Справа № 336/4530/16-а
Суддя: Дацюк О. І.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/336/218/2016
№ 336/4530/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Наумові А.А., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій, зобов'язання перерахувати пенсію за віком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя, вказавши, що перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, отримував пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та продовжував працювати. У 2016 році позивач набув права на призначення пенсії за віком на загальних підставах, досягши шістдесятирічного віку, та 01.07.2016 року звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі з заявою про призначення пенсії за віком на загальних підставах. Однак, відповідачем при призначенні позивачеві пенсії за віком фактично було здійснено переведення з одного виду пенсії на інший, при цьому при нарахуванні пенсії використаний проказаний середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік. Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач просить визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі у м. Запоріжжя щодо відмови в розрахунку позивачеві пенсії за віком з урахуванням вимог ст. 40 ч. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі у м. Запоріжжя перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.07.2016 року відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення, в яких просить суд відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на відсутність правових підстав для задоволення позову відповідно до наданих заперечень.

При вивченні матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 15.06.2004 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У 2016 році позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком, однак, розмір пенсії за віком відповідачем був перерахований з застосуванням показника середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Статтею 1 ч. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262 від 09.04.1992 року (далі по тексту Закон України № 2262) встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Стаття 1-1 Закону України № 2262 вказує, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Стаття 5 Закону України № 2262 вказує, що особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст. 7 Закону України № 2262 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.

Аналізуючи вищевказані норми, суд дійшов висновку, що при набутті особою, яка отримує пенсію на підставі Закону України № 2262, права на пенсію з інших підстав, призначення якої передбачене іншим Законом України, пенсія такій особі повинна бути саме призначена, а не здійснене переведення особи з одного виду пенсії на інший.

У частині першій статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року (далі по тексту Закон України № 1058) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною третьою статті 45 Закону України № 1058 встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

На підставі аналізу зазначених норм права суд дійшов висновку про те, що частиною третьою статті 45 Закону України № 1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України № 1058.

Водночас, у випадку позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Так, ОСОБА_1 спочатку було призначено пенсію відповідно до Закону України № 2262, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України № 1058 він звернувся вперше у 2016 році. Крім того, після призначення пенсії у 2003 році позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Стаття 40 Закону України № 1058 вказує у свою чергу, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими та позов підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про стягнення судових витрат, а саме судового збору в сумі 551,20 гривень та витрат на правову допомогу в сумі 1200 гривень, суд виходить з наступного.

Статтею 90 КАС України вказано, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 79 КАС України письмовими доказами є документи, акти, листи, телеграми, будь-які інші письмові записи, що містять в собі відомості про обставини, які мають значення для справи.

Судом позовна заява була залишена без руху з вказівкою на необхідність надання оригіналів договору про надання юридичних послуг та квитанцій про сплату таких послуг.

Однак, всупереч вказівкам суду позивачем знову надані копії таких документів, засвідчені печаткою адвоката Клопкова С.М., з яких не вбачається чи є такий адвокат фізичною особою-підприємцем або самозайнятою особою та на який саме підставах та в якому статусі він надавав такі послуги.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191 від 20.12.2011 року встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Розгляд справи відбувався в скороченому провадженні, тож представник позивача участі в судових засіданнях не брав, з матеріалами справи в суді не знайомився, тож мова може йти лише про вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням.

Відповідно до наданої копії договору про надання юридичних послуг пунктом 3.1 передбачено, що вартість послуг за цим договором складає суму, передбачену додатковою угодою до договору, а також за умовами договору сторонами повинен бути складений та підписаний акт виконаних робіт.

Натомість суду не надано ані додаткової угоди, ані акту виконаних робіт.

Крім того, договір був укладений між позивачем та особою, яка надавала юридичну допомогу, 17.07.2016 року (дата підписання договору ОСОБА_1М.), а перші оплати за надані послуги відбулись 09.06.2016 року та 24.06.2016 року, тобто до укладення договору.

Вивчаючи копії квитанції, які додані до позовної заяви, суд також звертає увагу на безпідставність витрат з проведення розрахунку пенсії за віком, адже такі дії очевидно перебувають поза межами повноважень адвоката.

Підсумовуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу, оскільки фактичне понесення таких витрат, їх необхідність та обґрунтованість не підтверджені належними документами, витрати сумнівними та недоведеними.

Відповідно до ст. 94 ч. 1 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи вищевикладене, суд вирішує питання про стягнення судового збору на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 160-163, 183-2 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання протиправними дій, зобов'язання перерахувати пенсію за віком задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо відмови при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у застосуванні при розрахунку заробітної плати (доходу) при обчисленні пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя перерахувати та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію за віком із застосуванням при розрахунку заробітної плати (доходу) при обчисленні пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, з урахуванням вже сплачених сум.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 гривень (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 коп) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя.

У стягненні з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.І. Дацюк

29.08.16