Справа № 805/1443/16-а
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Волгіна Н.П.
Суддя-доповідач - Ханова Р.Ф.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року справа №805/1443/16-а

зал судового засідання № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р. Ф.

суддів: Василенко Л.А.

Гайдара А.В.

при секретарі

судового засідання Томах О.О.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача:Попова С.Г., діє на підставі дов. № 01/11-1325 від 06.11.15

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська»

на постанову Донецького окружного адміністративного суду

від 18 липня 2016 року

по адміністративній справі № 805/1443/16-а

за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська»

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - відповідач, підприємство) з вимогами про стягнення адміністративно - господарських санкцій за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році в розмірі 5079916,50 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно - господарських санкцій у розмірі 124965,95 грн. (а. с. 4-5).

Постановою суду першої інстанції від 18 липня 2016 року позов задоволено, стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невикористання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році, в сумі 5 079 916 гривень 50 копійок та пеню в сумі 124 965 гривень 95 копійок (а. с. 74-77).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити (а. с. 82-85).

В апеляційній скарзі відповідач посилається на положення частини 1 статті 17, статті 5 та частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 р. № 2694-ХІІ, та наголошує на тому, що при визначенні нормативу для працевлаштування інвалідів слід враховувати лише ту кількість робочих місць, які не пов'язані зі шкідливими, важкими та небезпечними умовами праці, що визначаються в порядку, встановленому законодавством України.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що підприємством протягом 2015 року не подавалися звіти 3-ПФ через відсутність на підприємстві вакансій, на яких можливо працевлаштування інвалідів.

Відповідач вважає, що підстави для стягнення адміністративно-господарських санкцій відсутні, адже позивачем у 2015 році не проводились перевірки з питань виконання роботодавцями нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до Порядку проведення перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю, затвердженого постановою КМУ № 70 від 31.01.2007 року.

Апеляційний розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до статті 41 КАС України.

Представник відповідача під час апеляційного провадження доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог статей 33-38 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» (), зареєстровано в якості юридичної особи 23 листопада 2001 року за № запису 1 000025, що здійснений 7 вересня 2004 року; місцезнаходження: 85310, Донецька обл., місто Покровськ, місто Родинське, вулиця Перемоги, будинок 9 (а. с. 36-38).

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів є юридичною особою публічного права, державною установою, , місцезнаходження: 87528, Донецька область, місто Маріуполь, вул. Серова, буд. 1А (а. с. 8-9).

Згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» за 2015 рік за формою № 10-ПІ, наданого до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу (осіб) становить 4559 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 132, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" становить 182 особи, фонд оплати праці штатних працівників складає 463186,80 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 101598 грн., сума адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів складає 5 079 900 грн. (а.с.6).

Підприємством також надано розрахунок суми адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2015 році та розрахунок суми пені на заборгованість адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2015 році (а.с.7).

У зв'язку із неотриманням від відповідача суми штрафних санкцій, зазначеної підприємством у звіті від 1 лютого 2016 року, та суми пені за несвоєчасну сплату (несплату) штрафу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Спірним питанням у даній справі є правомірність застосування до відповідача адміністративно - господарських санкцій за порушення нормативу створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та пені за порушення термінів сплати адміністративно - господарських санкцій.

З приводу викладеного суд зазначає наступне.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантії їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-ХІІ (далі - Закон № 875-ХІІ).

Частиною 1 статті 19 Закону № 875-XII встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до пункту 2 «Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

В свої апеляційній скарзі відповідач наполягає на тому, що при визначенні нормативу робочих місць слід враховувати лише ту кількість робочих місць, які не пов'язані з шкідливими та небезпечними умовами праці, що визначаються в порядку, встановленому законодавством.

Такий висновок є неприйнятним судом з огляду на чітко визначену у вищенаведених нормах матеріального права формулу, яка встановлює норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. Слід зазначити, що законодавство України встановлює рівні умови господарської діяльності для всіх підприємств щодо дотримання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, тому такий норматив має розраховуватися виходячи з середньооблікової чисельності штатних (тобто всіх без винятку) працівників, небезпечні умови праці які мають місце на підприємстві (позивач у справі) жодним чином не впливають на визначення нормативу робочих місць для інвалідів. Законодавець при встановлені нормативу робочих місць не запровадив особливостей зокрема для вугледобувних та вуглепереробних підприємств. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2016 року у справі № 21-6433а15.

Аналіз вищенаведених норм матеріального права та доводів відповідача з наданими суду документами свідчить про невиконання підприємством відповідача вимог Закону № 875-ХІІ та не створення необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 5 липня 2012 року № 5067-VI (далі Закон № 5067-VI) роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про, зокрема, попит на робочу силу (вакансії).

Інформацію про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за формою, затвердженою Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316, за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Заявник апеляційної скарги зазначає, що підприємством протягом 2015 року не подавалися звіти 3-ПФ через відсутність на підприємстві вакансій, на яких можливо працевлаштування інвалідів. З цього приводу колегія суддів зазначає, що ці вакансії не були створені на підприємстві, оскільки відповідач дійшов хибного висновку про визначення нормативу для працевлаштування інвалідів виходячи з кількості робочих місць, які не пов'язані зі шкідливими, важкими та небезпечними умовами праці, що й стало підставою для невиконання нормативу робочих місць для інвалідів та, як наслідок, для не звітування перед центром зайнятості про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Таким чином, обов'язком підприємства є створення робочих місць для інвалідів.

Колегія суддів вважає, що заявлені до стягнення санкції є адміністративно - господарськими, відтак на них розповсюджуються загальні засади відповідальності учасників господарських відносин, визначені у статтях 216-218, 238, 241 Господарського кодексу України, системний аналіз яких посвідчує підставу сплати за наявності складу правопорушення, склад якого у межах спірних правовідносин позивачем доведений.

Стосовно вимог позивача про стягнення пені у розмірі 124965,95 грн. колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 2 статті 20 Закону № 875-ХІІ пеня обчислюється, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Факт правопорушення, як підстава застосування адміністративно-господарських санкцій доводить правомірність застосування пені, як способу забезпечення цього зобов'язання.

Доводи заявника апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення адміністративно-господарських санкцій, оскільки, на його думку, факт правопорушення повинен бути встановлений перевіркою з питань виконання роботодавцями нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до Порядку проведення перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю, затвердженого постановою КМУ № 70 від 31.01.2007 року, є неприйнятними судом, оскільки факт господарського правопорушення встановлений безпосередньо звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» за 2015 рік за формою № 10-ПІ, а також доведений позивачем в межах розгляду даної справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення та постанови суду першої інстанції без змін відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 24, ст. 41, ст. 167, ст. 184, ч.1 ст. 195, ст. 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року у адміністративній справі № 805/1443/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року у адміністративній справі № 805/1443/16-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали проголошені у судовому засіданні 30 серпня 2016 року. Повний текст ухвали складений та підписаний у нарадчій кімнаті 30 серпня 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А. Василенко

А.В. Гайдар