Справа № 826/3458/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 серпня 2016 року № 826/3458/16

Cуддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В.І. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ластівка ЛТД»

до Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтервес"

про визнання протипраним та скасуваня податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ластівка ЛТД» звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 20.10.2015 року № в частині збільшення грошового зобов'язання ТОВ «Ластівка ЛТД» за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 521 628, у тому числі за основним платежем на суму 347 752, за штрафними та фінансовими санкціями на суму 173 876 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на Податковий кодекс України, Закони України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та зазначає, що Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві при проведенні перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Ластівка ЛТД» неправомірно зроблений висновок про те, що правочини вчинені за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Метарон» фактично не здійсненні, оскільки господарські взаємовідносини між позивачем та його контрагентами підтверджуються необхідними первинними документами.

Відповідач заперечив по суті заявлених позовних вимог посилаючись на Податковий кодекс України та зазначає, що Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві правомірно винесено податкове повідомлення-рішення від 20.10.2015 року № , оскільки реальність здійснення операцій за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Ластівка ЛТД» з Товариством з обмеженою відповідальністю «Метарон» не підтверджується належними первинними документами.

Третя особа - ТОВ «Інтервес» - зазначило, що позивач добросовісний платник та підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ластівка ЛТД» є юридичною особою та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

В період з 14.09.2015 року по 02.10.2015 року Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві на підставі направлень, наказів від 01.09.2015 №1058, від 25.09.2015 року №1183, від 02.10.2015 року №1202 згідно із пунктом 77.1 статті 77 Податкового кодексу України проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Ластівка ЛТД» щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві складено акт від 09.10.2015 року № 4534/26-56-22-04-09/32252797, яким встановлено порушення Товариства з обмеженою відповідальністю «Ластівка ЛТД»:

- п.22.1 ст. 22, п.44.1 ст.44, п. 185.1, ст. 185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 431 160 грн.;

- пп.168.1.2 ст. 168 Податкового кодексу України в наслідок чого донараховано податок на доходи фізичних осіб в сумі 45 511, 12 грн.;

- п.п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено несвоєчасну сплату в І кварталі 2014 року податку з доходу нерезидента при виплаті доходу компанії «VIGEROY TRADE@INVEST LIMITED»:

по договору позики від 10.11.2010 №144 при виплаті доходу нерезиденту 03.01.2014 в сумі 6 398,96 дол. США (51 146, 09 грн.), фактично утримало та сплатило до бюджету податок 03.02.2014 в сумі 1 022, 92 грн. 03.02.2014 року;

по договору позики від 02.04.2012 №23/02.04.2012, при виплаті доходу нерезиденту 03.01.2014 в сумі 242 231, 51 дол. США (1 936 156, 46 грн.) фактично утримало та сплатило до бюджету податок 03.02.2014 в сумі 38 723, 13 грн. 03.02.2014.

На підставі складеного акту перевірки від 09.10.2015 року Державною податковою інспекцією у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесене податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання Товариству з обмеженою відповідальністю «Ластівка ЛТД» за платежем податок на додану вартість в розмірі 646 740 грн., з якої: за основним платежем - 431 160 грн., за штрафними санкціями - 215 580 грн.

За результатом адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги без задоволення.

Щодо визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість суд зазначає про наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. статті 198 Податкового кодексу України встановлено право суб'єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

Податковий кодекс України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною другою статті 9 даного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

05.11.2012 року між ТОВ «Метарон», як продавцем, та ТОВ «Ластівка ЛТД», як покупцем, укладено договір поставки №05111, предметом якого є передача продавцем у власність покупця макухи, жмиху, шрот соняшника.

До договору поставки сторони уклали специфікації в яких визначено кількість та ціна товару.

На виконання умов договору №05111 між сторонами підписано видаткові накладні, рахунки- фактури, ТОВ «Метарон» виписало на користь позивача податкові накладні.

26.02.2013 року між ТОВ «Метарон», як продавцем, та ТОВ «Ластівка ЛТД», як покупцем, укладено договір поставки №26021, предметом якого є передача продавцем у власність покупця макухи, жмиху, шрот соняшника.

До договору поставки сторони уклали специфікації в яких визначено кількість та ціна товару.

На виконання умов договору №26021 між сторонами підписано видаткові накладні, рахунки фактури, ТОВ «Метарон» виписало на користь позивача податкові накладні.

На підтвердження оплати поставленого, позивачем надано виписки по особовому рахунку в ПАТ «Альфа-Банк».

Також в матеріалах справи містяться товаро - транспортні накладні, в яких вантажоодержувачем зазначено ТОВ «Інтервес» для ТОВ «Ластівка ЛТД».

16.08.2012 року між ТОВ «Інтервес», як виконавцем, та ТОВ «Ластівка ЛТД», як замовником, укладено договір перевалку вантажу №16/2012/08, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе обов'язок виконати роботи по прийманню, перевалку, зберігання зовнішньоторгових вантажів замовника через порти та елеватори Херсонської області в об'ємі та на умовах справжнього договору та доповнення до нього.

Між ТОВ «Інтервес» та ТОВ «Ластівка ЛТД» укладено доповнення до договору №16/2012/08, акти звіряння взаємних розрахунків, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), акти надання послуг та ТОВ «Інтервес» виписано на користь позивача податкові накладні.

Під час судового розгляду справи судом допитано свідка - ОСОБА_1, який працював в ТОВ «Ластівка ЛТД» начальником служби охорони з 2004 року. З наданих пояснень свідка вбачається, що він контролював якість товару, кількість вантажу та доставку сільсько-господарських товарів. Також ОСОБА_1 зазначив, що розписувався у накладних за отримання товару.

В матеріалах справи містяться довіреності на отримання ОСОБА_1 від ТОВ «Метарон» товару за умовами договору №26021 від 26.02.2013 та №05111 від 05.11.2012.

Разом з тим, проаналізувавши надані позивачем первинні документи, судом встановлено їх відповідність вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги висновки відповідача, щодо відсутності фактичних доказів з котрагентом, оскільки надано докази на підтвердження реального здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення.

При цьому, відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

При цьому, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 вересня 2012 року у справі № К/9991/5398/12).

Суд також зазначає, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року у справі № 21-47а10.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, суд зазначає, що для вирішення спору важливе значення має факт реєстрації та перебування контрагента платника податку на додану вартість в стані платника податку на додану вартість, що надає право такому платнику видавати податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту.

Як встановлено під час розгляду справи, на момент складання податкових накладних позивач та його контрагент були зареєстровані як платники податку на додану вартість та мали свідоцтва платника податків на додану вартість.

З урахуванням наведеного суд зазначає про відповідність здійснених господарських операцій статутній діяльності позивача та його контрагента.

В акті перевірки відповідач зазначив, позивачем не надано фітосанітарних сертифікатів на товар, сертифікатів походження та сертифікатів радіаційного дослідження вантажів.

Судом встановлено, що при переміщенні продукту переробки зерна на території України не вимагається наявності фітосанітарних сертифікатів на товар, сертифікатів походження та сертифікатів радіаційного дослідження вантажів відповідно до Закону України «Про карантин рослин».

Також суд зазначає, що до повноважень податкового органу не належить перевіряти умови транспортування продукту переробки зерна, тому зазначені доводи спростовуються.

На підтвердження використання у власній господарській діяльності придбаного товару позивачем надано договір комісії з ТОВ «Грейнагро» (комісіонеру) № 2008 від 20.08.2012 року, відповідно до якого позивачем доручено комісіонеру здійснити реалізацію на експорт товару з України. В результаті чого макуху соняшникову експортовано нерезидентам Does food ingredients B.V. (Нідерланди), Saxon Agriculture LTD (Велика Британія), Miolenia Trading LTD.

Також в матеріалах справи містяться митні декларації, коносаменти, фітосанітарні сертифікати, сертифікати про походження, сертифікати радіаційного дослідження, сертифікати щодо: ваги, чистоти, ГМО, якості, макухи соняшникової, фотозвіт завантаження товарів та банківські виписки, що підтверджують отримання позивачем прибутку за проданий товар.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено реальність господарських операцій з ТОВ «Метарон», а тому податкове повідомлення-рішення від 20.10.2015 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 521 628 грн. (347 752 грн. - за основним платежем, та штрафні (фінансові) санкції - 173 876 грн.) підлягає скасуванню.

З акту перевірки від 09.10.2015 вбачається, що податковим органом також встановлено інші порушення ТОВ «Ластівка ЛТД». Зокрема по взаємовідносинам між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Д.Р. - Електро», проте вони не оскаржуються позивачем, а тому податкове повідомлення-рішення від 20.10.2015 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 125 112 грн. та інші порушення судом не досліджуються.

Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною четвертою статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідач не навів жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинення операцій, а також того, що вчинення зазначених правочинів не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди чи заволодіння майном держави.

З огляду на встановлене, суд зазначає, що позивачем правомірно віднесено до складу податкового кредиту суми по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Метарон», тому податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 20.10.2015 року № в частині збільшення грошового зобов'язання ТОВ «Ластівка ЛТД» за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 521 628, у тому числі за основним платежем на суму 347 752, за штрафними та фінансовими санкціями на суму 173 876 грн. визнається протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 98, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальність «Ластівка ЛТД» задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 20.10.2015 року № в частині збільшення грошового зобов'язання ТОВ «Ластівка ЛТД» за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 521 628, у тому числі за основним платежем на суму 347 752, за штрафними та фінансовими санкціями на суму 173 876 грн.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда