Справа № 810/1037/16
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2016-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/1037/16

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016 року 810/1037/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фастівський хлібокомбінат" до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що викладений в акті перевірки від 12.09.2015 №1699/10-07-22-02/00378626 висновок про заниження ТОВ «Фастівський хлібокомбінат» податку на прибуток підприємств у розмірі 436 400,29 грн. є безпідставний, оскільки підприємство у перевіряємому періоді правомірно сформувало спірні показники витрат, що підтверджується відповідними документами первинного бухгалтерського обліку.

Зокрема, позивач стверджує, що перераховані ним кошти первинним профспілковим організаціям на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу не перевищували чотирьох відсотків оподатковуваного прибутку за попередній звітний рік, а тому правомірно були віднесені до складу витрат того періоду, у якому здійснювались такі відрахування.

Крім того, позивач стверджує, що відповідач в акті перевірки дійшов помилкових висновків про відсутність у підприємства документального підтвердження понесених ним витрат на виплату відпускних найманим працівникам.

Відповідач позов не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що посадові особи Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а оспорювань податкове повідомлення-рішення є законними.

У судове засідання, представники сторін не з’явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Разом з цим, від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до приписів частини 4 та 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні в разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Виходячи з викладеного суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фастівський хлібокомбінат» (ідентифікаційний код 378626) зареєстроване 08.08.1996 як юридична особа.

Як платник податків позивач узятий на облік з 15.08.1996 за №272, станом на момент проведення перевірки перебував на обліку у Васильківській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

У період з 25.08.2015 по 14.09.2015 посадовими особами Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77 Податкового кодексу України проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Фастівський хлібокомбінат» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2014.

Результати перевірки оформлені актом від 21.09.2015 №1699/10-07-22-02/00378626 (далі – Акт перевірки).

Перевіркою встановлено факт порушення ТОВ «Фастівський хлібокомбінат»:

- пункту 138.4, підпункту 138.8.2 пункту 138, абзацу 2 підпункту 138.10.6 пункту 138.10 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 485 191,00 грн., у тому числі за 2012 рік в сумі 45 859,00 грн.; за 2013 рік в сумі 140 503,00 грн.; за 2014 рік в сумі 298 829,00 грн.;

- пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено сплату авансових внесків за підсумками поданих податкових декларацій за звітний (податковий) період 2012 та 2013 роки на загальну суму 165 232,00 грн., з них за 2013 рік на суму 48 969,00 грн. та за 2014 рік на суму 116 263,00 грн.

Вказані в акті перевірки порушення в частині заниження податку на прибуток у розмірі 485 191,00 обґрунтовані безпідставним віднесенням до складу витрат вартості товарів, придбаних у ТОВ «Укрснаб-Агро», а також у зв’язку з віднесенням до складу витрат сум відрахувань до резерву відпусток та коштів, перерахованих первинним профспілковим організаціям на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Цим же рішенням Державна фіскальна служба України зобов’язала Васильківську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийняти окремі податкові повідомлення-рішення на залишені без змін суми грошових зобов’язань з податку на прибуток.

Не погоджуючись із рішенням відповідача, яким ТОВ «Фастівський хлібокомбінат» донараховані грошові зобов’язання з податку на прибуток, позивач звернувся до суду.

Щодо висновків Акта перевірки про завищення позивачем витрат на загальну суму 9 512,00 грн. внаслідок віднесення до їх складу сум коштів, перерахованих первинним профспілковим організаціям на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу у розмірі, що перевищує 4% оподатковуваного прибутку за попередній звітний рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) об’єктом оподаткування податком на прибуток приватних підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Склад витрат платника податку та порядок їх визнання визначено у статті 138 Податкового кодексу України.

Так, у силу пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу «б» підпункту 138.10.6 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються інші витрати звичайної діяльності (крім фінансових витрат), не пов'язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема, суми коштів, перераховані роботодавцями первинним профспілковим організаціям на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу, передбачені колективними договорами (угодами) відповідно до Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", в межах чотирьох відсотків оподатковуваного прибутку за попередній звітний рік з урахуванням положень абзацу "а" підпункту 138.10.6 пункту 138.10 цієї статті.

При цьому в разі якщо за результатами попереднього звітного року платником податку отримано від'ємний результат об'єкта оподаткування, то сума коштів, що перераховується, визначається з урахуванням оподатковуваного прибутку, отриманого в році, що передує року декларування такого річного від'ємного значення, але не раніш як за чотири попередні звітні роки.

Отже, платник податку може зменшити оподатковуваний прибуток на суму відрахувань первинним профспілковим організаціям на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу лише в частині, що не перевищує чотирьох відсотків оподатковуваного прибутку за попередній звітний рік.

Судом встановлено, що позивачем у період з 2012 по 2014 рік перераховано первинним профспілковим організаціям на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу кошти у загальній сумі 143035,00 грн., у тому числі за 2012 рік – 48 146,00 грн., за 2013 рік – 29 159,00 грн., за 2014 рік – 65 730,00 грн.

Кошти у загальній сумі 143035,00 грн. були віднесені позивачем до рядка 06.4.2 «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» відповідних декларацій з податку на прибуток підприємств.

Згідно з податковою декларацією ТОВ «Фастівський хлібокомбінат» з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, розмір оподатковуваного прибутку позивача від усіх видів діяльності становить 1 517 078,00 грн. (рядок7).

Згідно з податковою декларацією ТОВ «Фастівський хлібокомбінат» з податку на прибуток підприємства за 2012 рік, розмір оподатковуваного прибутку позивача від усіх видів діяльності становить 704 226,00 грн. (рядок 7) .

Згідно з податковою декларацією ТОВ «Фастівський хлібокомбінат» з податку на прибуток підприємства за ІІ-IV квартал 2011 року рік, розмір оподатковуваного прибутку позивача від усіх видів діяльності становить 1 116 783,00 грн. (рядок 7).

Щодо тверджень позивача стосовно того, що при визначені оподатковуваного доходу підприємства за 2011 рік необхідно враховувати показники як податкової декларації з податку на прибуток за І квартал 2011 року, так і за ІІ-ІV квартал 2011 року, суд зауважує наступне.

Так позивач зазначає, що подав до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за І квартал 2011 року, згідно якої загальний оподатковуваний прибуток становить 86 860,00 грн., а також податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за ІІ-ІV квартал 2011 року, згідно якої загальний оподатковуваний прибуток становить 1 116 783,00 грн.. За переконанням позивача загальний оподатковуваний прибуток за 2011 рік становить суму відповідних показників декларацій за І квартал 2011 року та за ІІ-ІV квартал 2011 року, а саме 1 203 643,00 грн.

Відповідно до пункту 152.9 статті 152 Податкового кодексу України для цілей цього розділу (розділ ІІІ «Податок на прибуток підприємств) використовуються такі податкові періоди: календарні квартал, півріччя, три квартали, рік.

Згідно з пунктом 2 підрозділу 4 «Особливості справляння податку на прибуток підприємств» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України з дати набрання чинності розділом III цього Кодексу платники податку на прибуток підприємств складають наростаючим підсумком та подають декларацію з податку на прибуток за такі звітні податкові періоди: другий квартал, другий і третій квартали та другий - четвертий квартали 2011 року.

У силу положень пункту 46.3 статті 46 Податкового кодексу України якщо згідно з правилами, визначеними цим Кодексом, податкова звітність з окремого податку складається наростаючим підсумком, податкова декларація за результатами останнього податкового періоду року прирівнюється до річної податкової декларації. У такому разі річна податкова декларація не подається.

Отже, декларація з податку на прибуток за ІІ-ІV квартал 2011 року прирівнюється до річної податкової декларації, а тому доводи позивача щодо необхідності при визначенні оподатковуваного доходу за 2011 рік враховувати значення декларацій як за І квартал 2011 року, так і за ІІ-ІV квартал 2011 року, не ґрунтуються на вимогах закону.

Щодо посилань позивача не необхідність збільшення розміру загального оподатковуваного доходу на розмір від'ємного значення об’єкта оподаткування, отриманого від ведення діяльності, яка підлягає патентуванню, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 150.1 статті 150 Податкового кодексу України якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Від'ємне значення як результат розрахунку об'єкта оподаткування, отриманий від ведення діяльності, яка підлягає патентуванню, не враховується для цілей частини першої цього пункту та відшкодовується за рахунок доходів, отриманих у майбутніх податкових періодах від такої діяльності.

Таким чином, по-перше, від'ємне значення об’єкта оподаткування податком на прибуток підлягає включенню саме до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року, що спростовує твердження позивача про необхідність збільшення оподатковуваного доходу з податку на прибуток на розмір від'ємного значення від ведення діяльності, яка підлягає оподаткуванню.

По-друге, зі змісту абзацу 2 пункту 150.1 статті 150 Податкового кодексу України слідує, що від'ємне значення як результат розрахунку об'єкта оподаткування, отриманий від ведення діяльності, яка підлягає патентуванню, не підлягає включенню до витрат наступних податкових періодів та повністю відшкодовується платнику податків за рахунок доходів, отриманих у майбутніх податкових періодах від ведення діяльності, яка підлягає патентуванню.

За таких обставин відповідач дійшов обґрунтованих висновків щодо порушення позивачем вимог абзацу 2 підпункту 138.10.6 пункту 138.10 статті 138, внаслідок чого було завищено витрати у розмірі 9512,00 грн., у тому числі за 2012 рік в сумі 3475,00 грн., за 2013 рік в сумі 990,00 грн., за 2014 рік в сумі 5047,00 грн., та правомірно визначив позивачу податкове зобов’язання з податку на прибуток у зв’язку з вказаним правопорушенням у розмірі 1826,31 грн., у тому числі 729,75 грн. за 2012 рік, 188,10 за 2013 рік та 908,46 грн. за 2014 рік та донарахував 456,58 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Щодо висновків Акта перевірки про завищення позивачем витрат на загальну суму 1 419 500,00 грн. внаслідок віднесення до їх складу сум відрахувань до резерву відпусток, судом встановлено наступне.

Як вбачається з Акта перевірки, позивачем при відображенні показників у рядках 06.4.30 «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» відповідних декларацій з податку на прибуток підприємств включено суми відрахувань до резерву відпусток у загальній сумі 1 419 500,00 грн., у тому числі за 2012 рік в сумі 214 900,00 грн., за 2013 рік в сумі 738 500,00 грн., за 2014 рік в сумі 466 100,00 грн.

При цьому до перевірки позивачем не було надано підтверджуючих документів, які б свідчили про фактичну виплату відпускних працівникам підприємства, а саме платіжних відомостей на виплату грошових коштів, наказів про відпустку.

Таким чином відповідач дійшов висновку про безпідставність віднесення відповідних виплат до складу інших витрат відповідного податкового періоду.

За змістом пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України до складу витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, відносяться, зокрема, витрати операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.8 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну);

Відповідно до підпункту 138.8.2 пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України до складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві товарів (виконанні робіт, наданні послуг), які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Згідно з пунктом 142.1 статті 142 Податкового кодексу України до складу витрат платника податку включаються витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають нараховані витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів, робіт, послуг, витрати на оплату авторської винагороди та за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін, (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами розділу IV цього Кодексу).

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, витрати на виплату відпускних найманим працівниками прирівнюються до витрат на оплату праці та включаються до складу витрат суб’єкта господарювання за умови підтвердження їх здійснення відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у період з 2012 по 2014 рік було виплачено найманим працівникам щорічної основної та додаткової відпустки у загальному розмірі 1 419 500,00 грн., у тому числі за 2012 рік – 214 900,00 грн., за 2013 рік – 738 500,00 грн., за 2014 рік в сумі 466 100,00 грн., що підтверджується копіями наказів про надання відпусток за 2012 рік; копіями наказів про надання відпусток за 2013 рік; копіями наказів про надання відпусток за 2014 рік; видатковими касовими ордерами та відомостями на виплату грошей за 2012 рік; видатковими касовими ордерами та відомостями на виплату грошей за 2013 рік; видатковими касовими ордерами та відомостями на виплату грошей за 2014 рік .

При цьому суд відхиляє зауваження відповідача стосовно тієї обставини, що відповідні підтверджуючі документи, зокрема, накази про відпустки, платіжні документи, долучені до матеріалів справи, під час перевірки не надавались, хоча витребовувались.

Відповідно до пункту 1.4 Порядку результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.

Акт – це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Пунктом 2.3.2.2 Порядку визначено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

Водночас, зміст Акта перевірки не свідчить про те, що під час перевірки відповідачем витребовувались, а позивач відмовився надати документи, що підтверджують виплату відпускних працівникам. Крім того, судом встановлено, що за результатами перевірки акту, який би засвідчував факт відмови у подачі документів та їх переліку, посадові особи відповідача не складали.

За таких обставин висновки відповідача про порушення позивачем пункту 138.4, підпункту 138.8.2 пункту 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем було завищено витрати у розмірі 1 419 500,00 грн., що у свою чергу призвело до заниження податку на прибуток підприємств у розмірі 269 342,00 грн., у тому числі за 2012 рік – у розмірі 45 129,00 грн., за 2013 рік – у розмірі 140 315,00 грн., за 2014 рік у розмірі – 83 898,00 грн., є необґрунтованими.

Щодо висновків Акта перевірки про заниження позивачем авансових внесків з податку на прибуток у загальному розмірі 330 464,00 грн., суд зауважує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючий орган збільшуючи позивачу розмір авансових внесків з податку на прибуток у загальному розмірі 330 464,00 грн., у тому числі за 2012 рік на суму 165 232,00 грн. за 2013 рік на суму 48 969,00 грн. та за 2014 рік на суму 116 263,00 грн. виходив з того, що позивачем було занижено суму нарахованого до сплати податку на прибуток підприємств у загальному розмірі 485 191,00 грн. внаслідок безпідставного зменшення об’єкту оподаткування на суму витрат у загальному розмірі 2 618 027,00 грн.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що загальна сума заниженого податкового зобов’язання з податку на прибуток становить 1826,31 грн., у тому числі 729,75 грн. за 2012 рік, 188,10 грн. за 2013 рік та 908,46 грн. за 2014 рік внаслідок безпідставного віднесення до складу витрат сум коштів, перерахованих первинним профспілковим організаціям на культурно-масову, фізкультурну та оздоровчу роботу у розмірі 9 512,00 грн.

В іншій частині висновок контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов’язань з податку на прибуток є безпідставним та спростовується матеріалами справи.

Суд зазначає, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано та що без неї оспорюваний акт в іншій частині не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

Рішення, в якому протиправну частину не можна відокремити та ідентифікувати є таким, що підлягає скасуванню в цілому.

Одночасно з цим, суд, перевіряючи рішення суб'єкта владних повноважень на предмет відповідності критеріям, встановленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Одночасно з цим, суд зазначає, що скасування вказаного податкового повідомлення-рішення в цілому у жодному випадку не позбавляє контролюючий орган права визначити позивачу відповідні податкові зобов’язання шляхом прийняття нового податкового повідомлення-рішення щодо заниженої частини податку на прибуток та авансових внесків.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

В силу положень частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.

З огляду на зазначене та беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а його вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 94, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фастівський хлібокомбінат» (ідентифікаційний код 00378626) сплачений судовий збір у розмірі 8182,50 грн. (вісім тисяч сто вісімдесят дві) грн. 50 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Васильківської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39465226).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.