Справа № 826/25493/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 серпня 2016 року 16:15 №826/25493/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Селена Україна»
до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Селена Україна» (надалі - позивач або ТОВ «Селена Україна») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.06.2015 № .

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю та безпідставністю висновків акта ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 26.05.2015 № 308/1-26-50-22-08/32770925 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Селена Україна» по взаємовідносинах з контрагентами ТДВ «Велика Страхова Компанія» та ПрАТ «Страхова компанія «Автоексімстрах» за період 2012 - 2014 років. На переконання позивача, віднесення ТОВ «Селена Україна» до складу витрат сум страхових платежів, сплачених на користь вказаних страхувальників на підставі договорів добровільного страхування, є правомірним, що засвідчується належним чином складеними первинними документими і банківськими виписками, та прямо пов'язано з господарською діяльністю товариства.

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, та подав до канцелярії суду заперечення проти позову від 11.12.2015, в яких зазначено про правомірність висновків акта перевірки та законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

У зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, суд, керуючись ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, в період з 28.04.2015 по 19.05.2015 працівником ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві згідно з пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, на виконання постанови ст. слідчого 3-го відділу кримінальних розслідувань СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві лейтенанта податкової міліції Дубини М.Ю. від 02.03.2015 про призначення документальної перевірки, а також на підставі від 28.04.2015 № 740 і направлення від 28.04.2015 № 848/22-08 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Селена Україна» по фінансово-господарських взаємовідносинах з ТДВ «Велика Страхова Компанія» та ПрАТ «Страхова компанія «Автоексімстрах» за період 2012 - 2014 років, за результатами якої складений акт від 26.05.2015 № 308/1-26-50-22-08/32770925 (далі - акт перевірки).

Згідно висновків цього акта перевірки, працівником ДПІ встановлено, що позивачем в порушення вимог пп. 44.1 ст. 44, п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2013 рік на 758 708 грн. та занижено названий податок за той самий звітний рік у сумі 116 051 грн.

Такі висновки працівника відповідача обумовлені наступним. В ході проведення перевірки працівником відповідача встановлено, що впродовж 2013 року ТОВ «Селена Україна» були укладені договори добровільного страхування фінансових ризиків з ТДВ «Велика страхова компанія» (а саме: від 02.01.2013 № ФР_ЕК/і90.13-0032, від 03.01.2013 № ФР_ЕК/і80.13-0003, від 01.02.2013 № ФР_ЕК/і80.13-0004, від 01.04.2013 № ФР_ЕК/і90.13-0100 і від 01.04.2013 № ФР_ЕК/і80.13-0024) та з ПрАТ «Страхова компанія «Автоексімстрах» - від 01.08.2013 № ФР-0754.

Предметом зазначених договорів страхування є майнові інтереси страхувальника (позивача), які не суперечать чинному законодавству України, та пов'язані з фінансовим ризиком в його підприємницькій діяльності, в цивільно-правових відносинах внаслідок втрати доходів або прибутку в результаті невиконання його контрагентами фінансових зобов'язань у відповідності з договором поставки, укладеним між ТОВ «Селена Україна» і ТОВ «Епіцентр К».

На підставі зазначених договорів та актів приймання-передачі наданих страхових послуг позивачем на користь страховиків сплачені страхові виплати шляхом переказу безготівкових коштів на рахунки останніх у банках. Загальна сума платежів за перевіряємий період становила 1 369 502 грн, що повністю включені до складу витрат за 2013 рік.

При цьому, відповідно до наявної в ДПІ податкової інформації, встановлено факти фіктивності надання ТДВ «Велика страхова компанія» і ПрАТ «Страхова компанія «Автоексімстрах» страхових послуг на користь позивача. Дані обставини підтверджені протоколами допитів в якості свідків ОСОБА_3 (засновника і керівника ТДВ «Велика страхова компанія», протокол від 14.06.2014) та ОСОБА_4 (керівника ТОВ «Артдеко»Україна», протокол від 04.08.2014). Зокрема, в ході допиту ОСОБА_3 повідомив, що: «жодного документу ТДВ «Велика Страхова Компанія» я не складав, мені лише приносили їх на підпис співробітники аудиторської компанії, інколи мені навіть не давали ознайомитись з їх змістом. Печатка ТДВ «Велика Страхова Компанія» та установчі документи останньої були передані мною кур'єром (його дані назвати не зможу) ОСОБА_5, на її вимогу, більше я їх не бачив.».

Допитаний директор ТОВ «Артдеко»Україна» ОСОБА_4 підтвердив покази ОСОБА_3 в частині фіктивності надання страхових послуг зі сторони ТДВ «Велика страхова компанія», та показав, що в 2013 році, він, за вимогою службових осіб ТОВ «Епіцентр К» змушений був переукласти договір страхування товарів у реалізації в ТОВ «Епіцентр К» вже з іншою страховою компанією - ПрАТ «Страхова компанія «Автоексімстрах» під завищений відсоток страхування у розмірі 8% від вартості поставлених до ТОВ «Епіцентр К» товарів. При цьому, ТОВ «Артдеко Україна» жодних послуг страхування у даному випадку не потребувало та таких послуг від ПрАТ «Страхова компанія «Автоексімстрах» не отримувало. Йому також відомо про те, що подібні договори страхування вимушені були укладати всі інші постачальники товарів, які здійснювали поставки впродовж 2012 - 2014 років до магазинів ТОВ «Епіцентр К».

З огляду на отриману інформацію, перевіряючий дійшов висновку про підписання документів від імені ТДВ «Велика страхова компанія» і ПрАТ «Страхова компанія «Автоексімстрах» невстановленими особами, та як наслідок про нереальність надання вказаними страховиками послуг на користь позивача.

15.06.2015 ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення за № (форми «Р»), яким визначила позивачу до сплати суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 174 076,50 грн., в тому числі 116 051 грн. за основним платежем, 58 025,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Згідно наданого представником відповідача розрахунку спірної суми грошового зобов'язання у розмірі 174 076,50 грн. в розрізі по контрагентах суд встановив, що донарахована ДПІ сума податку по взаємовідносинам з ТДВ «Велика страхова компанія» становить 69 175,40 грн. (в тому числі 46 116,90 грн. - за основним платежем і 23 058,50 грн. - штрафні санкції) та з ПрАТ «Страхова компанія «Автоексімстрах» - 104 900,85 грн. (в тому числі 69 933,90 грн. - за основним платежем, 34 966,95 грн. - штрафні санкції).

За результатами процедури адміністративного оскарження в порядку ст. 56 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення від 15.06.2015 № було залишено без змін згідно рішень Головного управління ДФС у м. Києві від 19.08.2015 № 12785/10/26-15-10-05-35 та Державної фіскальної служби України від 15.10.2015 № 21723/6/99-99-10-01-01-25.

Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до норми пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) «витрати» - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Об'єкт оподаткування цим податком визначений у ст. 134 ПК України.

Згідно п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Зокрема, пп. «в» пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 ПК України, встановлено, що до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема, страхування майна.

Підпунктом 140.1.6 п. 140.1 ст. 140 ПК України визначено, що при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення: будь-які витрати із страхування ризиків загибелі врожаю, транспортування продукції платника податку; цивільної відповідальності, пов'язаної з експлуатацією транспортних засобів, що перебувають у складі основних засобів платника податку; будь-які витрати із страхування ризиків, пов'язаних із виробництвом національних фільмів (у розмірі не більше 10 відсотків вартості виробництва національного фільму); екологічної та ядерної шкоди, що може бути завдана платником податку іншим особам; майна платника податку; об'єкта фінансового лізингу, а також оперативного лізингу, концесії державного чи комунального майна за умови, якщо це передбачено договором; фінансових, кредитних та інших ризиків платника податку, пов'язаних із провадженням ним господарської діяльності, в межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діє на момент укладення такого страхового договору, за винятком страхування життя, здоров'я або інших ризиків, пов'язаних з діяльністю фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, обов'язковість якого не передбачена законодавством, або будь-яких витрат із страхування сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Тобто, витрати платника податку на прибуток на страхування фінансових ризиків та майна у відповідності до наведених норм законодавства включаються до складу інших витрат платника податків.

При цьому, в силу норми абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно задекларовані витрати платника податку.

Одночасно суд враховує те, що оцінка господарських операціях повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов'язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності для платника податку.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Кодексу визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податків та лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Вказана позиція випливає із змісту підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Кодексу, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту (приросту (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому)(про що в своїй ухвалі від 30.06.2015 № 876/4336/14 зазначає Львівський апеляційний адміністративний суд).

Також суд зважає на наступну правову позицію Вищого адміністративного суду України, що наведена в його ухвалі від 07.06.2016 № К/800/52406/15: «податкова вигода може визнаватись необґрунтованою зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). Слід зазначити, що діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак, податкова вигода не є самостійною діловою метою».

З наявних у справі матеріалів вбачається, що між ТОВ «Селена Україна» (як страхувальником) та ПрАТ «Страхова компанія «Автоексімстрах» (як страховиком), в особі голови правління Єгізарова Д.А., укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків від 01.07.2013 № ФР-0754, відповідно до якого предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, і пов'язані з фінансовими ризиками при здійснені підприємницької (господарської) діяльності, зокрема з ризиком втрати ним доходів або прибутку в результаті невиконання або неналежного виконання контрагентами страхувальника умов укладеного між ними договору (контракту, угоди).

Згідно пункту 2 договору добровільного страхування фінансових ризиків від 01.07.2013 № ФР-0754, фінансові ризики страхувальника при здійснені підприємницької діяльності, зокрема, ризик втрати доходів або прибутку (отримання збитку) в результаті невиконання або неналежного виконання контрагентами страхувальника умов укладеного договору поставки від 29.03.2010 № 678/90/10, укладеного між страхувальником та товариством з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К». При цьому страхуванні причинами невиконання або неналежного виконання контрагентами страхувальника умов укладеного договору поставки є події (п. 4.2.2 Правил), які сталися внаслідок надзвичайних та непереборних при даних умовах обставинах, зокрема: дії стихійних лих під час та на місці виконання зобов'язань; банкрутство контрагента страхувальника, підтвердженого рішенням суду; банкрутства банку, який обслуговує страхувальника. Прийом страховиком ризиків на страхування (згідно умов цього договору та Правил) здійснюється шляхом укладення окремих додатків до цього договору страхування.

Тобто, страхування ризику втрати страхувальником доходів або прибутку (отримання збитку) в результаті невиконання або неналежного виконання контрагентами страхувальника умов укладеного договору поставки від 29.03.2010 № 678/90/10 з підстав, що не пов'язані з надзвичайними та непереборними обставинами, умовами цього договору не передбачається.

Крім того, за умовами ст. 3 і 5 договору від 01.07.2013 № ФР-0754 сторонами визначено, що страхова сума є сумою, в межах якої страховик відшкодовує втрату доходів або прибутку страхувальника. Якщо сума втрачених доходів або прибутків страхувальника перевищує розмір страхової суми, відшкодування проводиться в розмірі страхової суми. Розмір страхової суми, а також страховий тариф, страховий платіж та строк сплати страхового платежу вказуються в додатках.

Згідно додатків до цього договору добровільного страхування сторонами узгоджено наступне: на період страхування з 01.08.2013 по 31.08.2013 розмір страхової суми становить 3 400 000 грн., страховий тариф - 6%, страховий платіж - 204 000 грн., строк сплати страхового платежу - до 10.08.2013; на період страхування з 01.09.2013 по 30.09.2013 розмір страхової суми становить 3 400 000 грн., страховий платіж - 204 000 грн., строк сплати страхового платежу - до 10.09.2013; на період страхування з 01.10.2013 по 30.10.2013 розмір страхової суми становить 3 400 000 грн., страховий платіж - 204 000 грн., строк сплати страхового платежу - до 10.10.2013; на період страхування з 02.12.2013 по 31.12.2013 розмір страхової суми становить 7 900 000 грн., страховий платіж - 474 000 грн., строк сплати страхового платежу - до 31.12.2013.

Також, між ТОВ «Селена Україна» (як страхувальником) та ТДВ «Велика страхова компанія» (як страховиком), в особі генерального директора ОСОБА_3, укладено типові договори добровільного страхування фінансових ризиків від 02.01.2013 № ФР_ЕК/і90.13-0032, від 03.01.2013 № ФР_ЕК/і80.13-0003, від 01.02.2013 № ФР_ЕК/і80.13-0004, від 01.04.2013 № ФР_ЕК/і90.13-0100, від 01.04.2013 № ФР_ЕК/і80.13-0024, відповідно до яких предметом договорів страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з фінансовим ризиком в його підприємницькій (господарській) діяльності, в цивільно-правових відносинах внаслідок втрати доходів або прибутку в результаті невиконання (неналежного виконання) його контрагентами фінансових зобов'язань у відповідності із договором, укладеним між страхувальником та товариством з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» від 29.03.2010 № 678/90/10.

Згідно договору від 01.04.2013 № ФР_ЕК/і80.13-0024 сторонами визначено вартість предмету договору (страхова сума) у розмірі 449 777,78 грн., страховий тариф - 8%, загальний страховий платіж - 36 432 грн., строк сплати страхового платежу - 30.06.2013, строк дії договору - з 01.04.2013 по 30.06.2013.

Згідно договору від 01.04.2013 № ФР_ЕК/і90.13-0100 сторонами визначено вартість предмету договору у розмірі 6 540 069,78 грн., страховий тариф - 4,3%, загальний страховий платіж - 281 223 грн., строк сплати страхового платежу - 30.06.2013, строк дії договору - з 01.04.2013 по 30.06.2013.

Згідно договору від 01.02.2013 № ФР_ЕК/і80.13-0004 сторонами визначено вартість предмету договору у розмірі 301 024,69 грн., страховий тариф - відсутній, загальний страховий платіж - 24 383 грн., строк сплати страхового платежу - 28.02.2013, строк дії договору - з 01.02.2013 по 28.02.2013.

Згідно договору від 03.01.2013 № ФР_ЕК/і80.13-0003 сторонами визначено вартість предмету договору у розмірі 550 000 грн., страховий тариф - 8,1%, загальний страховий платіж - 44 550 грн., строк сплати страхового платежу - 31.01.2013, строк дії договору - з 03.01.2013 по 31.01.2013.

Згідно договору від 02.01.2013 № ФР_ЕК/і90.13-0032 сторонами визначено вартість предмету договору у розмірі 5 563 800,02 грн., страховий тариф - 3%, загальний страховий платіж - 166 914 грн., строк сплати страхового платежу - 28.02.2013, строк дії договору - з 02.01.2013 по 28.02.2013.

Як пояснив в тексті свого позову позивач, ТОВ «Селена Україна», одним із видів господарської діяльності якого за КВЕД є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (46.73), протягом перевіряємого здійснював свою діяльність шляхом уладання договору з національною мережею будівельних супермаркетів «Епіцентр» (з ТОВ «Епіцентр-К»). Обороти поставок товару у попередніх роках та в 2013 році досягли мільйонного рівня. Станом на 01.01.2013 дебіторська заборгованість ТОВ «Епіцентр-К» перед ТОВ «Селена Україна» за поставлені товари становила 10 000 000 грн. З метою забезпечення майнового інтересу ТОВ «Селена Україна» в 2013 році фінансові ризики внаслідок можливої втрати доходів та прибутку через невиконання контрагентом-покупцем фінансових зобов'язань були застраховані шляхом укладання договорів добровільного страхування з ТДВ «Велика страхова компанія» і ПрАТ «Страхова компанія «Автоексімстрах».

На підтвердження виконання договорів добровільного страхування, руху коштів в процесі здійснення господарських операцій за такими догорами позивачем надано суду копії наступних документів: договорів добровільного страхування фінансових ризиків від 01.07.2013 № ФР-0754, від 02.01.2013 № ФР_ЕК/і90.13-0032, від 03.01.2013 № ФР_ЕК/І80.13-0003, від 01.02.2013 № ФР_ЕК/і80.13-0004, від 01.04.2013 № ФР_ЕК/і90.13-0100, від 01.04.2013 № ФР_ЕК/і80.13-0024; додатків до цих договорів, заявок на страхування фінансових ризиків, актів про надання послуг, оборотно-сальдових відомостей по субрахункам бухгалтерського обліку 361, виписок з банківських рахунків, карток субрахунків бухгалтерського обліку 631.

На виконання умов укладених договорів добровільного страхування страхувальником були здійснені страхові платежі страховикам, що підтверджується банківськими виписками та актами про надання страхових послуг на користь ПрАТ «Страхова компанія «Автоексімстрах» у розмірі 1 086 000 грн. та на користь ТДВ «Велика страхова компанія» - 235 847 грн. (що не відповідає даним картки субрахунку бухгалтерського обліку 631 за 2013 рік, згідно якої загальна сума розрахунку становить 553 502 грн.),

Між тим, в матеріалах справи наявна копія протоколу допиту свідка ОСОБА_7 від 14.06.2014, складеного в межах кримінального провадження № 0000639 від 17.04.2014, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за фактом вчинення службовими особами ПАТ «Вернум Банк» кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 205, ст. 209-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Зокрема, під час допиту ОСОБА_7, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань (ст. 384 КК України), зазначив, що в 2012 році він став офіційним директором ТДВ «Велика страхова компанія», що була створена з метою ухилення від сплати податків і зборів, їх мінімізації та участі в «тіньовій схемі по відмиванню (легалізації) коштів, отриманих злочиннм шляхом через банківську установу «Вернум Банк». Як пояснив ОСОБА_7, в його посадові обов'язки згідно статуту ТДВ входило укладання угод клієнтами, підписання договорів, формування діяльності страхової компанії, однак фактично керівництво страховою компанією здійснювалось через ряд суб'єктів, які були підконтрольні ОСОБА_8 та ОСОБА_5 Статутний фонд страхової компанії ОСОБА_7 не формував. На балансі ТДВ «Велика страхова компанія» будь-яке майно за той час коли він перебував на посаі директора не знаходилось, жодний співробітник окрім нього не працював. Одразу після призначення ОСОБА_7 було проінформовано, що займатися діяльністю страхової компанії буде підконтрольна ОСОБА_8 та ОСОБА_5 аудиторська компанія. За перебування на посаді ОСОБА_7 отримував кошти. За час перебування на посаді, свідку стало відомо про механізми відмивання коштів через ТДВ «Велика страхова компанія» та шляхи мінімізації податкових зобов'язань. Зокрема, всі клієнти страхової компанії були фізичнии особами-підприємцями та юридичними особами, які розміщували свою продукцію в мережі супермаркетів «Епіцентр», а також здійснювали транспортування даних товарів. Вказані підприємства та підприємці в примусовому порядку, з метою ухилення від сплати в повному обсязі податку на прибуток (близько 20%) направлялися керівництвом мережі супермаркетів «Епіцентр» до страхової компанії (податок на прибуток якої складає 3 відсотки). Таким чином, здійснювалося ухилення від сплати податків та їх мінімізація ТОВ «Епіцентр». Грошові кошти, які проходили через страхову компанію (фактично кошти супермаркетів «Епіцентр», перераховувалися до належної ОСОБА_5 банківської установи «Вернум Банк», та в подальшому виводились за її вказівкою через різних підставнх юридичних осіб за кордон та фізичних осіб - готівкою в приміщеня банку. Додатково ОСОБА_7 повідомив, що жодного документу на ТДВ «Велика страхова компанія» він не складав, документи надавалися йому аудиторською компанією лише для підпису, іноді без ознайомлення зі змістом таких. Печатка ТДВ та установчі документи страхової компанії були передані через кур'єра ОСОБА_5

З метою з'ясування фактичних обставин справи, Окружний адміністративний суд міста Києва судовими повістками від 30.03.2016 та 27.04.2016 викликав судове засідання директора ТДВ «Велика страхова компанія» ОСОБА_3 для дачі пояснень по суті спірних господарських операцій з позивачем, однак отримавши останню з вказаних повісток про виклик 04.05.2016, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився та про причини неявки не повідомив. У зв'язку з цим суд розглядав дану справу з урахуванням наявних у ній матеріалів.

Також в матеріалах справа наявна копія протоколу допиту в якості свідка директора ТОВ «Артдеко»Україна» ОСОБА_4 від від 14.06.2014, складений в межах кримінального провадження № 0000639, короткий зміст яких наведено вище по тексту судового рішення.

Правовідносини у сфері страхування врегульовані Законом України «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР). Відповідно до ст. 1 цього Закону страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У ст. 6 Закону № 85/96-ВР вказано, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути, зокрема: страхування фінансових ризиків.

Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ст. 8 Закону України «Про страхування»).

Враховуючи викладене, віднесенню до складу витрат в податковому обліку платників підлягають виключно ті суми страхових виплат, які обумовлені розумною економічною причиною (діловою метою), тобто, пов'язані із страхуванням подій які мають ознаки ймовірності та випадковості настання для певної сфери господарської діяльності платника.

При цьому, страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

Відповідно до ст. 10 Закону № 85/96-ВР страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Згідно текстів додатків №№ 1, 2, 3 і 4 до договору добровільного страхування фінансових ризиків від 01.07.2013 № ФР-0754 та заяв позивача на добровільне страхування фінансових ризиків до спірних договорів добровільного страхування страховиками проводилося страхування фінансових ризиків страхувальника (позивача) при здійсненні підприємницької (господарської) діяльності, зокрема, ризику втрати доходів або прибутку в результаті невиконання або неналежного виконання (з будь-якої причини, крім випадків, які передбачені Правилами страхування та цим договором) ТОВ «Епіцентр К» умов укладеного договору поставки № 678/90/10 від 29.03.2010.

Таким чином, у зазначених випадках страхування фінансових ризиків здійснювалося за одним і тим же договором поставки № 678/90/10 від 29.03.2010. Натомість, страховим ризиком за вказаними договорами страхування є настання події втрати доходу або прибутку в результаті невиконання (неналежного виконання) його контрагентами фінансових зобов'язань за вказаним договором поставки.

Копія цього договору поставки № 678/90/10 від 29.03.2010 (далі - договір поставки), що був укладений між позивачем (як постачальником) та ТОВ «Епіцентр К» (покупець) наявний у матеріалах справи. Відповідно до ст. 1 договору поставки, постачальник зобов'язується поставляти покупцеві товар у встановлені строки, а покупець зобов'язується приймати товар і сплачувати за нього на умовах даного договору. Предметом поставки є визначений товар з найменуванням, зазначеним у специфікаціях та/або інших документах згідно умов договору, підписаних постачальником і покупцем.

Як зазначає позивач в тексті свого позову з посиланням на оборотно-сальдові відомості за періоди 2013 року по субрахунку бухгалтерського обліку 631, виникнення дебіторської заборгованості за цим договором поставки зумовило необхідність укладення спірних договорів добровільного страхування фінансових ризиків від можливих втрат прибутку, з незалежних від позивача причин.

Аналізуючи зміст договору поставки, укладеного позивачем з ТОВ «Епіцентр К» (покупець), суд встановив, що згідно положень п. 2.4 ст. 2, п. 9.1 і 9.2 ст. 9 цього договору право власності на поставлений товар, а також ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до ТОВ «Епіцентр К» з моменту, коли товар поставлено покупцеві вивантаженим на приймальну платформу гіпермаркету, і сторони підписали накладну, що засвідчує отримання товару покупцем.

Оплата здійснюється у розмірі повної вартості реалізованого товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах постачальника у договорі. Оплата за поставлений постачальником товар здійснюється покупцем після його реалізації споживачам, один раз на тиждень.

Тобто умови оплати покупцем за укладеним договором поставки (оплата після реалізації товару споживачам) не визначає конкретну календарну дату оплати ТОВ «Епіцентр К» вартості поставленого ТОВ «Селена-Україна» товару. Відповідно дебіторська заборгованість за таким договором (що враховуючи пояснення позивача була підставою для розрахунку сум страхових платежів) має виникати опісля здійснення ТОВ «Селена-Україна» фактичної поставки товару до покупця.

В якості документальних доказів, що засвідчують факт виникнення дебіторської заборгованості за договором поставки з ТОВ «Епіцентр К» позивач посилався на дані оборотно-сальдових відомостей по рахунку бухгалтерського обліку 361 за періоди січень-лютий 2013 року, січень-травень 2013 року, 1-ий квартал 2013 року, 1-е півріччя 2013 року та 2013 рік. Зокрема, згідно останніх на початок 2013 року розмір заборгованості ТОВ «Епіцентр К» перед позивачем за дебетом рахунку 361 становив 8 739 113,20 грн., а на кінець року - 9 052 269,96 грн., обсяг поставленого та оплаченого товару за період - 33 383 830,42 грн.

Зі змісту наданих представником позивача усних і письмових пояснень вбачається, що здійснене ТОВ «Селена-Україна» страхування, пов'язане із здійсненням його господарської діяльності. Також суд погоджується з позивачем, що термін страхування, як форма захисту осіб від настання певних подій, обумовлених договорами страхування, не містить такої ознаки, як обов'язкове й неминуче настання відповідної події (страхового випадку). Страховий випадок може настати, а може не настати, в той час, як суть страхування полягає в тому, що страхувальник за плату страховику отримує захист від наслідків можливого настання такої події (страхового випадку).

Факти невиконання ТОВ «Епіцентр К» своїх договірних зобов'язань за договором поставки, а також наявність будь-якої інформації, яка б свідчила про можливість невиконання останнім своїх зобов'язань по оплаті вартості товарів перед позивачем (інформація щодо фінансового стану, ділової репутації тощо) матеріалами справи не підтверджено. Також, матеріалами справи та поясненнями сторін судом встановлено відсутність настання жодного страхового випадку на виконання договорів добровільного страхування фінансових ризиків з ТДВ «Велика страхова компанія» і ПрАТ «Страхова компанія «Автоексімстрах» та виплати страхового відшкодування по них.

Водночас аналізуючи розмір понесених позивачем витрат у зв'язку з придбанням послуг страхування фінансових ризиків за договором поставки суд врахував наступні обставини.

Дослідивши надані позивачем оборотно-сальдові відомості рахунку 361 суд прийшов до висновку, що хоч вони сформовані за контрагентом (ТОВ «Епіцентр К»), однак без посилання на реквізити конкретного договору поставки, що відповідно не дає можливість ідентифікувати наведені в них відомості про облік результатів фінансово-гсподарських операцій як такі, що стосуються саме договору поставки № 678/90/10 від 29.03.2010. Також, наведені показники дебіторської заборгованості не підтверджені іншими документальними доказами, що засвідчують обставини руху товарно-матеріальних цінностей між сторонами договору поставки (копіями первинних документів та зведених даних бухгалтерського обліку за рахунком 28 «Товари»), та/або випадки виникнення заборгованоста за розрахунками (у вигляді документів офіційної ділової переписки між сторонами, пред'явлених претензій по факту невиконання (неналежного) виконання договору поставки № 687/90/10 від 23.09.2010), відсутні відомості про визнання тих чи інших сум заборгованості ТОВ «Епіцентр К».

В ході розгляду справи позивач не надав суду документально обґрунтовані письмові пояснення щодо економічного обгрунтування розмірів страхових платежів за спірними договорами добровільного страхування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявними матеріалами справи не підтверджується наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичної сплати позивачем страхових платежів на користь ТДВ «Велика страхова компанія» і ПрАТ «Страхова компанія «Автоексімстрах».

Такі причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, а не виключно чи переважно за формування витрат з податку на доходу фізичних осіб в даних податкового обліку. Намір платника податку одержати дохід лише в такий спосіб без здійснення реальної господарської діяльності не можна розглядати як самостійну ділову мету, і встановлення цих обставин дає підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

З огляду на вищенаведене та з урахуванням наявних у справі матеріалів, суд погоджується з висновками контролюючого органу про завищення позивачем витрат по господарських операціях зі страховиками ТДВ «Велика страхова компанія» і ПрАТ «Страхова компанія «Автоексімстрах» за 2013 рік на 1 369 502 грн., та відповідно вважає їх обґрунтованими та правомірними, а тому як наслідок не вбачає правових підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 15.06.2015 № .

Щодо посилань позивача на невірний обрахунок контролюючим органом за результатами документальної перевірки позивача суми заниження податку на прибуток за 2013 рік (116 051 грн.) та суми завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2013 рік (758 708 грн.), задекларованого в ряд. 07 податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік (звітна, реєстр. № від 27.02.2013), то останні спростовуються матерілами справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Селена Україна» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський