Справа № 2а-1074/10/1231
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2011-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Юрченко І.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2011 року справа №2а-1074/10/1231

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Міронової Г.М.

суддів Блохіна А.А. , Юрко І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області, Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області на постанову Стахановського міського суду Луганської області від 14 грудня 2010 року у адміністративній справі № 2а-1074/10/1231 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області, Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області про перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 15 жовтня 2010 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області (надалі 1 відповідач), Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області (надалі 2 відповідач) про перерахунок пенсії у відповідності до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі Закон № 796) за період з 29 квітня 2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 29 квітня 2010 року йому встановлена 3 група інвалідності, яка повязана з виконання військового обовязку при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. 1 відповідач, де він перебував на обліку і отримував пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб» (надалі Закон № 2262), не виплачував йому пенсію у відповідності до Закону № 796. 2 відповідач також здійснює йому виплату пенсії в розмірі, нижчому ніж передбачено законом. Просив нарахувати і стягнути компенсацію за втрату частини доходів за весь період несплати сум пенсії..

Постановою Стахановського міського суду Луганської області від 14 грудня 2010 року позов було задоволено частково.

Визнано дії посадових осіб відповідачів щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії у відповідності до закону неправомірними.

Зобов'язано відповідачів зробити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком: 1 відповідачу з 29.04. по 31.07.2010 року, а 2 відповідачу з 01.08.2010 року

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких: 1 відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки суд не врахував того факту, що, перебуваючи на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Луганській області, позивач отримував пенсію за Законом № 2262; 2 відповідач вважав, що нарахування позивачеві пенсії відбувається у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України, у звязку з чим обидва відповідача просять скасувати оскаржувану постанову із винесення нової постанови, якою відмовити у задоволенні позову.

За нормами частини другої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: 2) неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі 1 відповідача задовольнити, 2 відповідача - залишити без задоволення, з нижченаведених підстав.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач належить до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії А № 125806 від 13.05.2010 р. (а.с. 17).

Відповідно до довідки Луганської обласної МСЕК з 29.04.2010 р. позивачу встановлено 3 групу інвалідності безстроково (а.с. 18).

До 31.07.2010 року позивач перебував на обліку у 1 відповідача та отримував пенсію за Законом № 2262 (а.с. 21-23).

14 липня 2010 року позивач подав заяву до Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області про перехід на пенсію за Законом № 796 з 01.08.2010 року, у зв'язку з чим позивачеві було призначено пенсію по інвалідності, пов'язаною з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 24-29).

Колегією суддів встановлено, що позивач 27.09.2010 року звертався до 2 відповідача із заявою про перерахунок йому пенсії у розмірі, встановленому частиною 4 статті 54, ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але йому було відмовлено у такому перерахунку у зв'язку з правомірністю здійснення відповідачем розрахунку на підставі постанов КМ України.

Стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у відповідних розмірах, зокрема інвалідам 3 групи 50 відсотків мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до статті 53 даного Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Нормами статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у звязку з втратою годувальника. Зазначені норми розповсюджуються на позивача як віднесеного до категорії 1.

Згідно частини третьої ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсія у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Частина четверта статті 54 цього Закону передбачає, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим по 3 групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком.

Колегія суддів зазначає, що даною нормою визначений для даної категорії нижчий розмір державних пенсій. Таким чином, якщо нормами статті 49 спеціального закону передбачений максимальний розмір, то частиною 4 статті 54 даного закону нижчий розмір державної пенсії для інвалідів, віднесених виключно до першої категорії, та у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Посилання 2 відповідача на частину 5 статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою визначено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, внаслідок чого відповідач керувався постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок державного бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (зі змінами внесеними постановою № 895 від 13 липня 2004 року), колегія судів не приймає, оскільки ототожнювати порядок і розмір в силу різного правового навантаження цих значень неможливо.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-14, а також Законом України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії від 5 жовтня 2000 року № 2017-ІІІ, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону № 25054 від 25 березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Таким чином, для позивача як інваліда 3 групи, постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, нижчий розмір державної та додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи із розмірів, наведених в Законі України «Про державний бюджет України на 2010 рік».

Позиція 2 відповідача ґрунтується виключно на постановах Кабінету Міністрів України, огляд яких не підтверджує доводи відповідача стосовно того, що будь-якою із них визначений мінімальний розмір пенсії за віком для встановлення нижчого рівня пенсії, у тому числі інвалідам, внаслідок захворювання від аварії на ЧАЕС.

Колегія суддів не приймає доводи 2 відповідача, як з огляду на недоведеність приписів зазначених постанов до спірних відносин, так і з огляду на положення принципу законності, визначених п. 2 ч. 1 і ч. 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005, а також у рішенні № 6-рп від 09.07.2007 року), повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи і ухвалюючи судове рішення у даній справі, колегія суддів виходить з того, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22, 23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно визнав дії 2 відповідача неправомірними та зобовязав перерахувати пенсію.

Колегія суддів вважає, що дії 2 відповідача щодо виплати пенсій позивачу (державної та додаткової) у розмірах менших ніж це передбачено законом є неправомірними, оскільки не відповідають вимогам частини 4 статті 54, ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи те, що відповідно до Закону № 796 фінансування витрат, повязаних із застосуванням цього закону, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а відповідно до ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, тому невизначення судом кінцевої дати періоду, за який має бути здійснено перерахунок пенсії, є цілком правомірним та відповідає діючому законодавству і безпосередньо підтверджується статтею 67 вказаного Закону.. В межах бюджетного року визначається тільки розмір мінімальної пенсії за віком, як величини, з якої обраховується пенсія, а норма закону, що гарантує таку виплату, є діючою.

Що стосується доводів апеляційної скарги 1 відповідача, то колегія суддів погоджується з ними в з огляду на таке.

Право вибору пенсійних виплат передбачене статтею 10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003 року і означає, що особі, яка має одночасне право на різні види пенсії: за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника, призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Пунктом 13 розділу XV вказаного закону, у разі якщо особа має право на отримання пенсії, "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором.

Оскільки позивач отримував пенсію за Законом № 2262, при тому, що йому було встановлено 3 групу інвалідності як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, то колегія суддів вважає, що позивач таким чином скористався своїм правом на вибір пенсії.

Відносно компенсації втрати частини доходів, то колегія суддів зазначає, що у відповідності до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У даній справі позивач не повязував компенсацію втрати частини доходів з порушенням строків виплати йому пенсії, а інших критеріїв для застосування даної норми закон не передбачає.

Приймаючи викладене до уваги, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції частково неправильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з частковим порушенням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області на постанову Стахановського міського суду від 14 грудня 2010 року у адміністративній справі № 2а-1074/10/1231 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області на постанову Стахановського міського суду Луганської області від 14 грудня 2010 року у адміністративній справі № 2а-1074/10/1231 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області, Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області про перерахунок пенсії задовольнити.

Постанову Стахановського міського суду Луганської області від 14 грудня 2010 року у адміністративній справі № 2а-1074/10/1231 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області в перерахунку пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, завдану здоровю, у відповідності зі статтями 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму для особи, яка втратила працездатність.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Стаханові Луганської області зробити перерахунок пенсії, призначеної ОСОБА_2, у відповідності до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі: інвалідам 3 групи - 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку встановленого законом мінімального розміру пенсій за віком, починаючи з 01.08.2010 року, тобто з часу звернення до управління пенсійного Фонду, та сплатити заборгованість.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Міронова Г.М.

Судді Блохін А.А.

ОСОБА_3