Справа № 2а-19924/10/0570
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2011-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Мозгова Н.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2011 року справа №2а-19924/10/0570 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Міронової Г.М.

суддів Юрко І.В. , Блохіна А.А.

. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 фінансів України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2011 року у справі № 2а-19924/10/0570 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 фінансів України, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Луганського окружного адміністративного суду про визнання неправомірною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2010 року до Донецького окружного адміністративного суду звернулась суддя Луганського окружного адміністративного суду Матвєєва Вікторія Вікторівна з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 04 серпня 2008 року працює на посаді судді Луганського окружного адміністративного суду. У відповідності до ст. 44 Закону України «Про статус суддів» заробітна плата судді складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» підвищено суддям посадові оклади пропорційно до окладів голів названих судів, та було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками, визначено умови преміювання, однак набрання чинності цієї постанови визначено на майбутнє з1 січня 2006 року. Зазначену постанову згідно з Постановою Кабінету міністрів України від 31.12.2005 р. № 1310 доповнено пунктом 41, яким мінімальна заробітна плата становить 332 грн. і при її підвищенні у подальшому перерахунок заробітної плати судді не провадиться. Постановою Окружною адміністративного суду м. Києва від 21.05.2008 р. визнано незаконними пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.2005 р. № 1310 та пункт 41 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865.

В ході розгляду справи позивачем подано уточнення до адміністративного позову, у якому позивач просив визнати неправомірною бездіяльність Луганського окружного адміністративного суду щодо не проведення перерахунку заробітної плати з 19 серпня 2009 року з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 в редакції станом на 31.12.2005 року та неподання до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу із зазначенням розміру заробітної плати виходячи із 9 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 04 серпня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 20 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас; визнати неправомірною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати з 19 серпня 2007 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 04 серпня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 20 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас; визнати неправомірною бездіяльність ОСОБА_2 фінансів України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент проведення виплат, а з 04 серпня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 20 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас; зобов'язати Луганський окружний адміністративний суду провести перерахунок з 04 серпня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 20 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року перерахунок заробітної плати, визначивши її розмір з урахуванням посадового окладу у розмірі 9 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат;

- після перерахунку здійснити виплату недоплачених сум з утриманням обов'язкових податків та зборів з одночасним поданням до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу; зобов'язати ОСОБА_2 фінансів України профінансувати вказані виплати; зобов'язати Державну судову адміністрацію України виділити Луганському окружному адміністративному суду з єдиного рахунку Державного бюджету України, відкритого у Державному казначействі України передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплати недоплаченої з 04 серпня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 20 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року заробітної плати, обчисленої з урахуванням посадового окладу, виходячи з 9 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на момент проведених виплат з 19 cерпня 2009 року з урахуванням раніше проведених виплат.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10.01.2011 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволений частково.

Визнано неправомірною бездіяльність Луганського окружного адміністративного суду області щодо не проведення перерахунку заробітної плати з 19.08.2009 року з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. № 865 в редакції станом на 31.12.2005 р. та неподання до Державної удової адміністрації України змін до посадового окладу позивача із зазначенням розміру заробітної плати виходячи із 9 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 04 серпня 2008 року надбавки за вислугу років з урахуванням розміру заробітної плати виходячи з 9 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат та доплати за кваліфікаційних клас.

Визнано неправомірною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо неприйняття заходів повного фінансування заробітної плати позивача з 19.08.2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 04 серпня 2008 року надбавки за вислугу років з урахуванням розміру заробітної плати виходячи з 9 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат та доплати за кваліфікаційних клас.

Визнано неправомірною бездіяльність ОСОБА_2 фінансів України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати позивача з 19.08.2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9 мінімальних заробітних плат станом на момент проведення виплат, а з 04 серпня 2008 року надбавки за вислугу років з урахуванням розміру заробітної плати виходячи з 9 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат та доплати за кваліфікаційних клас.

Зобовязано Луганський окружний адміністративний суд провести позивачу перерахунок з 04 серпня 2008 року надбавки за вислугу років з урахуванням розміру заробітної плати виходячи з 9 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат та доплати за кваліфікаційних клас, та з 19.08.2009 року - перерахунок заробітної плати, визначивши її розмір з урахуванням посадового окладу у розмірі 9 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат. Після перерахунку здійснити виплату недоплачених сум з утриманням обов'язкових податків та зборів з одночасним поданням до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу.

Зобов'язано ОСОБА_2 фінансів України профінансувати вказані виплати.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_2 фінансів України з винесеною постановою не погодилося та оскаржило її до Донецького апеляційного адміністративного суду. У скарзі апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у звязку з чим просить постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою у позові відмовити. Апелянт зазначає, що виплата матеріального забезпечення суддів потребує фінансування з Держбюджету України. При цьому видатки на заробітну плату суддів за вказані позивачем періоди здійснені в межах норм чинного законодавства, яке в свою чергу не дає можливості профінансувати виконання рішення суду за минулі періоди. ОСОБА_2 фінансів України в апеляції зазначило, що відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України відповідальність за управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених Бюджетним кодексом України, несуть розпорядники бюджетних коштів, а головним розпорядником бюджетних коштів є Державна судова адміністрація України.

Відповідач Державна судова адміністрація України, не погодившись із постановою Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2010 року, подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції при винесенні рішення не враховані положення бюджетного законодавства України, зокрема те, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків (частина друга статті 95 Конституції України, п. 8 ч.1 ст. 7, ч.1, ч.2 ст. 23 Бюджетного Кодексу України). Крім того, частиною другою статті 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням закону про Державний бюджет України. Державна судова адміністрація України вважає, що виконувала свої обовязки та завдання у повному обсязі, адже діяла відповідно до Законів України про Державний бюджет України на 2008-2010 роки, Бюджетного кодексу України та ст. 68 Конституції України, яка передбачає обовязкове виконання самої Конституції та законів України, дії її цілком правомірні, а, отже, не може бути відповідачем у даній справі.

В судове засідання представники сторін не прибули. Про дату час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Згідно приписів ч. 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України, їх неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За нормами частини другої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: 2) неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_3 працює на посаді судді Луганського окружного адміністративного суду з 04.08.2008 року по теперішній час.

Закон України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року (далі Закон № 2862-ХІІ) визначає статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і Законів України, охорони прав і свобод громадян.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України статус суддів визначала виключно Конституцією України та законами України, якими гарантовано незалежність і недоторканість суду (частина перша статті 126 Конституції України), Згідно з частиною першою статті 130 Основного Закону, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Зазначені функції держави, в межах визначених відповідними нормативними актами, покладені на відповідачів: Луганський окружний адміністративний суд, Державну судову адміністрацію України, ОСОБА_2 фінансів України.

Відповідно до ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно детального помісячного розрахунку заробітної плати судді Луганського окружного адміністративного суду Матвєєвої Вікторії Вікторівни заробітна плата позивача у 2009 році розраховувалась з посадового окладу, розмір якого становив 2 988 грн., у 2009 році розраховувалась з посадового окладу, розмір якого протягом року змінювався: у січні 2988 грн., у лютому 1422,86 грн., у березні 2988, у квітні 853,71 грн., у травні , червні 2988 грн.; у липні 2708, 69 грн., у серпні 1494,00 грн., у вересні 1086,55 грн., у жовтні 1901,45 грн., у листопаді 2276,57 грн., у грудні 2988,00 грн.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, проблемою даного спору є оцінка правомірності дій відповідачів щодо непроведення перерахунку посадового окладу позивача у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати.

В основу визначення заявленої до стягнення суми судом першої інстанції покладені приписи частини другої статті 44 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року, якими передбачено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншим від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя. Зазначені зміни внесені Законом України № 2534-3 від 21 червня 2001 року.

Підпунктом "а" підпункту 2 пункту 61 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року N 107-VI в Закон України «Про статус суддів» були внесені зміни у частині другій статті 44 слова "у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя" замінені словами "Кабінетом Міністрів України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року у справі № 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом "а" підпункту 2 пункту 61 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року N 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). З дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України, а саме з 22 травня 2008 року відновлена попередня норма закону, яка покладена в основу позовних вимог. Враховуючи зазначене, позивач має право на оплату праці виходячи з посадового окладу за принципом встановленого співвідношення до Голови Верховного Суду України та голови суду в якому працює суддя.

3 вересня 2005 року Кабінетом Міністрів України (далі по тексту КМ України) було прийнято постанову № 865 «Про оплату праці суддів», якою підвищено суддям посадові оклади пропорційно до окладів голів названих судів, та було затверджено схеми посадових окладів керівників та суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, Апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками, визначено умови преміювання, з визначенням про набрання чинності цією постановою з 1 січня 2006 року.

Постановами КМ України № 1243 від 21 грудня 2005 року «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» та № 1310 від 31 грудня 2005 року «Про внесення змін до постанови КМ України від 3 вересня 2005 року N 865», було внесено зміни до вище зазначеної постанови № 865, її було доповнено пунктом 41, яким встановлено, що розміри посадових окладів, передбачених цією постановою, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2008 року визнано незаконними постанову КМ України від 21 грудня 2005 року N 1243 "Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів" в частині встановлення розміру посадового окладу суддів, пункт 41 постанови КМ України від 31 грудня 2005 року N 1310 "Про внесення змін до постанови КМ України від 3 вересня 2005 року N 865" та пункт 41 постанови КМ України від 3 вересня 2005 року N 856 " Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року постанова Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2008 року була залишена без змін. Колегія суддів зазначає, що у звязку з не визначенням судом першої інстанції дати з якої вказані постанови КМ України втрачають чинність, приписи постанов КМ України від 21 грудня 2005 року № 1243, від 31 грудня 2005 року № 1310, від 3 вересня 2005 року № 856 стосовно обмеження суддів в отриманні належного за законом розміру заробітної плати є незаконними з моменту набрання постановою суду першої інстанції законної сили, тобто з 19 серпня 2009 року.

Згідно частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Частиною 2 статті 14 КАС України визначено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для здійснення перерахунку заробітної плати судді з 19 серпня 2009 року, проте, вказує, що судом першої інстанції не визначено кінцевої дати періоду, за який належить здійснити виплату заборгованості позивачу з заробітної плати.

Враховуючи те, що відповідно зі ст. 44 Закону України «Про статус суддів» (в редакції, що діє до 31.12.2011 року) фінансування витрат, повязаних із застосуванням цього закону, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а відповідно до ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, тому невизначення судом першої інстанції кінцевої дати періоду, за який має бути здійснено перерахунок, є цілком правомірним та відповідає діючому законодавству. В межах бюджетного року визначається тільки розмір мінімальної заробітної плати, як величини, з якої обраховується посадовий оклад, а норма закону, що гарантує таку виплату, є діючою.

Реалізація особою права, що пов'язаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань перед суддями колегією суддів не приймаються.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права суддів на отримання заробітної плати, передбаченої чинним законодавством, основані на принципі юридичної визначеності.

Фінансування усіх судів в Україні, а також забезпечення діяльності органів суддівського самоврядування здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, який щорічно має затверджуватися парламентом виключно у формі закону (пункт 1 частини другої статті 92, частина перша статті 96 Конституції України, стаття 117, частина перша статті 120 Закону України "Про судоустрій України" від 7 лютого 2002 року N 3018-III). Від імені держави обов'язок забезпечувати фінансування органів судової влади за рахунок коштів Державного бюджету України в межах компетенції покладений на ОСОБА_4 України та Кабінет Міністрів України.

За рішенням Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Вищого господарського суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 130 Конституції України (справа про фінансове забезпечення діяльності судів) від 11 березня 2010 року N 7-рп/2010 в аспекті конституційних подань положення частини першої статті 130 Конституції України, а саме: «У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів», треба розуміти так, що Кабінет Міністрів України зобов'язаний у проекті закону про Державний бюджет України передбачати окремими рядками видатки для кожного суду всіх юрисдикцій і рівнів в достатніх для здійснення правосуддя обсягах, а Верховна ОСОБА_4 України законом повинна визначати такі видатки у Державному бюджеті України.

Згідно статей 32-37 Бюджетного кодексу України на ОСОБА_2 фінансів України покладено обов'язок щодо складання проекту закону про Державний бюджет України, визначення основних організаційно-методичних засад бюджетного планування, які використовуються для підготовки бюджетних запитів і розроблення пропозицій проекту Державного бюджету України, визначення на підставі основних макропоказників економічного і соціального розвитку України на наступний бюджетний період та аналізу виконання бюджету у поточному бюджетному періоді загального рівня доходів та видатків бюджету і надання оцінки обсягу фінансування бюджету для складання пропозицій проекту Державного бюджету України.

Головні розпорядники бюджетних коштів організують розроблення бюджетних запитів для подання ОСОБА_2 фінансів України в терміни та порядку, встановлені ОСОБА_2 фінансів України. За статтею 111 Бюджетного кодексу України ОСОБА_2 фінансів України здійснює контроль за дотриманням бюджетного законодавства на кожній стадії бюджетного процесу як стосовно державного бюджету, так і місцевих бюджетів, якщо інше не передбачено законодавством України.

Згідно Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 року № 14, Державна судова Адміністрація України є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, та здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апаратів судів.

Статтею 126 Закону України «Про судоустрій України» від 7 лютого 2002 року № 3018-III, який діяв на час існування спірних правовідносин, встановлено, що ДСА України готує матеріали для формування пропозицій щодо бюджету судів та здійснює заходи щодо їх фінансування відповідно до цього Закону, здійснює матеріальне і соціальне забезпечення суддів, а згідно приписів статті 58 Бюджетного кодексу України є і головним розпорядником коштів, а тому зобов'язане організовувати розроблення бюджетних запитів для подання ОСОБА_2 фінансів України, яке за результатами аналізу приймає рішення про включення бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету, готує проект Закону про Державний бюджет України. Видатки Державного бюджету України на утримання судової влади захищені безпосередньо Конституцією та законами і не можуть бути скасовані чи зменшені без відповідної компенсації.

Відповідно до статті 122 Закону України «Про судоустрій України», матеріально-технічне забезпечення місцевих судів покладається на державну судову адміністрацію і здійснюється на підставі замовлень відповідного суду, в межах кошторису на утримання даного суду.

Пунктом 11 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України передбачено, що кожен учасник бюджетного процесу несе відповідальність за свої дії або і бездіяльність на кожній стадії бюджетного процесу.

Виходячи з меж апеляційної скарги ОСОБА_2 фінансів України, колегія судів зазначає наступне.

ОСОБА_2 фінансів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади зокрема із забезпечення реалізації єдиної державної фінансової, бюджетної, податкової, митної політики, політики у сфері державного внутрішнього фінансового контролю. Діє на підставі Положення про ОСОБА_2 фінансів України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2006 року № 1837, яким затверджені права, обовязки та функції міністерства.

Аналіз приписів зазначеного положення, а також норм Бюджетного кодексу України, зокрема його статей 7, 23, 35, 51, доводять що ОСОБА_2 фінансів України, як учасник бюджетного, процесу жодним чином не відповідає перед позивачем, на ньому не лежить відповідальність по нарахуванню, та виплаті заробітної плати позивачу.

Загальний бюджетний запит формує Державна судова адміністрація України і подає його до ОСОБА_2 фінансів України. ОСОБА_2 фінансів України проводить аналіз бюджетного запиту, поданого головним розпорядником бюджетних коштів, з точки зору його відповідності меті, пріоритетності, а також ефективності використання бюджетних коштів. На основі результатів аналізу міністр фінансів України приймає рішення про включення опрацьованого бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету України.

ОСОБА_2 фінансів України полягає у доведенні до головних розпорядників, у тому числі Державної судової адміністрації України, лімітних довідок про бюджетні асигнування, у тижневий строк після опублікування Закону «Про Державний бюджет України». Лімітна довідка містить затверджені бюджетні призначення та їх помісячний розподіл. Відповідно до наданих лімітних довідок уточнюються показники витрат на рік. Після одержання лімітних довідок Державна судова адміністрація України у дводенний строк подає ОСОБА_2 фінансів України уточнені проекти зведених кошторисів і зведених планів асигнувань. ОСОБА_2 фінансів надсилає Державному казначейству для реєстрації, обліку та виконання затверджений розпис Державного бюджету.

Колегія суддів зазначає, що обраний позивачем та підтриманий судом першої інстанції спосіб відновлення порушеного права, стосовно визнання неправомірною бездіяльності ОСОБА_2 фінансів України щодо не прийняття заходів з повного фінансування заробітної плати позивача за певний період та зобовязання міністерства профінансувати певні витрати, узгоджується з нормами частини 4 статті 105 КАС України. Обраний спосіб судового захисту узгоджується з приписами Закону України «Про статус суддів» та бюджетним законодавством України. Обравши способом судового захисту зобовязання відповідача субєкта владних повноважень вчинити певні дії (пункт 2 частини 4 статті 105 КАС України), суд зобовязав ОСОБА_2 фінансів України профінансувати виплати безпосередньо позивачу, виходячи з розрахунку посадового окладу в розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат станом на момент проведення виплат. Зазначеного способу відшкодування виплат норми бюджетного законодавства не передбачають.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_2 фінансів України не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які привели до неправильного вирішення справи

Позивачем згідно уточнення позовних вимог ставилося питання щодо визнання незаконною бездіяльності всіх відповідачів щодо не приведення посадового окладу позивача, як судді Луганського окружного адміністративного суду у відповідності зі статтею 44 Закону України «Про статус суддів» та по неусуненню порушення фінансування, нарахування та виплати позивачу заробітної плати.

Так, судами встановлено, що Луганський окружний адміністративний суд не здійснював дії по підготовці та направленню на узгодження до відповідних органів державної влади проекту бюджетного запиту щодо запровадження при обчислені посадових окладів суддів мінімальної заробітної плати, встановленої законами України про державний бюджет на відповідний рік, тому колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для визнання бездіяльності як Луганського окружного адміністративного суду так і інших відповідачів щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати та грошового утримання позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, виплата заробітної плати позивача здійснювалася з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 9 мінімальних заробітних плат з урахуванням обмеження розміру мінімальної заробітної плати в сумі 332 грн. та коефіцієнтів за постановою Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» № 865 від 3 вересня 2005 року зі змінами та доповненнями внесеними постановами № 1243 від 21 грудня 2005 року та № 1310 від 31 грудня 2005 року.

Як встановлено колегією суддів, грошові кошти у сумі, достатній для правильного та повного нарахування заробітної плати позивачу, через органи Державного Казначейства України не надходили до Луганського окружного адміністративного суду від ДСА України, яка є головним розпорядником бюджетних коштів, та яку у свою чергу не профінансувало належним чином ОСОБА_2 Фінансів України, що є порушенням статті 130 Конституції України щодо забезпечення державою фінансування судів і діяльності суддів.

Луганський окружний адміністративний суд на відміну від місцевих загальних судів має власну бухгалтерію та безпосередньо здійснює нарахування і виплату заробітної плати суддям, що й обумовлює статус суду в даній справі як відповідача та здійснення ним зобовязань по нарахуванню та виплаті недоплаченої заробітної плати.

Луганський окружний адміністративний суд нараховує та виплачує заробітну плату позивачу, як бюджетна установа, яка, у свою чергу, є розпорядником бюджетних коштів другого рівня. Недофінансування певної бюджетної установи веде до спору в межах бюджетних відносин. Джерелом коштів для сплати заробітної плати суддям є Державний бюджет України, а не кошти певної державної судової установи.

Колегія суддів, з огляду на вищенаведений аналіз законодавства та на виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2008 року, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2009 року, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, як це і визначено в судовому рішенні суду першої інстанції.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 фінансів України та Державної судової адміністрації на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2011 року у справі № 2а-19924/10/0570 залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2011 року у справі № 2а-19924/10/0570 за позовом ОСОБА_3 до Державної судової адміністрації України, ОСОБА_2 фінансів України, Луганського окружного адміністративного суду про визнання неправомірною бездіяльність, зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Міронова Г.М.

Судді: Юрко І.В.

ОСОБА_5