Справа № 826/890/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-08-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 серпня 2016 року № 826/890/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Данилишин В.М. Качура І.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГСА-Україна"
до Національного банку України, третя особа: ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»

провизнання бездіяльності протиправною
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ГСА-України» звернулось до суду з позовом до Національного банку України, третя особа: ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання протиправною бездіяльність щодо невжиття адекватних, негайних та рішучих ді, неприйняття своєчасного рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на підставі звернення позивача від 17.08.2015, що є порушенням норм ст. 73 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 4 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що у зв'язку з невиконанням ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» платіжного доручення про переказ грошових коштів, позивачем було скеровано до Національного банку України скаргу, проте останній в порушення порушенням норм ст. 73 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 4 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу не вжив відповідних заходів впливу до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, з яких вбачається, що нормами Закону України «Про банки та банківську діяльність» не передбачено проведення перевірки банку за заявою клієнта такого банку. За порушення строку виконання платіжного доручення та неналежним виконанням ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договірних зобов'язань останній відповідно до Закону України «про платіжні системи та переказ коштів в Україні» має сплатити пеню за кожний день прострочення.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору також заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, проте явку представника в судове засідання не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце судового вирішення справи.

У зв'язку з викладеним, в судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.10.2008 між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) укладено договір №10/126745 на розрахунково-касове обслуговування.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не перераховано кошти з рахунку позивача в сумі 457 000 грн. за платіжним дорученням позивача від 11.08.2015 №25.

У зв'язку з викладеним позивач звернувся до Національного банку України зі скаргою від 17.08.2015 про вжиття заходів щодо усунення порушень вимог чинного законодавства ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які полягають у невиконанні платіжного доручення про переказ коштів, зобов'язання виконати платіжне доручення про переказ коштів; ініціювання проведення позапланової перевірки банку в порядку ст. 71 Закону України «Про банки і банківську діяльність»; за наслідками перевірки вжиття заходів впливу в порядку ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

За результатом розгляду скарги позивача листом від 31.08.2015 Національний банк України повідомив про відсутність правових підстав для проведення перевірки. Також, відповідач в листі роз'яснив право позивача на вирішення спору з Банком в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно ст. 6 названого Закону відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України.

При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі.

Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті.

Національний банк також сприяє додержанню стійких темпів економічного зростання та підтримує економічну політику Кабінету Міністрів України за умови, що це не перешкоджає досягненню цілей, визначених у частинах другій та третій цієї статті.

Національний банк відповідно до пункту 8 статті 7 Закону України "Про Національні банк України" здійснює банківське регулювання та нагляду.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України.

Національний банк здійснює постійний нагляд за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів. Національний банк не здійснює перевірок і ревізій фінансово-господарської діяльності осіб, зазначених у цій статті.

Згідно ст. 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність» державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у таких формах:

Адміністративне регулювання: 1) реєстрація банків і ліцензування їх діяльності; 2) встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків; 3) застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру; 4) нагляд за діяльністю банків; 5) надання рекомендацій щодо діяльності банків.

Індикативне регулювання: 1) встановлення обов'язкових економічних нормативів; 2) визначення норм обов'язкових резервів для банків; 3) встановлення норм відрахувань до резервів на покриття ризиків від активних банківських операцій; 4) визначення процентної політики; 5) рефінансування банків; 6) кореспондентських відносин; 7) управління золотовалютними резервами, включаючи валютні інтервенції; 8) операцій з цінними паперами на відкритому ринку; 9) імпорту та експорту капіталу.

Статтею 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» наглядова діяльність Національного банку України охоплює всі банки, їх відокремлені підрозділи, афілійованих та споріднених осіб банків, банківські групи, учасників банківських груп на території України та за кордоном, установи іноземних банків в Україні, а також інших юридичних та фізичних осіб у частині дотримання вимог цього Закону щодо здійснення банківської діяльності.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кожний банк об'єктом інспекційної перевірки уповноваженими Національним банком особами.

Перевірки здійснюються з метою визначення рівня безпеки і стабільності операцій банку, достовірності звітності банку і дотримання банком законодавства України про банки і банківську діяльність, а також нормативно-правових актів Національного банку.

Також відповідно до ст.67 Закону України "Про банки та банківську діяльність" при здійсненні банківського нагляду Національний банк України має право вимагати від банків та їх керівників, банківських груп, учасників банківських груп усунення порушень банківського законодавства, виконання нормативно-правових актів Національного банку України для уникнення або подолання небажаних наслідків, що можуть поставити під загрозу безпеку коштів, довірених таким банкам, або завдати шкоди належному веденню банківської діяльності. У разі якщо Національний банк України при здійсненні банківського нагляду дійшов висновку, що система управління ризиками банку є неефективною та/або неадекватною, банк зобов'язаний на вимогу Національного банку України невідкладно розробити та подати на погодження Національному банку України відповідний план заходів, спрямованих на усунення недоліків.

Національний банк України має право запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора банку. Особливий режим контролю є додатковим інструментом банківського нагляду. Під час здійснення особливого режиму контролю за діяльністю банку Національний банк України має право заборонити банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки та/або вимагати від банку проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок.

Національний банк України здійснює банківський нагляд у формі інспекційних перевірок та безвиїзного нагляду.

Національний банк України у разі розгляду питань щодо застосування заходів впливу до конкретного банку має право запрошувати для надання пояснень голову правління або голову ради цього банку.

Відповідно до статті 73 вказаного Закону у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать: 1) письмове застереження; 2) скликання загальних зборів учасників, спостережної ради банку, правління (ради директорів) банку; 3) укладення письмової угоди з банком, за якою банк чи визначена угодою особа зобов'язується вжити заходів для усунення порушень, поліпшення фінансового стану банку, підвищення ефективності функціонування та/або адекватності системи управління ризиками тощо; 4) зупинення виплати дивідендів чи розподілу капіталу в будь-якій іншій формі; 5) встановлення для банку підвищених економічних нормативів; 6) підвищення резервів на покриття можливих збитків за кредитами та іншими активами; 7) обмеження, зупинення чи припинення здійснення окремих видів здійснюваних банком операцій; 8) заборона надавати бланкові кредити; 9) накладення штрафів на: керівника банку у розмірі до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; банк відповідно до положень, затверджених Правлінням Національного банку України, але у розмірі не більш як 1 відсоток суми зареєстрованого статутного капіталу; власників істотної участі у банку в разі порушення ними вимог статті 34 цього Закону щодо порядку набуття або збільшення істотної участі в банку у розмірі до 10 відсотків придбаної (збільшеної) частки; 10) тимчасова, до усунення порушення, заборона використання власником істотної участі в банку права голосу придбаних акцій (паїв); 11) тимчасове, до усунення порушення, відсторонення посадової особи банку від посади; 12) віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного; 13) відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку.

Отже, згадуваними нормами законодавства не передбачено проведення перевірок діяльності Банку на підставі скарги клієнта такого банку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається та позивачем не заперечується, що Банком стосовно позивача допущено порушення, яке полягає у невиконанні платіжного доручення позивача, що в свою чергу свідчить про порушення зобов'язань за договором, в даному випадку розрахунково-касового обслуговування.

Судом встановлено, що позивач ні в скарзі, ні під час вирішення справи не вказував на наявність обставин, що є підставою для проведення перевірки визначених та застосування заходів впливу визначених Законом України "Про банки та банківську діяльність".

Відповідно до вимог Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 за відсутності у банку можливості виконати розрахунковий документ клієнта в установлений термін через недостатність коштів на його кореспондентському рахунку банк зобов'язаний узяти розрахунковий документ на облік за відповідним позабалансовим рахунком та ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності.

Згідно ст. 32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

У разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов'язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем.

Платник має право на відшкодування банком, що обслуговує отримувача, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків завершення переказу, встановлених пунктом 30.2 статті 30 цього Закону.

Отримувач має право на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Отже, за порушення банком строків виконання доручення клієнта на переказ коштів законодавством визначено відповідальність у вигляді сплати пені за кожен день прострочення.

Також, наслідки порушення зобов'язання за договором визначені ст. 611 Цивільного кодексу України, а саме розірвання договору в односторонньому порядку за заявою клієнта.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2015 по справі №910/24145/15 задоволено частково позов ТОВ «ГСА-України» до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та розірвано договір банківського рахунку від 17.10.2008 №10/126745. Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 р. № 612«Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (далі - АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ»)запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 р. до 17 грудня 2015 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_3 строком на три місяці з 18 вересня 2015 р. до 17 грудня 2015 р. включно.

В подальшому, відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 р. № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 18 грудня 2015 р. № 230, «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - АТ «Банк «Фінанси та кредит»), призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Банк «Фінанси та кредит», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_3 на два роки з 18 грудня 2015 року до 17 грудня 2017 року включно.

Отже, Національним банком України вжито заходи щодо впливу визначені ст. 73 Закону України "Про банки та банківську діяльність" щодо ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».

Судове рішення щодо розірвання договору банківського рахунку від 17.10.2008 №10/126745 ухвалено після запровадження тимчасової адміністрації у Банку.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 7 грудня 2000 р. N 2121-III визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у Банку на його рахунок у іншому банку чи на рахунок контрагента позивача є майновим зобов'язанням, а тому позивач є кредитором Банку.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним у вказаних правовідносинах.

Отже, права позивача після введення тимчасової адміністрації та, в подальшому, під час ліквідації банку підлягають відновленню в порядку визначеному Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Підсумовуючи викладене, оскільки згадуваними нормами законодавства не передбачено проведення відповідачем перевірок діяльності Банку на підставі скарги клієнта такого банку, Національним банком України вжито заходи щодо впливу визначені ст. 73 Закону України "Про банки та банківську діяльність" щодо ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», відповідачем не порушено права позивача, отже суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонню (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає, що позовні вимога не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 128, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Відмовити в задоволенні позову.

Постанова набирання законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур