Справа № 820/137/16
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 р.Справа № 820/137/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2016р. по справі № 820/137/16

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта банк" Кадирова Владислава Володимировича щодо невключення ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства "Дельта банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за договорами банківського вкладу, укладеними між позивачами та ПАТ "Дельта банк";

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта банк" Кадирова Владислава Володимировича включити дані ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства "Дельта банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за Договором банківського вкладу № 002-20703-120215 від 12 лютого 2015 року та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо зазначеної особи як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "Дельта банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства "Дельта банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "Дельта банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2016р. по справі № 820/137/16 позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 30.08.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 12.02.2015 року між позивачем ОСОБА_1 (вкладник) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" укладено договір банківського вкладу №002-20703-120215 (Депозит Delta Рrеmіеr (без поповнення) (а.с.12).

Відповідно до умов договору Банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № 5314 та приймає від Вкладника внесені ним в порядку, передбаченому цим договором, грошові кошти в сумі 190000,00 грн. (п. 1.2 Договору вкладу). Датою повернення вкладу є 11 серпня 2015 року (п. 1.3 Договору). На суму вкладу Банк нараховує проценти у розмірі 13 відсотків річних (п. 1.4 Договору).

12.02.2015 року сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору банківського вкладу №002-20703-120215 (Депозит Delta Рrеmіеr (без поповнення) від 12.02.2015 року. Відповідно до п. 1.2.1, яким доповнено договір вкладу згідно додаткової угоди №1 до Договору від 12.02.2015 р., зарахування вкладу на рахунок здійснюється шляхом перерахування з відкритого в Банку поточного рахунку іншої фізичної особи-резидента (а.с.13).

13 лютого 2015 року були зараховані на вищевказаний вкладний (депозитний) рахунок шляхом перерахування з відкритого в банку рахунку фізичної особи-резидента ОСОБА_4.

Факт внесення грошових коштів на поточний рахунок підтверджується копією доручення № 45798609 від 12.02.2015 р. (а.с.15).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. № 150 "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорій неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних ociб прийнято рішення від 02 березня 2015 року за № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк", згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у AT "Дельта Банк".

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних oci6 на здійснення тимчасової адміністрації в AT "Дельта Банк" призначено Кадирова Владислава Володимировича.

Тимчасова адміністрація в ПАТ "Дельта Банк" діяла до 02.10.2015 р. Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.10.2015 р. № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 02.10.2015 р. № 181 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Дельта Банк", призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Дельта Банк", Кадирову В.В. на два роки з 05.10.2015 р. по 04.10.2017 р. включно.

07 жовтня 2015 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розміщено оголошення про те, що з 08 жовтня 2015 р. розпочинає виплати коштів вкладникам ПАТ "Дельта Банк". Для отримання коштів вкладники з 08 жовтня 2015 р. до 18 листопада 2015 р. включно можуть звертатись до установ банків-агентів Фонду: АТ "Ощадбанк", АТ "Укрексімбанк", АБ "Укргазбанк".

02.11.2015 року позивач надіслала до Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" заяву про виплату гарантованих сум відшкодування за вкладом. (а.с.17-19).

З метою дотримання вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Уповноваженою особою створено Комісію з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ "Дельта Банк".

В ході проведення перевірки було виявлено наявність ознак нікчемності у ряді договорів банківського вкладу, укладеними після 16.01.2015 року включно, втому числі і в договорі позивача, ОСОБА_1.

Залучення коштів на вклад позивача відбулося шляхом переказу коштів у сумі 190000 грн. від ОСОБА_4.

Комісія дійшла висновку, що умови Договору 6анківського вкладу, укладеного між Банком та ОСОБА_1 після 16.01.2015 року включно, за якими здійснювалися перерахування коштів на вкладний рахунок з рахунку ОСОБА_4, що є одночасно кредитором Банку, надали зазначеній особі переваги перед іншими кредиторами, а отже такий договір є нікчемним , з підстав , визначених п.7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних oci6".

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що відповідно до укладеного договору банківського вкладу на відкритий Позивачем депозитний рахунок надійшли гротові кошти (гривня) шляхом так званого "дроблення" великого депозиту зовсім іншого клієнта банку, а саме фізичної особи ОСОБА_4, що підтверджується Витягом з реєстру операцій а також копією платіжного доручення № 45798609 від 12.02.2015 року на суму 190 000,00 грн. (12.02.2015 р. проведено банком) та свідчить, що ці операції не передбачали фактичного переміщення "реальних" грошових коштів та здійснювались за рахунок внутрішньобанківських проводок. Ця обставина свідчить про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання клієнтами Банку сум, що перевищують суми гарантованого відшкодування за проведеними операціями, а отже їх нікчемність.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування.

Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. Законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

В пункті 6 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 12 ГПК господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

У справі, яка розглядається, судом першої інстанції встановлено, що Банк знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При цьому абзацом другим частини другої статті 215 ЦК передбачено, що у випадках, встановлених ЦК, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

За таких обставин, на думку колегії суддів, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства згідно правил підсудності, визначених Господарським процесуальним кодексом України.

Вказаної правової позиції дотримується колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України у постановах від 16 лютого 2016 року по справі № 826/2043/15 та від 15.06.2016 р. по справі № 826/20410/14.

Частиною 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх суддів України. Суди зобов'язані привести свою практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови були порушені норми чинного матеріального права, і як наслідок апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 4 ст. 198, 203, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2016р. по справі № 820/137/16 скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії закрити.

Роз`яснити позивачу право звернення в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 30.08.2016 р.