Справа № 804/2476/16
Суддя: Борисенко Павло Олександрович
Дата ухвалення: 2016-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2016 р. Справа № 804/2476/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: судді Борисенка П.О, при секретарі судового засідання - Сергієнко В.Ю., за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представника відповідача - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АКАМА» до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області та Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги та рішення,-
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу позивач вважає протиправними та нечинними, оскільки вони винесені на підставі протиправного оскарженого повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 14 березня 2016 року і мають бути скасовані одночасно з скасуванням податкового повідомлення-рішення.
Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд задовольнити позов за викладених у ньому підстав та наданих у судовому засіданні доказів.
Представник відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмові заперечення від відповідача - 2 на позов, в яких зазначено, що враховуючи не надання до перевірки документів, прийняті рішення відповідають вимогам чинного законодавства.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.
27 січня 2016 року Головним управлінням Державної фіскальної служби в Дніпропетровській області був винесений наказ за № 90 про проведення з 10 лютого 2016 року документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «АКАМА» за період з 09.08.13р. по 31.12.14р. тривалістю 20 робочих днів.
09 лютого 2016 року наказом № 132 відповідачем-1 були внесені зміни до вищевказаного наказу № 90 якими було вирішено перенести початок вищевказаної перевірки з 22 лютого 2016 року.
Вищевказана перевірка була розпочата відповідачем-1 22 лютого 2016 року. 18 березня 2016 року строк проведення перевірки були продовжений наказом відповідача-1 № 269 від 18 березня 2016 року з 22 березня 2016 року на 10 робочих днів.
30 березня 2016 року відповідачем-1 був винесений наказ № 292, яким строки проведення перевірки були перенесені до дати отримання копій або забезпечення доступу до вилучених документів позивача.
Під час перевірки відповідачем-1 29 лютого 2016 року був наданий запит від 29.02.16р. з проханням про надання перевіряючим посадовим особам відповідача-1 до 01.03.16 р. пояснень та первинних документів, даних бухгалтерського обліку та інших документів, що підтверджують фінансово-господарські відносини, вид, обсяг і якість операцій та розрахунків.
Також, 09 березня 2016 року відповідачем-1 позивачу був направлений інший запит від 04.03.16р. про надання первинних, розрахункових та бухгалтерських документів.
Судом встановлено, що на виконання вищевказаних запитів позивачем відповідачу-1 під час проведення перевірки були надані усі витребувані ним пояснення, первинні документи, дані бухгалтерського обліку та інші документів, що підтверджують фінансово-господарські відносини, вид, обсяг і якість операцій та розрахунків, окрім документів, що були вилучені відповідно до протоколів тимчасового доступу до речей і документів від 29.04.14. та 12.01.15р.
Про таке вилучення відповідач-1 був проінформований листом від 10.03.16р. за № 166, яке було отримане відповідачем-1 12 березня 2016 року.
Проте, незважаючи на це, представники відповідача-1 14 березня 2016 року вручили позивачу письмову вимогу про надання документів за 2014 рік, на яку позивач відповів листом від 14.03.16р., в якому повторно пояснив, що надання цих документів є неможливим в звязку із їх вилученням правоохоронними органами відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 29.04.14р., копію якого з описом документів було надано відповідачу-1.
Відповідачем - 1 був складений акт № 108/04-36-14-03/38836656 про ненадання документів до перевірки, яким було встановлено порушення позивачем п.п. 20.1.2. п. 20.1 .ст. 20 та п. 121.1. ст. 121 ПК України (далі ОСОБА_4).
14 березня 2016 року на підставі вищевказаного ОСОБА_4 відповідачем-1 було винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» за № НОМЕР_1, згідно якого встановлено порушення гл. 12.3. ст. 163 КУпАП, у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем «Адміністративні штрафи та інші санкції» у сумі 510,00 грн., яке було отримане позивачем 18 березня 2016 року.
27 квітня 2016 року позивачем було отримано лист відповідача-2, яким він повідомив позивача про те, що за останнім обліковується податковий борг у розмірі 510,00 грн. з вимогою його погашення. Разом з листом були також надіслані податкова вимога від 29.03.16р. за № 2022-25 Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська та рішення № 36/38836656 відповідача-2 про опис майна у податкову заставу від 14.04.16р.
Позивач вважає винесені відповідачами рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ст. 54.3. ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством.
Проте, як вбачається з спірних відносин, посилання податкового органу у спірному повідомленні-рішенні на приписи ст. 54.3. ПК України є хибним, в звязку з тим, що визначена сума грошового зобовязання взагалі не є податком та штрафною санкцією, нарахованою з нарахуванням податків, вказаних у цій статті.
Отже, податковим органом до спірних правовідносин застосована норма права, яка не підлягає застосуванню.
Відповідно до п. 121.1. ст. 121 ПК України, незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть накладення штрафу в розмірі 510 гривень.
Згідно з приписами п. 44.6 ст. 44 ПК України, встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Судом встановлено, що фактично перевірка була розпочата з 22 березня 2016 року і на час розгляду справи не закінчена.
Таким чином, враховуючі те, що вищевказаний ОСОБА_4 та оскаржене повідомлення-рішення були складені відповідачем-1 до закінчення перевірки, отже зміст вищенаведеного п. 44.6. ст. 44 ПК України виключає правильність висновку податкового органу про відсутність у позивача необхідних первинних документів та можливість застосування до спірних правовідносин п. 121.1. ст. 121 ПК України.
Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач-1 застосував до спірних правовідносин норми, що передбачені Кодексом України про адміністративні порушення. Так, у якості норм, які порушив позивач, у спірному повідомленні-рішенні вказані глава 12.3 вказаного Кодексу, а також ст. 163 КУпАП.
Проте, суд зазначає, що Кодекс України про адміністративні порушення взагалі не містить главу 12.3, на яку посилається відповідач у спірному повідомленні рішенні, а ст. 163 цього кодексу передбачає відповідальність за порушення, здійснені при розміщенні цінних паперів без реєстрації їх випуску, що немає ніякого відношення до позивача.
Крім того, суд вважає, що до спірних правовідносин взагалі не можуть бути застосовані норми, що передбачені Кодексом України про адміністративні порушення, оскільки, правовідносини, які ним відрегульовані мають інший предмет регулювання, інший субєктний склад правовідносин, іншу сферу правозастосування та іншу процедуру порядку оформлення.
Враховуючі вищевикладене, суд доходить висновку про неправомірність дій відповідача-1 щодо складання ОСОБА_4 № 108/04-36-14-03/38836656 про ненадання документів до перевірки від 11.03.16р. та протиправність винесення на його підставі 14.03.16р. податкового повідомлення-рішення форми «Р» за № НОМЕР_1.
Відповідно до п. 59.3. ст. 59 ПК України податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Проте, у порушення наведеного п.59.3 ст.59 ПК України оскаржувана податкова вимога у своєму змісті не відображає відомостей на підставі чого виник податковий борг у позивача, що є порушенням прав платника податків.
Що стосується рішення відповідача-2 опису майна про податкову заставу, суд зазначає про те, що відповідно до п.п. 93.1.4. п. 93.1 ст. 93 ПК України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня отримання платником податків рішення відповідного органу про скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов'язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.
Згідно ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав належних доказів та не довів обґрунтованості визначення податкових зобов'язань та правомірності прийняття спірних рішень.
За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення їх в повному обсязі.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 94, 158163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АКАМА» - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 29 березня 2016 року за №2022-25.
Визнати протиправним та скасувати рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про опис майна в податкову заставу від 14 квітня 2016 року за №364/38836656 .
Стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АКАМА» в розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень нуль копійок).
Стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АКАМА» в розмірі 2756,00 грн. (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість гривень нуль копійок).
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Повний текст постанови складено 13.06.2016 р.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 13.06.2016р. Суддя З оригіналом згідно Суддя ОСОБА_5 ОСОБА_5 ОСОБА_5