Справа № 804/16490/15
Суддя: Борисенко Павло Олександрович
Дата ухвалення: 2016-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: судді Борисенко П.О., розглянувши одноособово у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання наказу протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до відповідача-1 - Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, відповідача-2 - Ліквідаційної комісії Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, в якому (з урахуванням уточнення позову від 24.03.16р.) позивач просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ ГУМВС України у Дніпропетровській області № 485о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ; поновити ОСОБА_1 на раніше займаній посаді оперуповноважений сектору кримінальної міліції у справах дітей Центрально-міського районного відділу Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області; зобовязати відповідача допустити ОСОБА_1 до атестації та перевести позивача з раніше займаної посади оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Центрально-міського районного відділу Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області на іншу вакантну посаду у звязку з реорганізацією і скороченням штатів; стягнути на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 06.11.2015р. до винесення рішення суду у даній справі.
Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що його звільнено за відсутності правових підстав і з порушенням вимог законодавства, а саме: позивачу не було запропоновано переведення на будь-яку іншу роботу на тому ж підприємстві; позивач не відмовлявся від переведення на іншу посаду; позивач користувався переважним правом на залишення на роботі, оскільки має тривалий безперервний стаж роботи в органах МВС; позивач не був попереджений за 2 місяці про скорочення штату, як того вимагає ст.49-2 КЗпП. У зв'язку з викладеним позивач вважає, що його звільнення відбулось з порушенням Конституції України, Кодексу Законів про Працю України, п. 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України « Про національну Поліцію», п.п. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
06.04.2016 року представник відповідача-1, представник відповідача -2 до суду надали письмові заперечення, в яких з посиланням на п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», зазначили, що позивач був належним чином попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону України «Про Національну поліцію», що носить загальнодоступний характер, з дотриманням вимог щодо мінімальних термінів такого попередження. Окрім цього, відповідачами зауважено, що наказом МВС України «Про організаційно штатні питання» від 06.11.2015 року № 1388 були скорочені всі штати ГУМВС, у тому числі і в Центрально-Міському районному відділі Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Отже, підчас реформування ОВС відбулася повна ліквідація ГУМВС України в Дніпропетровській області, як юридичної особи без правонаступництва (передачі прав та обовязків). Тому, відповідачі вважають, що оскільки посада, з якої було звільнено позивача, скорочена, орган, з якого було звільнено ГУМВС - ліквідовано, запропонувати та перевести позивача на іншу посаду в територіальних підрозділах ГУМВС не було можливим. Таким чином, вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування позивача ОСОБА_1 в новоутвореній установі Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» не є обовязком роботодавця ГУМВС України в Дніпропетровській області. Враховуючи вищезазначене, представники відповідачів вважають позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Позивач у судове засідання 18.05.2016 р. не прибув, свого представника не направив, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача-2 в судове засідання не зявився про дату, час та місце розгляду адміністративної справи повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи, в запереченнях поданих до суду 06.04.16р. просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити, розглянути адміністративний позов ОСОБА_1 без участі представника ліквідаційної комісії Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.
У судовому засіданні 18.05.2016 року представник відповідача-1 вирішення питання щодо подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження залишив на розсуд суду, у звязку з чим, судом ухвалено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами, з урахуванням вимог ст. 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.02.2009 року згідно Наказу ГУМВС в Дніпропетровській області № 21о/с ОСОБА_1 був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ до Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області.
В жовтні 2015р. позивачем подано до роботодавця рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ.
Наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області № 485 о/с від 06.11.2015 року капітана міліції ОСОБА_1 (М-209052) оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Центрально-Міського районного відділу Криворізького міського управління, звільнено з 06 листопада 2015 р. із органів внутрішніх справ на підставі п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до пунктів 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію».
Передумовою видання вказаного вище наказу стало прийняття Верховною Радою України 2 липня 2015 року Закону України «Про Національну поліцію». ОСОБА_2 було опубліковано 6 серпня 2015 року, а згідно пункту 1 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, чинність він набирає через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Враховуючи вищенаведене, а також пункт 5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, яким передбачено втрату чинності Закону України Про міліцію, з 07.11.2015 міліція в Україні, як державний орган виконавчої влади припинила своє існування.
Позивач не погоджується з діями відповідачів та вважає своє звільнення необґрунтованим та незаконним, у звязку із чим, звернувся до суду.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Правовими підставами реорганізації, ліквідації та скорочення особового складу органів внутрішніх справ України є нормативно-правові акти, прийняті уповноваженими на те державними органами та посадовими особами у суворій відповідності до Конституції та законодавства України.
До таких актів належать закони України: «Про Національну поліцію», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України: «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким органів внутрішніх справ» від 29 липня 1991 р. № 114, Галузева угода між Міністерством внутрішніх справ України та Професійною спілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ України і Професійною спілкою працівників державних установ України на 2009-2010 роки, Кодекс законів про працю України (КЗпП), ОСОБА_2 України «Про професійні спілки та гарантії їх діяльності» та інші.
При цьому, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, або коли про це не йдеться у спеціальному законі.
В даному випадку, спірні правовідносини регулюються Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIІI (далі - ОСОБА_2 № 580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 р. (далі - Положення № 114).
Відповідно до пункту 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VІІІ, він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
Отже, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону. При цьому, вжиття заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця.
Згідно п.п. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.
Відповідно до частини 1 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
Отже, як передбачено положеннями вищенаведеного законодавства, обовязковою умовою, яка покладається на роботодавця, при наступному вивільненні працівника є його попередження не пізніше ніж за два місяці.
Як вбачається з матеріалів справи, обовязкові умови, закріпленні статтею 49-2 КЗпП України, були виконані відповідачем. Так, вимогами п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
ОСОБА_3 було опубліковано в газеті «Голос України», 2015р., 08, 06 серпня 2015 року № 141-142, тобто за три місяці до дня звільнення ОСОБА_1, що відповідає вимогам ст. 49-2 КЗпП України, а отже посилання позивача на протиправність наказу про його звільнення в цій частині є безпідставними.
За приписами пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
З аналізу наведеного вбачається, що передумовою отримання пропозиції щодо посад (рівнозначних, вищих або нижчих щодо посад, які обіймала особа під час проходження служби у міліції) є наявність (виявлення) бажання, яке, на переконання суду, має бути оформлено письмово та подано у порядку, визначеному п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI, тобто, протягом трьох місяців з дня опублікування Закону.
Враховуючи, що ОСОБА_3 України від 02.07.2015 р. № 580-VIІI "Про Національну поліцію" опубліковано 06.08.2015 р. в газеті "Голос України", відповідно, 3-х місячний термін щодо попередження про майбутнє звільнення слід рахувати з 07.08.2015, отже, протягом 3-х місяців з цього моменту особа могла виявити бажання працювати у поліції.
В матеріалах справи відсутні докази щодо того, що позивач звертався до відповідача-1 із заявою (рапортом) про намір проходити службу в лавах Національної поліції. ОСОБА_2 свідчить про те, що ОСОБА_1 не виявив бажання працювати в новоствореній системі органів національної поліції. .
З вище викладених норм, встановлено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.
Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України №580-VIІI.
Отже, Законом України №580-VIІI передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
Враховуючи викладене слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб визначений п.9 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №580-VIII.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону України №580-VIІI.
Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця, а з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не виявив бажання проходити службу в поліції, рапортів, або заяв про прийняття на службу до органів поліції до УМВС в Дніпропетровській області не подавав.
Згідно з поясненнями ГУ МВС України в Дніпропетровській області рапорт ОСОБА_1 до УМВС про звільнення з ОВС у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу до Національної поліції України не надходив і в журналі вхідної кореспонденції не реєструвався.
Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач виявив бажання на прийняття його на службу до поліції з 06 серпня 2015 року до 06 листопада 2015 року. Отже, позивач не скористалася наданим йому Законом України № 580-VIІI правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліції, а тому не заявив про своє бажання проходити подальшу службу в поліції.
Щодо доводів позивача стосовно поновлення його на попередній посаді, слід зазначити наступне.
Наказом МВС України «Про організаційно штатні питання» від 06.11.15р. №1388 скорочені всі штати ГУМВС. Таким чином, відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_1 на раніше займану посаду та іншу вакантну посаду в ГУМВС, так як всі посади в ГУМВС скорочено, у тому числі штатні посади у Центрально-Міському районному відділі Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.
Таким чином, вимога про поновлення ОСОБА_1 на раніше займаній посаді оперуповноважений сектору кримінальної міліції у справах дітей Центрально-міського районного відділу Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області не підлягає задоволенню, оскільки УМВС України в Дніпропетровській області ліквідовано, а його повноваження виконує новостворений орган Головне управління Національної поліції України в Дніпропетровській області.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що оскаржений наказ в частині звільнення позивача із займаної посади є правомірним. Крім того, слід зазначити, що невикористання позивачем законодавчо встановленого права на звернення із відповідною заявою до відповідача про прийняття на службу не є підставою для скасування оскарженого позивачем наказу
Згідно пунктом 64 «з» Положення про проходження служби, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації.
Нормами Кодексу законів про працю України передбачено, що для припинення трудового договору в порядку переведення та захисту прав працівника власник або уповноважений ним орган підприємства, куди переводиться працівник, повинен подати відповідний лист-запит власнику або уповноваженому ним органу підприємства, на якому працює працівник, з проханням звільнити його з роботи на підставі переведення згідно з пунктом 5 статті 36 КЗпП.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що для переведення працівника на інше підприємство необхідним є наявність певних фактів: згода працівника (заява) та відповідний наказ, в якому як підстави зазначаються реквізити заяви працівника про звільнення та реквізити листа-запиту.
Однак, як вже було встановлено з матеріалів справи, позивач відповідної заяви не подавав, відповідний наказ не видавався.
Враховуючи вищевикладене, підстав для визнання незаконним та скасування наказу ГУМВС України у Дніпропетровській області № 485о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ та поновлення ОСОБА_1 на раніше займаній посаді оперуповноважений сектору кримінальної міліції у справах дітей Центрально-міського районного відділу Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області немає, а доводи позивача спростовуються вище наведеним.
З огляду на те, що позовні вимоги про зобовязання відповідача допустити ОСОБА_1 до атестації та перевести позивача з раніше займаної посади оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Центрально-міського районного відділу Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області на іншу вакантну посаду у звязку з реорганізацією і скороченням штатів є похідними від вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на посаді, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.
Крім того, відповідно до вимог зазначеного Закону, призначення на посаду поліцейського здійснюється лише після перевірки комісією відповідності кандидатури вимогам Закону.
Саме відповідність кандидатури вимогам Закону для зайняття посади поліцейського є дискреційним правом комісії.
Дискреційні повноваження - сукупність прав і обов'язків, що дають можливість діяти на власний розсуд у межах закону. Дискреційні повноваження є елементом компетенції, і їх використання повинно відбуватися лише у рамках закону, що відповідає принципу законності та зміцнює законність. Власний, вільний розсуд - це повноваження, надані особі, яка наділена владою, вибирати між двома або більше альтернативами, коли кожна альтернатива законна. Отже, це вибір лише із законних альтернатив.
Принцип поділу влади не надає суду адміністративно-дискреційних повноважень, єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є захист від порушень при прийнятті рішень, перевірка доцільності виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
В разі зобов'язання допуску позивача до атестації, суд підміняє орган Національної поліції, що суперечить конституційному принципу поділу влади на законодавчу, виконавчу і судову, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Також, суд звертає увагу на той факт, що Ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в Дніпропетровській області та Ліквідаційної комісії Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській не наділені повноваженнями щодо допуску та проведення атестації позивача для зайняття посади поліцейського в новоствореному територіальному органі Національної Поліції України. Також необхідно зазначити,що підставою для зарахування на посаду є відповідний наказ ГУМВС України в Дніпропетровській області, як встановлено судом такий наказ не відповідачами не виносився.
Водночас, суд зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлений права в подальшому претендувати на працевлаштування в органах Національної поліції України на загальних підставах, передбачених цим законом.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 КАС України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
За таких обставин, позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.
Керуючись ст. ст. 122, 128, 158 - 163, КАС України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 КАС України.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 18.05.2016р. Суддя З оригіналом згідно Помічник судді ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5