Справа № 826/24574/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 серпня 2016 року № 826/24574/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., суддів: Кобилянського К.М., Мазур А.С., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної

виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправною постанови про закінчення виконавчого провадження

№43789319

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі - відповідач 1), Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі - відповідач 2) про визнання протиправною та скасувати Постанову про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. від 15 жовтня 2015 року № 43789319; зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання рішенню суду та виконавчого листа, виданого 18 листопада 2013 року Київським апеляційним адміністративним судом, про поновлення на роботі та стягнення з боржника - Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України - на користь ОСОБА_1 заборгованості в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачами в порушення вимог законодавства винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки на даний час рішення суду не виконано, а отже підстав для закінчення виконавчого провадження не було.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи. Заперечень на позовну заяву не надали.

Представником відповідача 1 надано суду матеріали виконавчого провадження № 43789319.

Враховуючи, що в судове засідання не прибули представники відповідачів, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмовому провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 43789319 від 24.06.2014 р. з примусового виконання виконавчого листа Київського апеляційного адміністративного суду № 826/9450/13-а від 18.11.2013 р. в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту організаційно-аналітичного, документального та кадрового забезпечення Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України та виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17.05.2013 р. по 13.11.2013 р. включно в сумі 56730,81 грн.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 р. у справі № 826/9450/13-а замінено сторону виконавчого провадження №43789319 з примусового виконання виконавчого листа Київського апеляційного адміністративного суду № 826/9450/13-а від 18.11.2013 р. боржника - Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України (вул. Бориса Грінченка, будинок 3, м. Київ, 01001, код ЄДРОПУ 26297477) на його правонаступника Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (вул. Бориса Грінченка, будинок 3, м. Київ, 01001, код ЄДРОПУ 38062828).

Постановою державного виконавця від 20.02.2015 р. замінено сторону виконавчого провадження №43789319 з примусового виконання виконавчого листа Київського апеляційного адміністративного суду №826/9450/13-а від 18.11.2013 р. боржника - Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України (вул. Бориса Грінченка, будинок 3, м. Київ, 01001, код ЄДРОПУ 26297477) на його правонаступника Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (вул. Бориса Грінченка, будинок 3, м. Київ, 01001, код ЄДРОПУ 38062828).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 р. у справі №826/9450/13-а змінено спосіб і порядок виконання рішення суду, на виконання якого Київським апеляційним адміністративним судом видано виконавчий лист № 826/9450/13-а від 18.11.2013 р. про поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Державним виконавцем 18.03.2015 р. винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 680,00 грн. на Національну комісію за невиконання рішення суду.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.05.2015 р. по справі №826/6387/15 р., яку залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.08.2015 р. підтверджено правомірність накладення штрафу Державним виконавцем на Національну комісію.

Державним виконавцем винесено постанову від 30.04.2015 р. про накладення штрафу в розмірі 1360,00 грн. на Національну комісію за невиконання рішення суду.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.07.2015 р. по справі №826/10011/15, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015 р., підтверджено правомірність накладення штрафу Державним виконавцем на Національну комісію.

Національною комісією подано Головному державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України пояснення від 05.06.2015 р. №3156/11-5 (надалі - Пояснення №3156/11-5).

В Поясненнях №3156/11-5 зазначено, що Національною комісією виконано рішення судів, шляхом: скасування наказу Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 26.04.2013 р. № 48-к «Про звільнення ОСОБА_1» (зі змінами внесеними наказом від 15.05.2013 р. № 55-к «Про внесення змін до наказу Голови комісії з ліквідації Держфінпослуг від 26.04.2013 р. № 48-к «Про звільнення ОСОБА_1»); поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту методології, стандартів регулювання та нагляду за фінансовими установами, що є рівнозначною посаді заступника директора департаменту організаційно-аналітичного, документального та кадрового забезпечення Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України та різниться за функціями, повноваженнями, правами та обов'язками з 27.05.2015 р.; виплачено середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 17.05.2013 р. по 13.11.2013 р. включно в сумі 56730,81 грн., що підтверджується Копіями платіжних доручень: №№611, 613, 614 та 656 від 04.06.2015 р.; про факт поновлення ОСОБА_1 повідомлено листом від 26.05.2015 р. №2930/09-12; Копія наказу №164-К «Про поновлення ОСОБА_1» від 26.05.2015 р. та лист від 26.05.2015 р. №2930/09-12 додавалися до письмових пояснень від 26.05.2015 р. №2931/01-05; ОСОБА_1 27.05.2015 р. ознайомився із наказом №164-К від 26.05.2015 р. та приступив до виконання посадових обов'язків.

Позивачем (Стягувачем) надано заперечення від 28.07.2015 р. в яких зазначено, що посада заступника директора департаменту методології; стандартів регулювання та нагляду за фінансовими установами не є рівнозначною посаді заступника директора департаменту організаційно-аналітичного, документального та кадрового забезпечення Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 15.10.2015 року винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження.

Позивач не погоджується з винесеною відповідачем 2 постановою про закінчення виконавчого провадження від 15.10.2015 року, звернувся до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу ч. 1 ст. 11 вищевказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно пункт 8 частини 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Так, Позивач в позовній заяві зазначає, що під час поновлення його на посаді в наказі Голови Нацкомфінпослуг від 26 травня 2015 року № 164 - К «Про поновлення ОСОБА_1» та в інших наказах не було встановлено надбавку за високі досягнення в роботі до 50 % посадового окладу, а отже, на думку Позивача, державним виконавцем не виконано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року по справі № 826/9450/13-а.

Судом досліджено матеріали справи та встановлено, що в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року по справі № 826/9450/13-а та в виконавчому листі, виданому Київським апеляційним адміністративним судом від 18.11.2013 року, не міститься посилання на те, що при поновленні на посаді ОСОБА_1 повинна була бути встановлена надбавка за високі досягнення в роботі до 50 % посадового окладу.

Крім того, Суд звертає увагу, що встановлення певних надбавок до заробітної плати належить до компетенції установи в якій працює дана особа.

Також, Позивач зазначає, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2013 р. у справі №826/9450/13-а, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 р. у справі №826/9450/13-а, виконавчому листі Київського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2013 р. у справі № 826/9450/13-а вирішено виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 17.05.2013 р. по 13.11.2013 р. включно в сумі 56730,81 грн. та стягнути з боржника суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 травня 2013 року до дня поновлення на роботі, проте станом на 28 липня 2015 року відповідно до платіжного доручення № 611 від 04 червня 2015 року виплачено 44428,74 грн.

Судом досліджено матеріали справи та встановлено, що рішенням суду присуджено виплатити на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 17.05.2013 р. по 13.11.2013 р. включно в сумі 56730,81 грн.

Згідно копій платіжних доручень: №№611, 613, 614 та 656 від 04.06.2015 р. на користь позивача виплачено суму в розмірі 44 428,74 грн. середньої заробітної плати за час вимушений прогулу з 17.05.2013 р. по 13.11.2013 р.

Крім того, з суми 56730,81 грн. було утримано: 850,96 грн. військового збору; 7990,54 грн. податку з доходів фізичних осіб; 3460,57 грн. єдиного соціального внеску, що є обов'язковими при нарахуванні та виплаті заробітної плати.

Суд приходить до висновку, що в частині щодо виплати позивачеві заробітної плати за час вимушеного прогулу з 17.05.2013 р. по 13.11.2013 р. було правомірно утримано податки в розмірі 12302,07 грн. з суми 56730,81 грн., а тому для виплати підлягала сума в розмірі 44428,74 грн.

В частині щодо не стягнення з Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2013 року по 26 травня 2015 року (Наказ Голови Нацкомфінпослуг від 26 травня 2015 року № 164 - К «Про поновлення ОСОБА_1»), Суд зазначає наступне.

Відповідачем 2 в постанові про закінчення виконавчого провадження від 15.10.2015 р. зазначено: «Щодо виконання рішення суду в частині стягнення з Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2013 року до дня поновлення на роботі то з огляду на положення частини другою статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження щодо виконання рішення в цій частині не відкривалось, оскільки рішення про стягнення грошових коштів з державного органу виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.».

Судом досліджено матеріали справи та встановлено, що Київським апеляційним адміністративним судом видано 18.11.2013 року виконавчий лист по справі №826/9450/13-а, та в абз. 5 зазначено: «Стягнути з Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2013 року до дня поновлення на роботі.».

Крім того, в постанові про відкриття виконавчого провадження від 24.06.2014 р. №43789319 зазначено, що виконавче провадження відкрито, зокрема і в частині щодо стягнення з Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2013 року до дня поновлення на роботі.

З аналізу вищезазначених норм права та матеріалів справи, Суд приходить до висновку про необґрунтованість твердження відповідача 2 про те, що виконавче провадження в частині щодо стягнення з Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 травня 2013 року до дня поновлення на роботі не відкривалося, а отже не підлягає виконанню.

Судом встановлено, що під час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 15 жовтня 2015 року № 43789319 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчуком Т.В. не було вжито всіх дій щодо виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2013 року по справі № 826/9450/13-а.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. від 15 жовтня 2015 року № 43789319 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов'язання відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» щодо примусового виконання рішенню суду та виконавчого листа, виданого 18 листопада 2013 року Київським апеляційним адміністративним судом, про поновлення на роботі та стягнення з боржника - Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України - на користь ОСОБА_1 заборгованості в повному обсязі є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вищезазначений розподіл обов'язку доведення встановлює презумпцію правомірності дій позивача та наявність протиправності в діях суб'єкта владних повноважень, яка має бути спростована відповідачем певними засобами доказування.

Представниками Відповідачів не було надано суду належних доказів, які б підтверджували правомірність оскаржуваних дій.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати Постанову про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. від 15 жовтня 2015 року № 43789319.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 487,20 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя А.Б. Федорчук

Судді К.М. Кобилянський

А.С. Мазур