Справа № 804/5476/16
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

29 серпня 2016 р. Справа № 804/5476/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Олійник В.М., розглянувши матеріали позовної заяви адвоката ОСОБА_1 до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, третя особа - заступник голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Дубіжанська Тетяна Олександрівна про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити пені дії, -

ВСТАНОВИВ:

26.08.2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, третя особа - заступник голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Дубіжанська Тетяна Олександрівна, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська щодо ненадання інформації на адвокатський запит №120 від 25.07.2016 року і зобов'язати Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом п'яти робочих днів надати інформацію на адвокатський запит №120 від 25.07.2016 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 25.07.2016 року він подав до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська адвокатський запит про надання інформації про справи, які розглядались цим судом, учасником яких є ОСОБА_3, та про те, які рішення прийнято судом за результатами розгляду таких справ. Крім того, цей запит містив вимоги надати належним чином засвідчені копії судових рішень (у разі їх ухвалення). Втім, у відповідь на запит позивача йому листом за вих. №16558/2016 від 08.08.2016 року надійшла відмова у наданні запитуваної інформації з посиланнями на ч.4, ч.5 ст.42 ЦПК та з наголосом на те, що суд надасть запитувану інформацію тільки у випадку надання оригіналів документів, які посвідчують повноваження ОСОБА_1 як адвоката чи представника ОСОБА_3 Позивач розцінив таку відмову як неправомірну бездіяльність відповідача, що порушує його право на отримання інформації, гарантовану йому як адвокату за Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Проаналізувавши доводи та вимоги позивача, норми чинного законодавства України, суд прийшов до таких висновків.

Предметом оскарження в цьому спорі є правомірність чи протиправність бездіяльності суду щодо відмови у наданні запитуваної інформації та документів, а саме: інформації про справи за участю ОСОБА_3, які розглядались Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, та по яким винесені судові рішення, разом з наданням належним чином засвідчених копій судових рішень по цим справам.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 заявляє до суду як до органу державної влади та оскаржує його бездіяльність в рамках адміністративного судочинства. Неправомірна бездіяльність суду, на думку позивача, виявилась у направленні у відповідь на його адвокатський запит листа із зазначенням того, що затребувану ним інформацію та документи буде надано тільки у випадку надання оригіналів документів, що посвідчують його повноваження як адвоката чи представника ОСОБА_3 Копія такого листа від 08.08.2016 року міститься в матеріалах справи. Також у позові ОСОБА_1 посилається на його право на інформацію як адвоката.

На думку суду, запитувана позивачем інформація не має ознак управлінської діяльності суду, а стосується конкретних процесуальних дій суду (судді), які були вчинені при виконанні ним своїх обов'язків щодо справляння правосуддя при розгляді справ за участю сторін. За нормами чинного законодавства правосуддя як самостійний вид державної діяльності здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ.

Також суд наголошує на тому, що за законодавством України діє інститут представництва, та для отримання представником (адвокатом) особи, яка брала участь при розгляді судової справі, певної інформації по справам або стосовно отримання копій судових рішень, складених за результатами їх розгляду, законом визначений певний процесуальний порядок, яким позивач має право скористатись з дотриманням вимог чинного законодавства щодо представництва інтересів у суді.

Правова позиція суду з цього приводу відповідає також і судовій практиці, і практиці Європейського суду з прав людини.

Суд зазначає, що у низці рішень Європейського суду з прав людини неодноразово зазначалось про право на суд, окремим аспектом якого є право на доступ до правосуддя, яке не є абсолютним (зокрема у рішеннях: «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Проте в зазначених вище випадках між позивачами та судами (відповідачами) такі правовідносини не виникають, тому подібні справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

За ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст. 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року, № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» визначено, що відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів», у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 КАС України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції.

У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності. Але ж в даному випадку, спірні правовідносини перебувають за межами такої управлінської діяльності в площині здійснення судом правосуддя у процесуальній формі. Тому, відсутня обов'язкова ознака, яка визначає юрисдикцію адміністративного суду - це наявність публічно-правового спору, та суб'єкт владних повноважень (відповідач) в даному випадку перебуває поза межами цих відносин.

Також у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» зазначено, що прийняття до розгляду будь-якими особами чи органами, крім відповідного апеляційного або касаційного суду, заяв, у яких оскаржуються судові рішення, їх розгляд, витребування від судів інформації про судові справи у зв'язку з такими заявами, направлення заяв судам, вимоги до суддів про встановлення контролю за розглядом справи судом чи суддею є порушенням незалежності та самостійності суду.

За ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Звернення до суду громадян, організацій чи посадових осіб, які відповідно до закону не є учасниками судового процесу, з приводу розгляду конкретних справ судом не розглядаються, якщо інше не передбачено законом.

Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що даний спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржувана позивачем бездіяльність суду щодо ненадання запитуваної інформації стосовно судових справ є вчиненою в межах здійснення правосуддя та не має ознак управлінської діяльності суду. Тому, його не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.109 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за цим позовом.

Керуючись ст.ст. 109, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом адвоката ОСОБА_1 до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, третя особа - заступник голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Дубіжанська Тетяна Олександрівна про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Суддя (підпис) В.М. Олійник
Ухвала не набрала законної сили 29 серпня 2016 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник