Справа № 826/27102/15
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 серпня 2016 року № 826/27102/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електрокомплект ЛТД"
доДержавної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві
про скасування податкових повідомлень-рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електрокомплект ЛТД" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві про скасування податкових повідомлень - рішень від 23.06.2015 № , № .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Податкові зобов'язання позивачу нараховані за результатами документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах із ТОВ "Інтероптторг" за грудень 2014 року, з ТОВ "Ека строй плюс" за грудень 2014 року, з ТОВ "Металлсервіс Україна" за грудень 2014 року, з ТОВ "Сінтекс трейд" за грудень 2014 року, з ТОВ "Глобалхолдинг" за грудень 2014 року, з ДП "Ітон електрик" за січень 2015 року, з ПП "Осрам Україна" за січень 2015 року, з ПрАТ "ДКС Україна" за січень 2015 року. Підставою для нарахування податкових зобов'язань став висновок податкового органу про те, що реальність здійснення господарських відносин із контрагентами: ТОВ "Ека строй плюс", ТОВ "Металлсервіс Україна", ТОВ "Сінтекс трейд", ТОВ "Глобалхолдинг" документально не підтверджується, а, відтак, договори, укладені між позивачем та даними контрагентами були укладені без мети настання правових наслідків. Позивач, не погоджуючись з таким висновком податкового органу зазначає, що у період, який перевірявся, дійсно мав господарські правовідносини з контрагентами: ТОВ "Металлсервіс Україна", ТОВ "Сінтекс трейд", ТОВ "Глобалхолдинг" за договорами, які мали реальний характер, а документи бухгалтерського та податкового обліків за цими операціями були оформлені у відповідності до вимог податкового законодавства.

Представник позивача у судове засідання 23.02.2016 не прибув, подавши клопотання про розгляд справи без участі представника позивача в порядку письмового провадження.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду судової справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позову. Доводи відповідача викладені в письмових запереченнях аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки від 02.06.2015 № 478/26-54-22-02-10/34716409.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Під час судового розгляду справи, суд,

В С Т А Н О В И В:

В період з 19.05.2015 по 25.05.2015 Державною податковою інспекцією в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Електрокомплект ЛТД" з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах із ТОВ "Інтероптторг" за грудень 2014 року, з ТОВ "Ека строй плюс" за грудень 2014 року, з ТОВ "Металлсервіс Україна" за грудень 2014 року, з ТОВ "Сінтекс трейд" за грудень 2014 року, з ТОВ "Глобалхолдинг" за грудень 2014 року, з ДП "Ітон електрик" за січень 2015 року, з ПП "Осрам Україна" за січень 2015 року, з ПрАТ "ДКС Україна" за січень 2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 02.06.2015 № 478/26-54-22-02-10/34716409, яким встановлені порушення, зокрема:

- пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого за грудень 2014 року занижено податок на додану вартість в сумі 183 817,00 грн.;

- пунктів 138.2, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік у сумі 165 434,00 грн.

Рішенням Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 18.06.2015, за результатами розгляду заперечень до акта від 02.06.2015 № 478/26-54-22-02-10/34716409, висновок про виявленні порушення залишено без змін, а заперечення - без задоволення.

На підставі акта перевірки від 02.06.2015 № 478/26-54-22-02-10/34716409 відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення від 23.06.2015:

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 248 151,00 грн., у тому числі за основним платежем - 165 434,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 82 717,00 грн.;

- № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 275 726,00 грн., у тому числі за основним платежем - 183 817,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 91 909,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями від 23.06.2015 №, №, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, відповідно до статті 56 Податкового кодексу України.

Рішеннями Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 28.08.2015 №13223/10/26-15-10-08-16 та Державної фіскальної служби України від 05.11.2015 № 23581/6/99-99-10-01-04-25 залишено без змін податкові повідомлення - рішення від 23.06.2015 №, №, а скарги ТОВ "Електрокомплект ЛТД" - без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електрокомплект ЛТД", не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 23.06.2015 №, №, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернулося з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суть офіційного з'ясування всіх обставин у справі визначена в частинах четвертій та п'ятій статті 11 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин справи зобов'язує суд встановити обставини справи для забезпечення прийняття правосудного рішення, в тому числі незалежно від посилань чи доводів сторін.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, встановлено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9).

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Отже, об'єктом оподаткування можуть бути операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші операції платника податків, які відповідно до статті 185 Податкового кодексу України визначені як об'єкт оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до підпункту 2.5 пункту 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відтак, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами податкового кодексу України.

Пунктом 198.1 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

В пункті 200.3 статті 200 Податкового кодексу України зазначено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг, які відображені в податкових накладних, із метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Аналогічна позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011.

Зазначеним листом Вищого адміністративного суду України також визначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, при визначенні права платника податків на формування податкового кредиту та валових витрат судом має бути перевірено чи мали операції між платником податків та його контрагентами реальний товарний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та віддаленості контрагентів один від одного, подальше використання позивачем придбаної у зазначених контрагентів продукції та отриманих послуг, при цьому, суд має виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач поставив під сумнів господарські операції між ТОВ "Електрокомплект ЛТД" та контрагентами: ТОВ "Ека строй плюс", ТОВ "Металлсервіс Україна", ТОВ "Сінтекс трейд", ТОВ "Глобалхолдинг".

Суд встановив, що між ТОВ "Електрокомплект ЛТД" (покупець) та ТОВ "Ека строй плюс" (постачальник) було укладено договір поставки № 227 від 09.12.2014, згідно якого постачальник зобов'язується поставити, по заздалегідь погодженій з покупцем специфікації, а покупець прийняти та оплатити товар.

В розділі 3 договору зазначено, що умовами поставки є DDP - склад покупця м. Київ, вул. Фрунзе, 102 (Інкотермс 2010). Постачальник зобов'язується здійснити поставку в строки, погоджені сторонами. Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у відповідності з Інструкцією про порядок приймання товару за кількістю (П-6) та якістю (П-7) продукції виробничо-технічного призначення зі всіма змінами і доповненнями в частині, що не суперечить умовам даного договору.

Згідно із пунктом 4.1 розділу 4 договору, якість і комплектність товару повинна відповідати державним стандартам, технічним умовам, а також іншій документації, яка встановлює відповідні вимоги.

На підтвердження реальності та товарності фінансово - господарських взаємовідносин по даному договору позивачем надано копії наступних документів: видаткових накладних від 12.12.2014 №ТБ000000369, від 19.12.2014 №ТБ000000372, від 17.12.2014 №ТБ000000371, від 22.12.2014 №ТБ000000373, від 25.12.2014 №ТБ000000374, від 11.12.2014 №ТБ000000368, від 09.12.2014 №ТБ000000367, від 09.12.2014 №ТБ000000370; податкових накладних від 09.12.2014 №2, від 25.12.2014 №9, від 12.12.2014 №4, від 17.12.2014 № 6, від 22.12.2014 №8, від 15.12.2014 №5, від 11.12.2014 №3, від 19.12.2014 №7; карточку рахунку 631 за грудень 2014 року; товарно-транспортних накладних від 19.12.2014, від 12.12.2014, від 09.12.2014, від 15.12.2014, від 25.12.2014, від 11.12.2014, від 17.12.2014, від 22.12.2014.

Суд звертає увагу, що видаткові накладні містять лише підписи невстановлених осіб від постачальника та особи, яка отримала товар для ТОВ "Електрокомплект ЛТД", оскільки дані (ПІБ та посада), що дали б змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції відсутні, як і відсутні докази щодо отримання товару уповноваженою особою.

Крім того, товарно-транспортні накладні містять лише печатку ТОВ "Ека строй плюс", в той час, як підпис директора товариства - відсутній.

Крім цього, позивачем не надано доказів понесення витрат на придбання товару, оскільки суду не надано ані платіжні доручення про оплату товару, ані банківські виписки про перерахування коштів з рахунку ТОВ "Електрокомплект ЛТД" на рахунок ТОВ "Ека строй плюс" за поставку товару по даному договору.

Також, позивачем не надано, по-перше, Специфікації та їх погодження, хоча згідно пункту 1.1 розділу 1 договору поставки № 227 від 09.12.2014 поставка товару здійснюється саме по заздалегідь погодженій з покупцем специфікації, по-друге, докази, що поставлений товар відповідає державним стандартам, технічним умовам, а також іншій документації, яка встановлює відповідні вимоги, хоча така документація передбачена пунктом 4.1 розділу 4 договору.

Позивач також не надав суду доказів, що на момент укладання договору поставки № 227 від 09.12.2014 перевірив податкову правосуб'єктність ТОВ "Ека строй плюс" шляхом використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також офіційно оприлюднених даних реєстру платників податку на додану вартість та даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість, або на підставі відповідних документів наданих контрагентом.

Крім цього, позивачем не надано доказів використання придбаних товарів у власній господарській діяльності (наприклад, договори подальшої реалізації товарів).

Між ТОВ "Електрокомплект ЛТД" (покупець) та ТОВ "Металлсервіс Україна" (постачальник) було укладено договір поставки № 121 від 05.12.2014, згідно якого постачальник зобов'язується поставити, по заздалегідь погодженій з покупцем специфікації, а покупець прийняти та оплатити товар.

В розділі 3 договору зазначено, що умовами поставки є DDP - склад покупця м. Київ, вул. Фрунзе, 102 (Інкотермс 2010). Постачальник зобов'язується здійснити поставку в строки, погоджені сторонами. Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у відповідності з Інструкцією про порядок приймання товару за кількістю (П-6) та якістю (П-7) продукції виробничо-технічного призначення зі всіма змінами і доповненнями в частині, що не суперечить умовам даного договору.

Згідно із пунктом 4.1 розділу 4 договору, якість і комплектність товару повинна відповідати державним стандартам, технічним умовам, а також іншій документації, яка встановлює відповідні вимоги.

На підтвердження реальності та товарності фінансово - господарських взаємовідносин по даному договору позивачем надано копії наступних документів: видаткових накладних від 22.12.2014 №ТБ000000363, від 23.12.2014 №ТБ000000364, від 19.12.2014 №ТБ000000362, від 17.12.2014 №ТБ000000361, від 10.12.2014 №ТБ000000357, від 12.12.2014 №ТБ000000359, від 09.12.2014 №ТБ000000356, від 09.12.2014 №ТБ000000355, від 05.12.2014 №ТБ000000354, від 25.12.2014 №ТБ000000365, від 16.12.2014 №ТБ000000360, від 26.12.2014 №ТБ000000366, від 12.12.2014 №ТБ000000358; податкових накладних від 09.12.2014 №42, від 25.12.2014 №19, від 22.12.2014 №17, від 05.12.2014 №10, від 12.12.2014 №12, від 12.12.2014 №13, від 16.12.2014 №14, від 17.12.2014 №15, від 19.12.2014 № 16, від 23.12.2014 №18, від 26.12.2014 №20, від 10.12.2014 №11; карточку рахунку 631 за грудень 2014 року; товарно-транспортних накладних від 16.12.2014, від 26.12.2014, від 25.12.2014, від 19.12.2014, від 12.12.2014, від 17.12.2014, від 22.12.2014, від 09.12.2014, від 23.12.2014, від 05.12.2014, від 09.12.2014, від 10.12.2014, від 12.12.2014.

Суд звертає увагу, що видаткові накладні містять лише підписи невстановлених осіб від постачальника та особи, яка отримала товар для ТОВ "Електрокомплект ЛТД", оскільки дані (ПІБ та посада), що дали б змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції відсутні, як і відсутні докази щодо отримання товару уповноваженою особою.

Крім того, товарно-транспортні накладні містять лише печатку ТОВ "Металлсервіс Україна", в той час, як підпис директора товариства - відсутній.

Крім цього, позивачем не надано доказів понесення витрат на придбання товару, оскільки суду не надано ані платіжні доручення про оплату товару, ані банківські виписки про перерахування коштів з рахунку ТОВ "Електрокомплект ЛТД" на рахунок ТОВ "Металлсервіс Україна" за поставку товару по даному договору.

Також, позивачем не надано, по-перше, Специфікації та їх погодження, хоча згідно пункту 1.1 розділу 1 договору поставки № 121 від 05.12.2014 поставка товару здійснюється саме по заздалегідь погодженій з покупцем специфікації, по-друге, докази, що поставлений товар відповідає державним стандартам, технічним умовам, а також іншій документації, яка встановлює відповідні вимоги, хоча така документація передбачена пунктом 4.1 розділу 4 договору.

Позивач також не надав суду доказів, що на момент укладання договору поставки № 121 від 05.12.2014 перевірив податкову правосуб'єктність ТОВ "Металлсервіс Україна" шляхом використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також офіційно оприлюднених даних реєстру платників податку на додану вартість та даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість, або на підставі відповідних документів наданих контрагентом.

Крім цього, позивачем не надано доказів використання придбаних товарів у власній господарській діяльності (наприклад, договори подальшої реалізації товарів).

Між ТОВ "Електрокомплект ЛТД" (покупець) та ТОВ "Глобалхолдинг" (постачальник) було укладено договір поставки № 218 від 01.10.2014, згідно якого постачальник зобов'язується поставити, по заздалегідь погодженій з покупцем специфікації, а покупець прийняти та оплатити товар.

В розділі 3 договору зазначено, що умовами поставки є DDP - склад покупця м. Київ, вул. Фрунзе, 102 (Інкотермс 2010). Постачальник зобов'язується здійснити поставку в строки, погоджені сторонами. Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється у відповідності з Інструкцією про порядок приймання товару за кількістю (П-6) та якістю (П-7) продукції виробничо-технічного призначення зі всіма змінами і доповненнями в частині, що не суперечить умовам даного договору.

Згідно із пунктом 4.1 розділу 4 договору, якість і комплектність товару повинна відповідати державним стандартам, технічним умовам, а також іншій документації, яка встановлює відповідні вимоги.

На підтвердження реальності та товарності фінансово - господарських взаємовідносин по даному договору позивачем надано копії наступних документів: рахунків на оплату від 09.12.2014 №3263, №3262, від 08.12.2014 №3267, №3261, №3282, №3281, від 10.12.2014 №3264, №3265, №3266; видаткових накладних від 08.12.2014 №120251, №120152, №120151, №120225, від 10.12.2014 №120203, №120202, №120201, від 09.12.2014 №120175, №120176; податкових накладних від 08.12.2014 №251, №152, №151, №225, від 10.12.2014 №203, №202, №201, від 09.12.2014 №175, №176; карточку рахунку 631 за грудень 2014 року.

Суд звертає увагу, що рахунки на оплату та видаткові накладні містять лише підписи невстановлених осіб, а саме: особи, яка виписувала рахунки та особи, яка отримала товар для ТОВ "Електрокомплект ЛТД", оскільки дані (ПІБ та посада), що дали б змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції відсутні, як і відсутні докази щодо отримання товару уповноваженою особою.

Крім цього, позивачем не надано доказів понесення витрат на придбання товару, оскільки суду не надано ані платіжні доручення про оплату товару, ані банківські виписки про перерахування коштів з рахунку ТОВ "Електрокомплект ЛТД" на рахунок ТОВ "Глобалхолдинг" за поставку товару по даному договору.

Також, позивачем не надано, по-перше, Специфікації та їх погодження, хоча згідно пункту 1.1 розділу 1 договору поставки № 218 від 01.10.2014 поставка товару здійснюється саме по заздалегідь погодженій з покупцем специфікації, по-друге, докази, що поставлений товар відповідає державним стандартам, технічним умовам, а також іншій документації, яка встановлює відповідні вимоги, хоча така документація передбачена пунктом 4.1 розділу 4 договору.

Державна митна служба України в листі від 29.12.2010 р. N 11/2-10.16/17217-ЕП «Щодо Інкотермс 2010» інформувала, що Міжнародною торговою палатою прийняті Правила використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010 (далі - Інкотермс 2010), які вводяться в дію МТП з 01.01.2011. Інкотермс 2010 передбачено використання 11 торгових термінів. При цьому розподіл витрат між продавцем та покупцем на здійснення поставки товару на умовах EXW, FCA, FAS, FOB, CPT, CIP, CFR, CIF, DDP Інкотермс 2010 відповідає розподілу зазначених витрат при аналогічних умовах поставки згідно з Інкотермс 2000.

В розділі DDP - DELIVERED DUTY PAID (… named place of destination) Поставка зі сплатою мита (... назва місця призначення) офіційних правил Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів Інкотермс 2000 зазначено, що продавець зобов'язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару до названого місця призначення.

Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за № 128/2568 визначено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1 Правил № 363 встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Проте, позивачем не надано доказів щодо виконання ТОВ "Глобалхолдинг" умов договору стосовно поставки товару, оскільки суду не надано товарно-транспортні накладні по даним взаємовідносинам.

Позивач також не надав суду доказів, що на момент укладання договору поставки № 218 від 01.10.2014 перевірив податкову правосуб'єктність ТОВ "Глобалхолдинг" шляхом використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також офіційно оприлюднених даних реєстру платників податку на додану вартість та даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість, або на підставі відповідних документів наданих контрагентом.

Крім цього, позивачем не надано доказів використання придбаних товарів у власній господарській діяльності (наприклад, договори подальшої реалізації товарів).

Між ТОВ "Електрокомплект ЛТД" (покупець) та ТОВ "Сінтекс трейд" (постачальник) було укладено договір поставки № 266 від 01.10.2014, згідно якого постачальник зобов'язується поставляти та передати у власність покупця продукцію, визначену у п. 2.1 цього договору, а покупець прийняти та оплатити продукцію в асортименті, кількості та за цінами згідно рахунків та видаткових накладних.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 договору, найменування, одиниці виміру та загальна кількість продукції, що є предметом поставки за цим договором, її часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) визначаються у відповідному замовленні покупця або узгоджується сторонами у відповідних додатках.

Згідно із пунктом 3.1 розділу 3 договору, якість продукції, що передається, повинна відповідати вимогам законодавства України, постачальник зобов'язаний видати сертифікат якості на продукцію чи протокол випробувань продукції, який посвідчує відповідність названої продукції вимогам відповідних стандартів або технічних умов.

Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 розділу 5 договору, доставка продукції здійснюється транспортом сторони, зазначеної у відповідним чином узгодженому замовленні покупця. Адреса складу доставки зазначається покупцем у замовленні узгоджується сторонами. Одночасно з передачею кожної партії продукції постачальник передає покупцеві наступні документи: один оригінал екземпляр товарно-транспортної накладної чи/або накладної на відпуск товару; один оригінал екземпляр податкової накладної; один оригінал екземпляр рахунку-фактури на дану партію продукції.

На підтвердження реальності та товарності фінансово - господарських взаємовідносин по даному договору позивачем надано копії наступних документів: рахунків на оплату від 11.12.2014 №596, №595, від 10.12.2014 №594, №593, від 08.12.2014 №592, №591; видаткових накладних від 10.12.2014 №20112, №20212, від 08.12.2014 №15212, №17512, від 11.12.2014 №22512, №22612; податкових накладних від 10.12.2014 №201, №202, від 08.12.2014 №152, №175, від 11.12.2014 №225, №226; карточку рахунку 631 за грудень 2014 року; товарно-транспортних накладних від 08.12.2014, від 10.12.2014, від 11.12.2014.

Також, позивач надав копію договору від 25.12.2013 № 66 оренди нежилих приміщень за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 102 та акта від 01.01.2014 приймання - передачі за договором оренди нежилих приміщень № 66 від 25.12.2013.

Суд звертає увагу, що рахунки на оплату та видаткові накладні містять лише підписи невстановлених осіб, а саме: особи, яка виписувала рахунки та особи, яка отримала товар для ТОВ "Електрокомплект ЛТД", оскільки дані (ПІБ та посада), що дали б змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції відсутні, як і відсутні докази щодо отримання товару уповноваженою особою.

Крім цього, позивачем не надано доказів понесення витрат на придбання товару, оскільки суду не надано ані платіжні доручення про оплату товару, ані банківські виписки про перерахування коштів з рахунку ТОВ "Електрокомплект ЛТД" на рахунок ТОВ "Сінтекс трейд" за поставку товару по даному договору.

Також, позивачем не надано доказів замовлення покупцем (позивачем) продукції у ТОВ "Сінтекс трейд", погодження найменування, одиниці виміру та загальної кількості замовленої продукції; доказів, що поставлений товар відповідає вимогам законодавства України щодо відповідних стандартів або технічних умов, як це передбачено в пункті 3.1 розділу 3 договору; та не надано товарно-транспортних накладних чи/або накладних на відпуск товару, хоча даний вид документів визначений в пункті 5.2 розділу 5 договору.

Позивач також не надав суду доказів, що на момент укладання договору № 266 від 01.10.2014 перевірив податкову правосуб'єктність ТОВ "Сінтекс трейд" шляхом використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також офіційно оприлюднених даних реєстру платників податку на додану вартість та даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість, або на підставі відповідних документів наданих контрагентом.

Крім цього, позивачем не надано доказів використання придбаних товарів у власній господарській діяльності (наприклад, договори подальшої реалізації товарів).

З аналізу наданих позивачем документів щодо взаємовідносин із ТОВ "Ека строй плюс", ТОВ "Металлсервіс Україна", ТОВ "Глобалхолдинг", ТОВ "Сінтекс трейд" не можливо встановити реальність виконання господарських операцій, оскільки позивачем не надано суду документального підтвердження тих обставин та відносин, які супроводжують фактичне виконання такого роду операцій та у сукупності підтверджують їх реальне виконання, а тому і не доведено, що обумовлені правочинами послуги були надані саме цим контрагентом.

Таким чином, позивачем не спростовано належними доказами доводи податкового органу щодо відсутності фактичного здійснення вказаних господарських операцій.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням наведеного, керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі апеляційного оскарження постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Огурцов