Справа № 404/3478/16-а
Суддя: Завгородній Є. В.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/3478/16-а
Номер провадження 2-а/404/1026/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року Кіровський районний суд міста Кіровограда у складі:

головуючого судді Завгороднього Є.В.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кіровського районного суду міста Кіровограда матеріали адміністративного позову ОСОБА_2 на постанову інспектора батальйону патрульної поліції в місті Кіровограді про визнання дій протиправними, скасування постанови, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з позовом до заявленого субєкта оскарження, в якому просить: визнати протиправними дії субєкта владних повноважень. Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 28 травня 2016 року про застосування щодо нього адміністративного стягнення у виді штрафу по обвинуваченню у вчиненні адміністративного проступку за ч. 1 ст. 126 КУпАП. В судовому засіданні позивач через незаконність постанови клопоче її скасувати, визнати такі дії інспектора протиправними та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки на момент перевірки він транспортним засобом не користувався. Поліс обовязкового страхування на момент перевірки мав, але не зміг його знайти. Крім того, поліцейським порушено процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності.

Представник відповідача наполягає на вчиненні позивачем адміністративного правопорушення.

Вивчивши зміст і підстави заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, доводи сторін, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини:

28 травня 2016 року, о 16 годині 30 хвилин, по вулиці Чміленка в місті Кіровограді, позивач керував транспортним засобом «Хонда CR-V» державний номерний знак НОМЕР_1, в зоні дії дорожнього знаку 3.1 «Рух заборонено», через що чим був зупинений працівником поліції, і на законну вимогу останнього, водій не предявив для перевірки поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У звязку з не наданням поліцейському полісу страхування, відносно позивача була винесена оскаржувана постанова за порушення водієм п.2.1. «г» ПДР. Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивачем до суду був поданий адміністративний позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. «а» п.2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. На підставі ст. 21 Закону України «Про обовязкове страхування власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов'язковим. Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону. Контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

В оскаржуваній постанові, текст якої повністю узгоджується з обставинами правопорушення, достовірно й неупереджено зафіксовані обставини проступку, які сам порушник в судовому засіданні особисто підтвердив, та доводиться за допомогою технічних засобів фіксування судового засідання, а саме, що: « він 28 травня 2016 року, по вулиці Чміленка, 61 в місті Кіровограді, керував транспортним засобом «Хонда CR-V» в зоні дії дорожнього знаку 3.1 «Рух заборонено», оскільки йому зателефонувала вагітна мати. Він не предявив для перевірки поліс (сертифікат) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів через те, що не зміг його знайти.» На пропозицію головуючого, позивач тричі повторював власні пояснення, тобто тричі в суді визнав себе винним. Вказані ним твердження суд визнає належним і допустимим доказом допущеного правопорушення того, що позивач на момент перевірки не мав при собі полісу обовязкового страхування, чим порушив п.2.1 «ґ» ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Правовий аналіз вищенаведених норм свідчить, що згідно законодавства України на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, водій транспортного засобу повинен мати при собі такий поліс та на вимогу працівника поліції пред'явити цей поліс для перевірки. Склад правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП є формальним, отже вчинення цього проступку вважається закінченим, з моменту відмови водія від предявлення такого полісу.

Посилання позивача на те, що працівник поліції має право вимагати предявити поліс лише при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Позивач і в суді не заперечує ту обставину, що він на вимогу працівника поліції не предявив поліс для перевірки. Будь-яких доказів наявності у нього, як у водія, при собі полісу, станом на момент перевірки, коли він керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, не надано. Допитаний в якості свідка ОСОБА_3 підтвердив, що 28.05.2016 року на момент перевірки, його син-позивач по справі, не зміг надати поліс обовязкового страхування. За таких умов оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, тому відсутні підстави для її скасування. Доводи порушника не спростовують висновків інспектора. Суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача.

Визначальною у цій справі є розбіжність часу між складанням постанови і оплатою страхового платежу.Так, відносно позивача 28 травня 2016 року о 16:30 годин винесли оскаржувану ним постанову через відсутність полісу. Надана в суд квитанція про внесення ОСОБА_2 страхового платежу по договору обовязкового страхування, зафіксувала час здійснення такої касової операції, а саме о 22 годині 09 хвилин 28 травня 2016 року. Таким чином суд не має віри припущенням позивача, що останній не знайшов поліс на момент перевірки, оскільки у нього договору обовязкового страхування не могло бути. Таким чином констатую, що станом на 16:30 годин 28.05.2016 року, позивач не надав поліцейському договору обовязкового страхування, а саму оплату по договору (вніс страховий платіж) здійснив тільки через шість годин після вчинення такого проступку.

В суді ОСОБА_2 також визнав, що він хвилювався за вагітну мати, тому визначив маршрут руху автомобіля по вулиці Чміленка в місті Кіровограді, де рух транспортних засобів заборонений. Вказане твердження повністю спростовує висловлене позивачем припущення про те, що на момент перевірки він автомобілем не керував.

З вказаної постанови убачається, що позивачу було роз'яснено положення ст.ст. 307, 308 КУпАП та права передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно ст.ст.287-289 КУпАП, була вручена копія постанови. Наявність таких обставини підтверджується підписом позивача у постанові, тобто право на захист не порушено. Європейський суд з прав людини в пункті 32, справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обовязкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи. Санкція ст. 122 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Тобто відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки передбачено право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальшу реалізацію прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій і рішень субєкта владних повноважень.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інстркції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Приведені норми чинного законодавства України дають підстави обґрунтовано вважати про те, що відповідач діяв у межах та у спосіб передбачені чинним законодавством України, а оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Враховуючи викладене, суд констатує відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог до інспектора про визнання неправомірною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Керуючись ст.ст. 158-163, 167, 171-2 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 про визнання протиправними дії інспектора батальйону патрульної поліції в місті Кіровограді ОСОБА_4, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Залишити без зміни постанову від 28 травня 2016 року в справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_5