

Колегія суддів вважає, що до даних спірних правовідносин положення статті 87 Закону України від 05.11.1991 N 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» застосуванню не підлягає.

За цією нормою суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Однак, з 1 січня 2004 року набрав чинності Закон № 1058-ІV. Відповідно до п.16 розділу XV "Прикінцеві положення" цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" (1788-12) застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. (Пункт розділу XV доповнено абзацом другим згідно із Законом N 3108-IV ( 3108-15 ) від 17.11.2005).

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком лише нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що її призначає і виплачує. Оскільки у правовідносинах, що є предметом розгляду у цій справі, нарахування спірних сум відповідачем не здійснювались, підстави для застосування статті 46 Закону № 1058-ІV також відсутні.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони позивача стосовно непоширення на їх вимоги строку звернення до суду, передбаченого статтею 99 КАС України, посилаючись на пункт 5 частини першої статті 268 ЦК України та зазначаючи, що відносини з відповідачами носять характер страхових.

Статтею 1 ЦК України визначені правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

В той же час, частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України (254к/96-ВР), складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (16/98-ВР), цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до статті 5 Закону № 1058-ІV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

З врахуванням викладеного, розповсюдження положень пункту 5 частини першої статті 268 ЦК України на такі правовідносини не відповідає вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що даний спір є публічно-правовим, жодних підстав вважати відсутніми строки заявленої до стягнення підвищеної пенсії відсутні.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухвалені постанови були порушені норми матеріального та процесуального права, з огляду на зазначене апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нової постанови, про часткове задоволення вимог.

Керуючись статтями 2, 11, 99, 100, 159, 160, 167, 184, 195, 1951, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м.Стаханова Луганської області на постанову Стаханівського міського суду Луганської області від 24 грудня 2010 року по адміністративній справі № 2а-1066/10/1231-задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на постанову Стаханівського міського суду Луганської області від 24 грудня 2010 року по адміністративній справі № 2а-1066/10/1231- задовольнити частково.

Постанову Стаханівського міського суду Луганської області від 24 грудня 2010 року по адміністративній справі № 2а-1066/10/1231 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області щодо невиплати ОСОБА_3 пенсії у розмірі, передбаченого статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01 вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 18 березня 2011 рік.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_3 підвищення до пенсії, згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з 01 вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 18 березня 2011 рік включно, з урахуванням раніше сплачених сум за вказаний період.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Вступна та резолютивна частина постанови ухвалена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 18 березня 2011 року. Постанова у повному обсязі буде складена 21 березня 2011 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя М.М. Яковенко

Судді Р.Ф.Ханова

ОСОБА_5