Справа № 465/4066/14-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 року Справа № 876/3077/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Дяковича В. П., Онишкевича Т. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

позивача - ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_2;

представника відповідача - Бояківського А. Б.;

третьої особи - ОСОБА_4;

представника третьої особи - ОСОБА_5;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Франківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 про скасування розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

03 липня 2014 року Франківським районним судом м. Львова зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 про скасування розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 23 червня 2014 року № 273 «Про встановлення ОСОБА_4 днів та годин зустрічей з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.».

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано підпункт 1 п. 1 розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 23 червня 2014 року № 273 «Про встановлення ОСОБА_4 днів та годин зустрічей з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.», а саме підпункт «1 і 3 субота, 2 і 4 неділя місяця з 10:00 до 14:00 год.».

Вказану постанову оскаржено в апеляційному порядку позивачем - ОСОБА_1, висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема судом не досліджено відомостей щодо фактичного місця проживання ОСОБА_4, ставлення батька до виконання батьківського обов'язку, не з'ясовано особистої прихильності дитини до кожного з батьків.

Позивач та його представник, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримали та просять таку задовольнити.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в задоволенні такої.

Третя особа та представник третьої особи, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечили та просять відмовити в задоволенні такої.

Судом апеляційної інстанції заслухано суддю-доповідача, пояснення сторін та третьої особи, досліджено матеріали справи та проаналізовано доводи апеляційної скарги, внаслідок чого зроблено висновок, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі - закрити.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками малолітнього ОСОБА_6.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2013 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 січня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано.

Також встановлено, що 19 червня 2014 року до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради звернувся ОСОБА_4 із заявою про призначення способів участі у вихованні малолітньої дитини. Вказані питання були винесені на засідання комісії з питань захисту прав дитини Франківської районної адміністрації Львівської міської ради 22 травня 2014 року, повторно 19 червня 2014 року.

23 червня 2014 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради прийнято розпорядження № 273 «Про встановлення ОСОБА_4 днів та годин зустрічей з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.», яким ОСОБА_4 встановлено дні та години зустрічей з сином ОСОБА_6, а саме: 1 і 3 субота, 2 і 4 неділя місяця з 10:00 до 14:00; 1 і 3 середа місяця з 16:30 до 19:30. До 01 вересня 2014 року вказані зустрічі можуть відбуватися лише у присутності матері дитини. ОСОБА_7 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька з дитиною.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанцій виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. Однак, суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони зроблені без належного з'ясування того, чи цей спір належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Якщо суб'єкт владних повноважень бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то, залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін, справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст.15 ЦПК України.

Завданням цивільного судочинства, відповідно до ст.1 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно з положеннями ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує розпорядження, яким визначено графік побачень батька з його сином, що свідчить про наявність у цій справі приватного інтересу, пов'язаного із потребами окремої особи, яка вступає у приватноправові відносини для задоволення свого приватного інтересу.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що у відносинах, які склалися між сторонами, відповідач висловив позицію щодо розв'язання сімейного спору, цей висновок в данному випадку не є рішенням субєкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності , а є одним із доказів у цивільній справі, оцінка якому буде надана під час розгляду цивільної справи.

Враховуючи викладене, а також те, що у спірних правовідносинах відповідач не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, а предметом судового захисту фактично є питання участі у вихованні сина того з батьків, хто проживає окремо від них, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції і, відповідно, не може вирішуватись адміністративним судом.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За вимогами п.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що постанову Франківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 року в справі № 465/4066/14-а слід скасувати та закрити провадження у справі.

Керуючись вимогами ст. ст. 157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Франківського районного суду м. Львова від 18 квітня 2016 року в справі № 465/4066/14-а - скасувати.

Провадження в справі № 465/4066/14-а за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 про скасування розпорядження - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Т. В. Онишкевич

В. П. Дякович

Ухвалу складено в повному обсязі 30 серпня 2016 року.