Справа № 812/5021/13-а
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2016 року м. Київ К/800/2155/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівПилипчук Н.Г.
Цвіркуна Ю.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області

на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2013 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року

у справі №812/5021/13-а

за позовом Заступника Луганського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, поданого в інтересах держави в особі Державного підприємства «Хімічний завод «Південний»

до Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Заступник Луганського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державного підприємства «Хімічний завод «Південний» (далі - позивач) до Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Луганський окружний адміністративний суд постановою від 25 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року, задовольнив адміністративний позов частково. Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 16 травня 2013 року № та №. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Позивач надіслав на адресу суду касаційної інстанції письмові заперечення на касаційну скаргу відповідача, за змістом яких просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Уповноважені особи контролюючого органу провели документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2012 року, про що склали акт від 23 квітня 2013 року №264/22/35283037, яким встановили порушення позивачем вимог пункту 198.6 статті 198 пунктів 200.3, 200.4 статті 200, пунктів 201.1, 201.2, 201.10 статті 201, пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, що призвело до завищення позивачем податкового кредиту за вересень 2011 року у розмірі 1 097 368,00 грн. та завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 488 619,00 грн.; підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України у результаті чого занижено земельний податок у період з 01 липня 2011 року по 31 грудня 2012 року у розмірі 345 086,12 грн.

За результатами перевірки контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення від 15 травня 2013 року №, яким збільшив суму грошового зобов'язання з земельного податку на 445 016,10 грн., з яких 345 086,12 - основний платіж, 99 929,98 грн. - штрафні (фінансові) санкції; 16 травня 2013 року №, яким збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 930 124,00 грн., з яких основний платіж - 608 749,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 304 375,00 грн.; від 16 травня 2013 року №, яким зменшив суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 488 619,00 грн., та застосував штрафні (фінансові) санкції у розмірі 244 310,00 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Скаржник, в обґрунтування касаційної скарги вказав на правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень від 16 травня 2013 року № та № та відсутність правових підстав для їх скасування.

Так, фактичною підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень слугував висновок податкового органку про безпідставне включення позивачем до складу податкового кредиту з податку на додану вартість суми ПДВ у розмірі 1 097 367,83 грн. на підставі податкової накладної від 28 лютого 2011 року №1209/009 ПАТ «Луганськгаз» не зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи спірні податкові повідомлення-рішення суди першої та апеляційної інстанцій виходили з відсутності порушень у діях позивача вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість за вересень 2011 року, оскільки позивачем дотримано вимоги пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору від 01 серпня 2010 року №9П/354Пр ПАТ «Лугансткгаз» поставило позивачу природній газ на загальну суму 6 584 207,01 грн., у тому числі ПДВ у розмірі 1 097 367,83 грн.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, вартість отриманого товару, сплачена позивачем у повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами та не заперечується сторонами.

За наслідками виконання вказаного договору ПАТ «Луганськгаз» виписано податкову накладну від 28 лютого 2011 року №1209/009 на суму ПДВ 1 097 367,83 грн., яка не була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач подав податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2011 року, де у Додатку №8 «Заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних» до вказаної декларації, відобразив у складі податкового кредиту за вересень 2011 року суму податку на додану вартість у розмірі 1 097 367,83 грн., за податковою накладною від 28 лютого 2011 року №1209/009, зазначивши про відсутність її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що разом з Додатком №8 до декларації з ПДВ за вересень 2011 року позивач надав копії первинних документів, що засвідчують факт отримання товару.

Згідно положень підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За приписами підпунктів 200.1, 200.2, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За приписами пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то, залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, сума бюджетного відшкодування формується як від'ємне значення різниці між податковими зобов'язаннями та податковим кредитом за відповідний податковий період. У наступному податковому періоді ця сума підлягає бюджетному відшкодуванню платнику податку за умови сплати податку на додану вартість разом з ціною товару постачальникам товарів. При цьому, необхідною умовою є фактичне отримання товару для його використання у господарській діяльності платника податків.

Обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій з придбання у контрагента товарів (робіт, послуг), на які платник податку посилається як на підставу виникнення у нього права на включення нарахованого (сплаченого) податку на додану вартість до податкового кредиту та відповідно права на бюджетне відшкодування такого податку, відповідачем не спростовано.

Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 зазначеного Кодексу, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Положеннями абзаців 1, 2, 9, 11 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту.

До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Системний аналіз наведених податкових норм дає підстави для висновку, що платник податку має право на включення до податкового кредиту сум податку, сплачених ним за наслідками господарських операцій, дійсність та достовірність яких має підтверджуватися внесеними до Реєстру податковими накладними або іншими документами, встановленими Податковим кодексом України, що посвідчують право на віднесення сум податку до податкового кредиту протягом 365 днів з дати їх виписки.

У разі ж порушення постачальником порядку реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі покупець товарів/послуг має право додати до податкової декларації заяву із скаргою на такого постачальника в тому звітному періоді, в якому суми податку на додану вартість на підставі відповідних податкових накладних включено до складу податкового кредиту.

При цьому, статтею 201 Податкового кодексу України обов'язок із оформлення і реєстрації податкових накладних покладено на платника податку - продавця товарів (послуг), а не платника податку, який формує податковий кредит.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем подано заяву зі скаргою на вказаних постачальників у відповідності до вимог пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, яка отримана податковим органом без зауважень, що підтверджується відповідним штемпелем на заяві. Разом із зазначеною заявою позивачем надано контролюючому органу документи, яка підтверджують фактичне виконання господарської операції.

Оскільки, позивач вжив усіх передбачених законом заходів для належного формування податкового кредиту за результатом здійснення господарських взаємовідносинам з ПАТ «Луганськгаз» у податкового органу були відсутні підстави для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Рубіжанської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Луганській області залишити без задоволення.

2. Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2013 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2013 року у справі №812/5021/13-а залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Пилипчук Н.Г.
Цвіркун Ю.І.