Справа № 236/1121/16-а
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Саржевська І. В.
Суддя-доповідач - Ханова Раїса Федорівна
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року справа №236/1121/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

судді: Василенко Л.А.

Гайдара А.В.

при секретарі

судового засіданні Томах О.О.

за участю:

від позивача ОСОБА_4 - особисто

від відповідача Сологуб О.П. - за дов. від 29.08.2016 р. №8124/02

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Краснолиманського міського суду Донецької області

від 19 липня 2016 року

по адміністративній

справі № 236/1121/16-а (суддя Саржевська І.В. )

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області

Cтруктурного підрозділу «Краснолиманське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця»

про зобов'язання провести перерахунок пенсії, взявши за основу заробітну плату з 01.11.1991р.по 31.10.1996р. включно та виплатити недоотримані гроші,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - позивач у справі) звернулась з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області (надалі управління, перший відповідач у справі) та Структурного підрозділу «Краснолиманське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі локомотивне депо, другий відповідач у справі) про зобов'язання локомотивного депо видати вірну довідку про заробітну плату з 01.11.1991 року по 31.10.1996 року та зобов'язанні управління здійснити перерахунок її пенсії, виходячи із заробітної плати з 01.11.1991 року по 31 жовтня 1996 року виключно та виплатити їй недоотриману суму пенсії (а.с.1-4).

При звернені до суду позивачем порушені правила підвідомчості, встановлені ч. 2 ст. 3 та ч. 2 ст.17 КАС України, та виключної предметної підсудності, встановлені п.4 ч.1 ст. 18 цього кодексу, внаслідок чого позов надійшов до Донецького окружного адміністративного суду, який, в частині позовних вимог до другого відповідача закрив провадження у справі, а в частині позовних вимог до першого відповідача справу ухвалою суду від 07.04.2016р. передав до Краснолиманського міського суду Донецької області за правилами п.3 ч.1, ч.6, ч.7 ст. 22 КАС України, який вирішив спір по суті постановою від 19 липня 2016р.(а.с.40-41, 97-99).

Предметом апеляційного перегляду є саме ця постанова, якою суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні позову, з посиланням на законність дій першого відповідача у відмові позивачу у перерахунку пенсії, з посиланням на те, що надана до перерахунку довідка не відповідає вимогам пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій вона посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та зобов'язати управління здійснити нарахування та перерахунок пенсії за 60 місяців, передбачених законодавством України та виплатити не донараховану суму пенсії за період з листопада 1991 року по жовтень 1996 року, тобто за 19 років. Одночасно, позивач в апеляційній скарзі просить стягнути на її користь моральну та матеріальну шкоду за усі 19 років в 15 тис. грн.(а. с. 106-108).

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на положення статті 235 КЗпП України, затвердженого Законом від 10 грудня 1971 року №322-8, статті 50 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991року №1788-12, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-4.

Позивач під час апеляційного провадження доводи апеляційної скарги підтримує. Представник першого відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції без змін. Представник другого відповідача надав клопотання через канцелярію суду про розгляд справи без його участі, яке задоволене судом.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку управління, отримує пенсію за віком за заявою від 18 жовтня 1996 року № 215, 23 березня 2015 року звернулась до управління із заявою про перерахунок пенсії за віком, за 60 місяців, визначивши період для обчислення пенсії з 1 листопада 1991 року по 31 жовтня 1996 року, поклавши в основу перерахунку довідку локомотивного депо № 316 від 23 червня 2016 року, видану на виконання рішення суду у цивільній справі (а.с.72, 80).

Заступником начальника управління, за участю двох головних спеціалістів відділу з призначення пенсій 14 квітня 2015 року прийнято рішення № 23 про відмову позивачу в перерахунку пенсії по заробітній платі. Повноважень зазначених осіб, щодо прийняття рішення управлінням не надано та під час судових проваджень не доведено. За положенням про Управління єдиною особою, що здійснює представницькі функції є начальник управління, відтак це рішення органу є прийнятим з перевищенням компетенції, що доводить його протиправність.

Самостійний вибір позивачем середньомісячного заробітку для обчислення пенсії врегульований частинами першою та другою статті 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції Закону №854-4 від 22.05.2003р.), положеннями якої встановлений загальний порядок визначення середньомісячного заробітку для обчислення пенсій, за якою середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією.

З огляду на застосування цієї норми право на обрання позивачем 60 місяців підряд з 01.11.1991 року по 31.10.1996 року не є спірним між сторонами.

Наступним, другим реченням частини першої статті 65 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року (саме такий період має місце у межах спірних відносин), враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку.

Наданою позивачем до управління довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії від 23 червня 2016 року № 316, визначені нараховані суми за кожен із місяців з 01.11.1991 р. по 31.12.1992р. У якості підстави видачі довідки зазначені особисті рахунки з 1993-1996 роки та рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13.06.2016 року з 01.11.1991 по 31.12 1992 року (а. с. 72,118).

Ухвалою Краснилиманського міського суду Донецької області про виправлення описки від 13 червня 2016 року у справі №236/1077/13-ц, виправлено допущену описку в мотивувальній та резолютивній частині рішення суду від 27 червня 2013 року по справі за позовом позивача до Державного підприємства «Донецька залізниця», про зобов'язання надати довідку про заробітну плату для перерахунку пенсії, зобов'язано це підприємство видати позивачу довідку про заробітну плату для обчислення пенсії помісячно за період з 01.11.1991 року по 31.12.1992 року виходячи з встановленого рішенням Слов'янського міського суду від 16 грудня 1992 року розміру середньої заробітної плати.

Саме цим судовим рішенням, яке вступило в закону силу 26 грудня 1992 року, позивача було поновлено на посаді техніка технолога локомотивного депо станції «Красний Лиман», з виплатою на її користь заробітної плати за період з 13 січня 1990 року по 16 грудня 1992 року, відповідно до статті 235 КЗпП України (а.с.15-17).

З огляду на тривалу неможливість локомотивного депо самостійно розбити виплачену суму по місяцям, позивач змушена була звернутися до суду, рішенням якого стягнута на її користь сума заробітної плати за час вимушеного прогулу розбита помісячно та зобов'язано підприємство надати довідку із помісячною розбивкою, для надання її управлінню, з метою реалізації права позивача на належне пенсійне забезпечення.

Рішення суду щодо надання довідки виконано, що посвідчується долученими до матеріалів справи двома її копіями довідки №316 від 23.06.2016 року (а.с.72,80).

Колегія суддів зазначає, що єдиною підставою для відмови позивачу у перерахунку пенсії за наведеною довідкою є її невідповідність, на думку управління, погоджену судом першої інстанції, встановлене ним вимогам, а саме, включення заробітної вплати за необхідний для перерахунку пенсії період з 01.11.1991 р. по 31.12.1992 р. на підставі рішення суду та характер самої виплати, який управління та суд першої інстанції вважає компенсаційними.

Оцінюючи спірні обставини, суд дійшов висновку про їх помилковість та невідповідність нормам матеріального права.

По - перше, виплата заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до статті 235 КЗпП України не є компенсаційною. Відповідно до цієї норми вона стягнута як заробітна плата, про що зазначено безпосередньо у рішенні народного суду м. Слов'янська Донецької області від 10 грудня 1992 року, зазначена обставина встановлена судовим рішенням у цивільній справі не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, за правилами частини першої статті 72 КАС України. Таким чином, у межах спірних відносин мають місце підстави, які звільнені від доказування.

Висновок суду першої інстанції про те, що виплачена позивачеві заробітна плата за час вимушеного прогулу є разовою компенсацію, з огляду на лист локомотивного депо від 29.06.2016р., у якому наведене посилання на Інструкцію зі статистики заробітної плати, затверджену наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за 3114/8713), колегія суддів вважає неприйнятним, з огляду на невідповідність нормам матеріального права, а саме статті 235 КЗпП України та положенням наведеної Інструкції, яка не передбачає віднесення виплаченого середньомісячного заробітку до разових компенсаційних виплат. Правова природа таких виплат не є, і ніколи не була компенсаційною. В самому рішенні суду про поновлення позивача на роботі зазначено, про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Суд першої інстанції оцінюючи правовий характер виплат нехтував положенням судового рішення, не зважаючи на його обов'язковий характер на користь позиції локомотивного депо, що доводить факт грубого порушення судом норм як матеріального, так і процесуального права.

Стосовно несплати із стягнутою на користь позивача суми заробітної плати за час вимушеного прогулу, колегія суду зазначає, що згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в пункті 6 Постанови №13 від 24.12.1999р. 2Поо практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тобто, другий відповідач, у будь-якому випадку, впродовж усього часу існування спірних правовідносин, зобов'язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори. Посилання відповідачів на несплату страхових внесків із виплаченої суми є безпідставним.

Стосовно висновків суду першої інстанції, щодо невідповідності довідки №316 від 23.06.2016р, встановленим вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846), (надалі Порядку).

Управління та суд першої інстанції посилаються на невідповідність довідки п. 7 Поряду, колегія суддів зазначає, що у Порядку п'ять розділів, жоден із яких не утримує в собі пункту сьомого, тобто такий пункт взагалі відсутній, що доводить безпідставність посилання судом першої інстанції на положення пункту якого не існує.

Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на іншій встановлені Розділом 2 Порядку, пунктом 2.1 якого визначені документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, серед них пунктом 3 встановлено, що для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 1,3 до Положення).

За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року (додаток 1).

Локомотивним депо складена довідка за Додатком 1, виплата заробітної плати за час вимушеного прогулу на підставі рішення суду, у будь-якому випадку відображається в особистому рахунку особи, якій здійснена виплата, у межах спірних відносин позивача у справі. Судове рішення було підставою виплати, а підставою видачі довідки є особистий рахунок, незалежно від підстави нарахування та виплати заробітної плати.

Стосовно нарахування страхових внесків до Пенсійного фонду України, слід зазначити, що їх нарахування здійснюється в загальному порядку, незалежно від підстав виплати заробітної плати. Питання нарахування та виплати страхових внесків до Пенсійного фонду України впродовж 1991-1992 років стосувалось виключно роботодавця, а не робітника.

Положення частини другої статті 65 Закону України №1058, передбачають, що у разі відсутності відомостей, зокрема, про заробітну плату у системі персоніфікованого обліку подаються документи про нараховану заробітну плату, видані в установленому законодавством порядку.

З огляду на наведене, всі необхідні відомості надана позивачем довідка в собі утримує, підстави для перерахунку пенсії з моменту її надання є наявними. Оскільки довідка надана для перерахунку 23 березня 2015 року, належний розгляд цього питання перейшов у площину судового спору та остаточно довідка видана локомотивним депо 9другим відповідачем у справі) 23 червня 2016 року, до суду позивач звернулась 9 березня 2016 року, з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, з моменту звернення до управління, колегія суддів визнає поважними причини пропуску строку звернення до суду.

Що стосується вимог про перерахунок пенсії з моменту її призначення, зазначена вимога унеможливлює вирішення цього питання з огляду на те, що доказів звернення до управління та надання відповідно довідки позивачем не доведено.

Маральна та матеріальна шкода заявлена під час апеляційного провадження задоволенню не підлягає, з огляду на нез'явлення цих вимог під час пред'явлення позову та встановлені частиною першої статті 195 КАС України межі апеляційного перегляду.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення.

Стосовно вимог позивача про повернення судового збору у розмірі 1102 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, позивачем сплачений судовий збір у розмірі 151 грн. 20 коп. згідно квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» Краматорська філія від 09.03.2016 р. (а.с.2), а також на виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року, позивачем доплачений судовий збір в розмірі 951 грн. 20 коп. згідно квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» Краматорська філія (а.с.25). Отже позивачем за подання адміністративного позову, у якому заявлено дві немайнові вимоги сплачено судовий збір на загальну суму 1102 грн. 40 коп. Оскільки, судом апеляційної інстанції позов задоволений частково, з урахуванням положень частини 3 статті 94 КАС України, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 24, ч. 3 ст. 94, ст. 99, ст. 100, ст. 106, ст. 108, ст. 195, ст. 196, п.3 ч.1 ст. 198, п.1,3,4 ст. 202, ст. 207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 липня 2016 року у справі № 236/1121/16-а - задовольнити частково.

Постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 19 липня 2016 року у справі № 236/1121/16-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_4 строків звернення до суду із позовною заявою від 09.03.2016 р. №781/16.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області, Структурного підрозділу «Краснолиманське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» про зобов'язання провести перерахунок пенсії, взявши за основу заробітну плату з - 1.11.1991 року по 31.10.1996 року включно та виплатити недоотримані гроші задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області провести перерахунок пенсії за віком ОСОБА_4 з 1 квітня 2015 року на підставі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, виданої Структурним підрозділом «Краснолиманське локомотивне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» №316 від 23.06.2016 року, за період з - 1.11.1991 року по 31.10.1996 року включно.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять копійок).

Вступна та резолютивна частини постанови складені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 30 серпня 2016 року. Повний текст постанови складений та підписаний у нарадчій кімнаті 30 серпня 2016 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А. Василенко

А.В. Гайдар