Справа № 203/219/16-а
Суддя: Казак С. Ю.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/219/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2016 Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

Головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Булеці А.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Коробова І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради про скасування рішення про відому в наданні житлової площі в гуртожитку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 15.10.1987 року працюючи в тресті «Дніпроміськбуд» йому на підставі спільного рішення адміністрації та об'єднаної профспілки тресту було видано ордер №750 від 15.10.1987 року на зайняття кімнати АДРЕСА_1. в 2005 році після зміни балансоутримувача та передачі гуртожитку до комунальної власності м.Дніпропетровська, він отримав новий ордер №9142 та в зв'язку з цим номер кімнати було змінено на НОМЕР_1, в якій він разом із сім'єю проживає з 1987 року по теперішній час. З 22.12.2008 року він перебуває на квартирному обліку в списку осіб, які користуються правом на отримання житла на загальних підставах. 09.06.2012 року його син ОСОБА_4 одружився на громадянці ОСОБА_5 та після одруження вони проживали однією сім'єю в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку. 29.07.2012 року у сина з невісткою народилась дитина. Наприкінці липня 2012 року він дізнався, що на їх поверсі рядом з його кімнатою звільнилась кімната. Знаючи, що ця кімната може бути продана, він самовільно зайняв останню, почав в ній проживати та сплачувати комунальні послуги. Реалізуючи право на поліпшення житлових умов він з лютого 2012 року неодноразово звертався до Дніпропетровської міської ради, районної ради та Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради з проханням надання його родині житлової площі в гуртожитку комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська. На виконання рішення виконкому Дніпропетровської міської ради №179 від 23.04.2013 року, він 22.07.2014 року повторно звернувся до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради з пакетом документів для надання його родині житлової площі в гуртожитку в зв'язку зі збільшенням складу родини. Після засідання комісії у надані житлової площі в гуртожитку йому було відмовлено, про що надіслано витяг з протоколу №13 від 18.12.2014 року. Вказане рішення він не оскаржував. В червні 2015 року він знов звернувся до відповідача з проханням переглянути рішення 2014 року в частині відмови йому та його родині в наданні додаткової площі в зв'язку із збільшенням складу родини. Але комісією з питань надання житлової площі в гуртожитках комунальної власності в черговий раз йому було відмовлено в поліпшенні житлових умов. В зв'язку з цим, позивач просив суд скасувати рішення Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, оформлене протоколом про відмову комісії з питань надання житлової площі в гуртожитках комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська №3 від 23.06.2015 року щодо відмови в наданні додаткового житлового приміщення його сім'ї за адресою: АДРЕСА_2

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, як таких, що не ґрунтуються на законі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач разом зі своєю сім'єю займає кімнату АДРЕСА_1, яка була надана позивачу в період його роботи в тресті «Дніпроміськбуд» на підставі спільного рішення адміністрації та об'єднаної профспілки тресту та ордеру №750 від 15.10.1987 року.

На теперішній час гуртожиток по АДРЕСА_2 перебуває у комунальній власності міста та передано на баланс Комунального підприємства «Жилсервіс-5».

Також сторонами не заперечувалось, що в липні 2012 року позивач самовільно зайняв кімнату НОМЕР_2 в зазначеному вище гуртожитку та неодноразово звертався до відповідача з приводу надання йому вказаної кімнати, як додаткової площі, в зв'язку зі збільшенням складу родини.

Рішенням комісії з питань надання житлової площі в гуртожитках комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська, оформленим протоколом №13 від 18.12.2014 року, позивачу було відмовлено в наданні кімнати в гуртожитку.

Вказане рішення останнім не оскаржувалося.

В червні 2016 року ОСОБА_3 повторно звернувся до відповідача з приводу надання йому та його сім'ї кімнати НОМЕР_2 в гуртожитку по АДРЕСА_2 та рішенням комісії з питань надання житлової площі в гуртожитках комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська, оформленим протоколом №3 від 23.06.2016 року, було залишено в силі попереднє рішення комісії (протокол №13 від 18.12.2014 року) з урахуванням встановленого законодавством порядку надання житлової площі та самовільного зайняття позивачем кімнати.

Відповідно до ст.5 ЖК УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад народних депутатів та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Відповідно до ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Компетенція виконавчих комітетів обласних, міських, районних рад у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду визначена в ст.ст.14,15 ЖК УРСР.

Стаття 31 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов наведені в ст.34 ЖК УРСР, згідно п.п.1,6 ч.1 якої встановлено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; які проживають у гуртожитках.

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно ст.36 ЖК УРСР облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до ст.ст.42,43 ЖК УРСР жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, в порядку черговості.

Аналогічні положення закріплені в «Правилах обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Української Ради професійних спілок №470 від 11.12.1984 року.

Питання щодо надання житлової площі в гуртожитках врегульовано нормами ст.ст.128,129 ЖК УРСР, Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №208 від 03.06.1986 року (що діяло на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення), Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та «Порядком надання житлової площі в гуртожитках комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська», затвердженим рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради №179 від 23.04.2013 року.

Звертаючись до суду з позовом позивач не навів, які саме положення діючого законодавства, підзаконних нормативних актів, що наведені вище, не було дотримано відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення, правові підстави, за яких він вважає, що має право на отримання іншої кімнати в гуртожитку.

В той час, як виходячи із фактичних обставин справи вбачається, що позивач, як особа, що в силу ст.34 ЖК УРСР потребує поліпшення житлових умов, має право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому ЖК УРСР.

Як зазначив сам позивач в своєму позові з 2008 року його було взято на квартирний облік у відповідному виконкомі районної ради та він перебуває у черзі на отримання житла.

Також суд враховує, що оскаржуваним рішенням було залишено в силі попереднє рішення комісії (протокол №13 від 18.12.2014 року) про відмову в наданні позивачу кімнати НОМЕР_2 в гуртожитку, яке ОСОБА_3 не оскаржувалось та є чинним.

А тому скасування рішення комісії від 23.06.2015 року, за наявності чинності попереднього рішення від 18.12.2014 року та за відсутності заявлення позивачем будь-яких додаткових вимог з цього питання, не буде мати правового значення.

В зв'язку з цим, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 за необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,6,11,71,160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради про скасування рішення про відому в наданні житлової площі в гуртожитку - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо останню не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя С.Ю.Казак