Справа № 810/1586/16
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2016-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/1586/16

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2016 року 810/1586/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Настуся» до Білоцерківської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Києво-Святошинської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною відмови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Настуся» з позовом до Білоцерківської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі – відповідач-1), Васильківської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі – відповідач-2), у якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною відмову Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийняти звітну податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Настуся» - платника єдиного податку четвертої групи на 2016 рік, розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2015 рік, додаток 1 до декларації – відомості (довідку) про наявність земельних ділянок та визнати вказану звітність такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби 22.02.2016;

- визнати протиправною відмову Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийняти від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Настуся» загальну податкову декларацію, розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2015 рік, додаток 1 до декларації - відомості (довідку) про наявність земельних ділянок та визнати вказану звітність такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби 22.02.2016.

9 серпня 2016 року до суду надійшло клопотання Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про заміну первісного відповідача у справі – Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області у зв’язку з проведеною реорганізацією деяких територіальних органів Державної фіскальної служби та приєднанням Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області до Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Статтею 55 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов’язкові для особи, яку він замінив.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для заміни Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області її правонаступником – Києво-Святошинською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Позивач стверджує, що своєчасно та у повному обсязі сплатив усі податкові зобов’язання з єдиного податку, тому відмова контролюючих органів у прийнятті податкової звітності з вказаних підстав є протиправною.

Відповідач-1 правом надати письмові заперечення чи пояснення по суті позовних вимог не скористався.

У судове засідання, представники сторін не з’явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Разом з цим, від сторін через канцелярію суду надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності уповноважених представників у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Виходячи з викладеного суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Настуся» (далі також ТОВ «СГП «Настуся») зареєстроване 01.10.2014 як юридична особа, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

22 лютого 2016 року ТОВ «СГП «Настуся» засобами електронного зв’язку подало до Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (за місцем розташування земельних ділянок) звітну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2016 рік, до якої були додані додаток №1 – відомості про наявність земельних ділянок та розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2016 рік.

Крім того позивачем було подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (за основним місцем обліку) загальну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2016 рік, до якої були додані додаток №1 – відомості про наявність земельних ділянок та розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2016 рік.

Посилаючись на положення підпункту 291.5-1.3 пункту 291.5-1 статті 291 Податкового кодексу України, яким передбачено, що суб’єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), не може бути платником єдиного податку четвертої групи, Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області відмовила позивачу у реєстрації платником єдиного податку четвертої групи у 2016 році.

Відмова у реєстрації ТОВ «СГП «Настуся» платником єдиного податку четвертої групи у 2016 році потягнула за собою відмову у прийнятті поданої до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області податкової звітності платника єдиного податку четвертої групи за 2016 рік.

Зазначені обставини також слугували підставою для відмови Васильківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області у реєстрації ТОВ «СГП «Настуся» платником єдиного податку четвертої групи у 2016 році та для відмови у прийнятті податкової звітності, поданої до Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, про що позивача було повідомлено листами від 16.03.2016 за №110/10/10-07-15-02-11 та від 16.03.2016 №108/10/10-07-15-02-11 відповідно.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями та діями контролюючих органів районного рівня позивач звернувся до ГУ ДФС у Київській області зі скаргою від 24.03.2015 №10.

Розглянувши скаргу позивача, ГУ ДФС у Київській області рішення Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про відмову у реєстрації платником єдиного податку четвертої групи та рішення про відмову у прийнятті податкової звітності залишило без змін, а скаргу позивача – без задоволення.

Отже, з матеріалів справи слідує, що відмові у прийнятті податкової звітності з єдиного податку четвертої групи передували рішення Білоцерківської та Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській про відмову у підтвердженні статусу ТОВ «СГП «Настуся» платника єдиного податку четвертої групи у 2016 році з огляду на наявність в останнього податкового боргу.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами суд зазначає наступне.

Засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлені у главі 1 розділу XIV Податкового кодексу України.

За визначенням, наведеним у пункті 291.2 статті 291 Податкового кодексу України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності – особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою. (пункт 291.3 статті 291 Податкового кодексу України).

Відповідно до 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на чотири групи платників єдиного податку. Згідно підпункту 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків відносяться до четвертої групи платників єдиного податку.

Згідно із пунктом 298.8 статті 298 Податкового кодексу України порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку четвертої групи здійснюється відповідно до підпунктів 298.8.1 - 298.8.4 цієї статті.

Відповідно до положень підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України сільськогосподарські товаровиробники для переходу на спрощену систему оподаткування або щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку подають до 20 лютого поточного року:

- загальну податкову декларацію з податку на поточний рік щодо всієї площі земельних ділянок, з яких справляється податок (сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ, багаторічних насаджень), та/або земель водного фонду внутрішніх водойм (озер, ставків та водосховищ), - контролюючому органу за своїм місцезнаходженням (місцем перебування на податковому обліку);

- звітну податкову декларацію з податку на поточний рік окремо щодо кожної земельної ділянки - контролюючому органу за місцем розташування такої земельної ділянки;

- розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та митну політику;

- відомості (довідку) про наявність земельних ділянок - контролюючим органам за своїм місцезнаходженням та/або за місцем розташування земельних ділянок.

У відомостях (довідці) про наявність земельних ділянок зазначаються дані про кожний документ, що встановлює право власності та/або користування земельними ділянками, у тому числі про кожний договір оренди земельної частки (паю).

При цьому за приписами підпункту 291.5-1.3 пункту 291.5-1 статті 291 Податкового кодексу України не може бути платниками єдиного податку четвертої групи суб’єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Невідповідність суб’єкта вимогам, встановленим статтею 291 Податкового кодексу України є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб’єкта господарювання як платника єдиного податку (підпункт 1 пункту 299.6 статті 299 Податкового кодексу України)

Отже, платники єдиного податку четвертої групи щорічно зобов’язані підтверджувати статус платника єдиного податку, для чого до податкового органу до 20 лютого поточного року подається пакет документів, визначений підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Податкового кодексу України.

Як одну з підстав для відмови у реєстрації суб’єкта господарювання платником єдиного податку, у тому числі й для відмови у підтверджені відповідного статусу, Податковий кодекс України визначає наявність станом на 1 січня базового (звітного) року податкового боргу.

У свою чергу позивач зазначав, що подання ТОВ «СГП «Настуся» не могло призвести до утворення податкового боргу, оскільки ряд вказаних уточнюючих податкових декларацій не були прийняті контролюючим органом районного рівня, що підтверджується квитанціями №2 про відмову у прийнятті пакету документів.

У зв’язку з затвердженням нової форми податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи, 07.10.2015 позивач в програмному забезпеченні M.E.Doc. сформував та направив до Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (за місцем розташування земельних ділянок) та до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (за основним місцем обліку) уточнюючу звітну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2015 рік, де позивачем було визначено розмір податку із розрахунку необхідності його сплати щокварталу.

Як встановлено судом з матеріалів справи, вважаючи, що обидва примірника уточнюючої податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи були не прийняті податковими органами (Васильківською та Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області) позивач у цей же день (07.10.2015) повторно сформував та направив аналогічну уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи до Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (за місцем розташування земельних ділянок) та до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (за основним місцем обліку).

З огляду на зазначену відмову Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийняти пакет документів, що містив уточнюючу податкову декларацію, позивачем 07.10.2015 втретє сформовано та надіслано до Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (за місцем розташування земельних ділянок) та до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (за основним місцем обліку) уточнюючу звітну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2015 рік, що містила аналогічні попереднім двом деклараціям відомості.

З огляду на відмову Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийняти пакет документів, 08.10.2015 позивач вчетверте сформував та направив до Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (за місцем розташування земельних ділянок) та до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (за основним місцем обліку) уточнюючу звітну податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2015 рік.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позивач у період з 07.10.2015 по 08.10.2015 чотири рази направляв до Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, де розташовані земельні ділянки, що перебувають в оренді (власності) позивача та до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, де позивач знаходиться на податковому обліку, уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи за 2015 рік з аналогічними показниками.

Щоразу такі уточнюючі декларації приймались та реєструвались Васильківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, у той же час Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській відмовлялась реєструвати зазначені декларації з огляду на помилку, що як слідує з відповідних квитанцій №2 полягала у тому, що за місцем розташування Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області у позивача відсутні земельні ділянки.

У письмових поясненнях позивач наполягав на тому, що подання звітної (нової звітної, уточнюючої звітної) податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи як до податкового органу за місцем розташування земельних ділянок так і за основним місцем обліку підприємства випливає з вимог Податкового кодексу України. І саме за цих обставин підприємство неодноразово намагалось зареєструвати відповідну уточнюючу податкову декларацію одночасно у Васильківській та Білоцерківській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Однак такі твердження позивача ґрунтуються на хибному розумінні вимог податкового законодавства.

Суд зауважує, що оскільки об'єктом оподаткування для платників єдиного податку четвертої групи є площа сільськогосподарських угідь та/або земель водного фонду звітна, нова звітна, уточнююча декларації подаються лише відповідному контролюючому органу за місцем розташування земельної ділянки.

У той же час, загальна, нова загальна, уточнююча загальна декларації подаються до контролюючого органу за місцезнаходженням платника податку за основним місцем обліку платника.

Таким чином, якщо земельна ділянка розташована не за місцем основного обліку платника податку, уточнююча звітна податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи подається тільки до податкового органу за місцем розташування земельної ділянки.

За таких обставин позивач помилково подавав уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку за 2015 рік до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Натомість подання уточнюючого розрахунку було спрямовано виключно на зміну періоду сплати податку (з щомісячного на поквартальний) у зв’язку із затвердженням нової форми податкової декларації, що передбачала саме поквартальний розрахунок з бюджетом.

За таких обставин, висновки відповідачів, що стали фактичною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи за 2016 рік, додатку №1 – відомості про наявність земельних ділянок та розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2016 рік, спростовуються доказами, наявними у матеріалах справи, а отже є необґрунтованими.

В силу положень підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платники податків зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Таким чином, своєчасне подання податкової декларації встановленої форми є одним із основних обов'язків платників податків, їх представників та податкових агентів.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку..

Згідно з пунктами 48.1, 48.2, 48.3, 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер та номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Податкова декларація повинна бути підписана: керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до органу державної податкової служби. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником та особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку; фізичною особою - платником податків або його законним представником; особою, відповідальною за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації згідно із договором про спільну діяльність або угодою про розподіл продукції (пункт 48.5 статті 48 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 48.7 статті 47 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених правових норм, перелік підстав для відмови контролюючого органу від прийняття податкової декларації, визначений положеннями статей 48 і 49 Податкового кодексу України, є вичерпним, а відтак, неприйняття податкової декларації з інших підстав податковим законодавством не передбачено.

Згідно з пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Отже, процедура прийняття податкової декларації полягає у вчиненні посадовою особою податкового органу фактичних дій із: 1) перевірки наявності та достовірності заповнення обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу України; 2) реєстрації податкової декларації у день її отримання органом державної податкової служби.

При цьому, як встановлено пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Судом встановлено, що після направлення позивачем електронним шляхом податкових декларацій платника єдиного податку четвертої групи за 2016 рік, додатку №1 – відомості про наявність земельних ділянок, розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2015 рік позивачем було отримано квитанції за №2, що підтверджує факт прийняття та реєстрації відповідачами вказаної податкової звітності.

Водночас, щодо посилань у вказаних листах на порушення позивачем підпункту 291.5-1.3 пункту 291-5 статті 291 Податкового кодексу України, що полягає у наявності станом на 01.01.2016 податкового боргу, що у свою чергу виключає можливість перебування на спрощеній системі оподаткування, суд зазначає, що такі доводи відповідачів були спростовані під час розгляду справи.

Крім того, суд вважає, що контролюючий орган не наділений повноваженнями відмовляти у прийнятті податкової звітності (не визнавати податковою звітністю) відповідні податкові декларації платника єдиного податку з підстав недотримання суб’єктом господарювання положень підпункту 291.5-1.3 пункту 291-5 статті 291 Податкового кодексу України.

Суд зауважує, що податкове законодавство прямо пов’язує можливість контролюючого органу відмовити платнику податків у прийнятті податкової звітності лише у випадку недотримання останнім вимог щодо форми та порядку подачі податкової звітності, наведених у статтях 48 та 49 Податкового кодексу України.

Слід також зауважити, що прийняття контролюючим органом податкової звітності платника податків (та підтвердження цього факту квитанцією №2) є дією, яка вичерпує свою юридичну значимість фактом її вчинення, а нормами чинного законодавства не надано контролюючим органом право відмовляти платникам податків у прийнятті податкової звітності після того як вона вже була прийнята електронним шляхом.

Враховуючи, що матеріалами справи спростовується висновок відповідача про наявність у ТОВ «СГП «Настуся», станом на 01.01.2016, податкового боргу, відмова відповідача в прийнятті податкової звітності платника єдиного податку четвертої групи за 2016 рік, є протиправною.

Відповідно до пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Тобто, визнання судом протиправною відмови у прийнятті податкової звітності (визнання як податкової звітності) означає, що відповідне рішення податкового органу не створило жодних правових наслідків, а податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи за 2016 рік з відповідними додатками є такими, що подані у день їх фактичного отримання контролюючим органом .

Суд також враховує правову позицію, яка викладена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 15.06.2012 № 1503/12/13-12, відповідно до якої резолютивна частина постанови адміністративного суду про задоволення позовних вимог у справі, предметом оскарження в якій є протиправність відмови податкового органу у прийнятті податкової декларації, має містити висновок про визнання протиправною відмову податкового органу прийняти податкову декларацію, а податкову декларацію такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби (із зазначенням дати).

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

В силу положень частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, не довели належними та допустимими доказами правомірності своїх дій та рішень.

З огляду на зазначене та беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а його вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Присудити Товариству з обмеженою відповідальність «Сільськогосподарське підприємство «Настуся» (ідентифікаційний код 39420194) документально підтверджені судові витрати у розмірі 2756,00 грн. (дві тисячі сімсот п’ятдесят шість грн. 00 коп). в такому порядку: 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім) за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39468482) та 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39471029).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.