Справа № 813/245/16
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 р. № 876/2868/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Святецького В.В.

за участі секретаря судового засідання: Федчук М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2016 року в адміністративній справі за позовом Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до Головного управління Держпраці у Львівській області про скасування припису,

встановив:

У лютому 2016 року позивач ЛМКП "Львівтеплоенерго" звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ Держпраці у Львівській області, в якому просив скасувати припис від 25.12.2015 року №13/01/125/0250-0131, виданий головним державним інспектором праці ОСОБА_1.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

З цією постановою суду не погодився позивач і оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що Наказом Міністерства соціальної політики України №390 від 02.07.2012р. було затверджено типову форму припису, у якій державний інспектор, який проводить перевірку, зобовязаний чітко вказати найменування субєкта господарювання, щодо якого виноситься припис. Проте, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що у приписі №13/01/125/0250-0131 від 25.12.2015 у графі «найменування субєкта господарювання» вказано ЛМКП «Львівтеплоенерго» Львівської міської ради, а згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців назва підприємства - Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго». Крім того, зазначає апелянт, що всупереч п.6 вищевказаного Порядку, ЛМКП «Львівтеплоенерго» не було ознайомлено з результатами даної перевірки.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 18.03.2016 р. та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задоволити.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги вважає, що таку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що головними державними інспекторами ГУ Держпраці у Львівській області ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на підставі Наказу №194-П від 16.12.2015 року та Направлення № 194 від 16.12.2015 року, проведено позапланову перевірку ЛМКП «Львівтеплоенерго» з питань додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За результатами проведеної перевірки складено ОСОБА_3 №0 від 25.12.2015 року, у якому зафіксовано порушення вимог п.3 ст.36, ч.2 ст.119 Кодексу законів про працю України, ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (в редакції Закону від 15.01.2015 року), що полягає у звільненні з роботи працівника ОСОБА_4 з 18.05.2015 року, по п.3 ст.36 КЗпПУ (у звязку з призовом на військову службу), призваного на строкову службу до ОСОБА_5 Сил України, за яким слід було зберегти місце роботи (посаду) та середній заробіток (а.с. а.с. 8-16).

На підставі вказаного ОСОБА_3 перевірки від 25.12.2015 року відповідачем винесено Припис № 13/01/125/0250-0131, в якому зазначено про необхідність виконання вимог ч.3 ст.36 КЗпП України, ч.2 ст.119 КЗпП України, ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» - за громадянами України, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує персональній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, забезпечити дотримання гарантій, передбачених частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу Законів про праць України, зокрема, забезпечити збереження місця роботи, посади і компенсацію середнього заробітку (а.с. 17).

ОСОБА_3 перевірки №0 від 25.12.2015 року та припис № 13/01/125/0250-0131 від 25.12.2015 року було направлено на виконання директору ЛМКП «Львівтеплоенерго», згідно супровідного листа від 28.12.2015 року №2140/12-18 (а.с. 19).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного.

Відповідно до пп.3 п.4 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. № 386/2011, державна інспекція України з питань праці відповідно до покладених на них завдань здійснює, зокрема, державний нагляд та контроль за додержанням вимог законодавства про зайнятість населення з питань дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.

Державна інспекція України з питань праці для виконання покладених на неї завдань має право видавати в установленому порядку роботодавцям, суб'єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов'язкового державного страхування, обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно ч.3 ст.36 КЗпП України (в редакції від 15.04.2015 року), підставами припинення трудового договору є, зокрема, призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.

Відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України (в редакції від 15.04.2015 року), за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (в редакції Законів від 15.01.2015 р № 116-VІІІ та від 14.05.2015 №433-VIII), громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п'ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п'ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Таким чином, суд першої інстанції правомірно і обгрунтовано погодився із доводами відповідача про те, що позивачем допущено порушення вимог законодавства про працю, зокрема щодо звільнення працівника ОСОБА_6, призваного на військову службу.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що апелянтом не наведено обґрунтувань по суті вимог оскарженого Припису № 13/01/125/0250-0131 від 25.12.2015 року.

Також судом першої інстанції зроблено вірні висновки щодо безпідставності доводів позивача про порушення відповідачем процедури винесення Припису, з врахуванням вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відносно доводів апелянта щодо зазначення відповідачем неправильного найменування позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» в оскарженому Приписі від 25.12.2015 року, то суд апеляційної інстанції вважає, що зазначення назви позивача із помилками, тобто «ЛМКП «Львівтеплоенерго» Львівської міської ради» не дає підстав для висновку про те, що перевірка стосується іншого субєкта господарювання, і відповідно така помилка не може бути підставою для скасування Припису.

Крім цього, як встановлено судом першої інстанції, у зв'язку із відсутністю директора на підприємстві, документи для проведення перевірки були надані юристом підприємства. У зв'язку із ухиленням директора від зустрічі з інспектором, ОСОБА_3 перевірки та Припис скеровано рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Тому, твердження апелянта про те, що примірник ОСОБА_3 перевірки не було надано суб'єкту господарювання, є безпідставними.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, постанова суду від 18.03.2016 р. винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2016 року в адміністративній справі за позовом Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до Головного управління Держпраці у Львівській області про скасування припису залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Л.Я. Гудим

ОСОБА_7

Повний текст ухвали виготовлено 01.09.2016 року.