Справа № 826/4791/15
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 серпня 2016 року 08:55 №826/4791/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кобилянського К.М., суддів Федорчука А.Б. та Мазур А.С. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особи без самостійних вимог на предмет позовуМіністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 1) ОСОБА_3 2) ОСОБА_4
провизнання дій протиправними та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, треті особи без самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_3, ОСОБА_4, у якому просить суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 23.05.2016):

1) визнати протиправними дії Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України з приводу надання погодження ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо можливого зменшення протипожежного розриву до 3,2 м до стіни сусіднього цегляного житлового індивідуального двоповерхового будинку (третьої категорії пожежної безпеки) за адресою: АДРЕСА_1, під час будівництва індивідуального житлового будинку 1-ої категорії пожежної безпеки за адресою: АДРЕСА_2, доведеного до відома заявників листами Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 20.03.2013 №7/18-15939 та від 07.02.2014 №7/18-1502;

2) визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.02.2014 оформлене листом заступника міністра Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.02.2014 №7/18-1502 виданим за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про надання згоди на зменшення протипожежного розриву до 3,2 м до стіни сусіднього будинку незакінченого будівництвом - цегляного житлового індивідуального двоповерхового будинку (третьої категорії пожежної безпеки) за адресою: АДРЕСА_1 під час будівництва індивідуального житлового будинку 1-ої категорії пожежної безпеки за адресою: АДРЕСА_2, на засіданні секції «Містобудування і архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів» науково-технічної ради Мінрегіону України (протокол № 2 питання 5).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.03.2016 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24042015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2015 у справі №826/4791/15 - скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для нового розгляду справи.

Суд, під час письмового розгляду справи встановив, що оскаржуване позивачем рішення, яке викладене в листі від 20.03.2013 та, яким Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України повідомило ОСОБА_5 про результати розгляду його заяви має №7/18-4146, а не №7/18-15939, оскільки рішення, яке викладене в листі під №7/18-15939 від 09.10.2013, по змісту є відповіддю Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на звернення прокуратури Одеської області від 27.09.2013 №05/3-669-12.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства протиправно задоволено звернення ОСОБА_3 щодо можливого зменшення протипожежного розриву до 3,2 м, до стіни житлового будинку ОСОБА_1 та прийнято, відповідне, рішення, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Представники третіх осіб в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що оскаржуване рішення є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а позивачем не доведено обставин, на які він посилається у позові.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, а суміжним користувачем та власником земельної ділянки площею 0,0976 га за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_5

Розпорядженням Приморської районної адміністрації ОМР №819 надано дозвіл громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на отримання містобудівних умов та обмежень з розміщення індивідуального житлового будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2.

13.03.2013 ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 звернулися до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України із заявою, в якій просили розглянути можливість та погодити зменшення протипожежного розриву до 3,2 метри до стіни сусіднього незакінченого будівництвом об'єкту - цегляного житлового індивідуального двоповерхового будинку (ІІІ категорії пожежної безпеки) за адресою: АДРЕСА_1, під час будівництва індивідуального житлового будинку 1 категорії пожежної безпеки (залізобетонний каркас та цегляні стіни, 2 поверховий з цокольним та технічним поверхами) за адресою: АДРЕСА_2.

Листом №7/18-4146 від 20.03.2013 Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України повідомило ОСОБА_5, що за наслідками розгляду зазначеної заяви на засіданні секції «Містобудування та архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів» Науково-технічної ради Мінрегіону 20.03.2013 вирішено: враховуючи погодження Головного Управління Держтехногенбезпеки в Одеській області (лист від 11.03.2013 №03-03/957) та згоду мешканців суміжних ділянок, як виняток, вважати за можливе зменшення протипожежного розриву до 3,2 м до стіни сусіднього об'єкту незакінченого будівництва - цегляного житлового індивідуального двоповерхового будинку (ІІІ категорії пожежної безпеки) за адресою АДРЕСА_1 під час будівництва індивідуального житлового будинку 1-ої категорії пожежної безпеки за адресою: АДРЕСА_2 за умови виконання компенсуючих заходів, розроблених ТОВ «Перша інженерна компанія».

Крім того, Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України розглянуто звернення Прокуратури Одеської області від 27.09.2013 №05/3-669-12 щодо обґрунтованості рішення секції «Містобудування та архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів» Науково-технічної ради Мінрегіону, у відповідь на яке повідомлено, що на засіданні секцій вирішено: враховуючи обговорення та те, що за результатами перевірки Прокуратурою Одеської області, які зазначені у листі від 27.09.2013 №05/3-669-12, на підставі копії договору дарування земельної ділянки від 21.10.2010 та копії Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.06.2013, що підтверджують підставу виникнення права власності громадянина ОСОБА_1 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, встановлено, що громадянами ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у матеріалах звернення до Мінрегіону від 13.03.2013 подані неправдиві відомості щодо згоди суміжних землекористувачів на зменшення протипожежного розриву між будинками АДРЕСА_1, чим порушені вимоги статті 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», скасувати рішення секції «Містобудування та архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів» Науково-технічної ради Мінрегіону від 20.03.2013 (питання 11 витягу з протоколу №3) та відкликати лист Мінрегіону від 20.03.2013 №7/18-4146.

На засіданні секції «Містобудування та архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів» Науково-технічної ради Мінрегіону від 05.02.2014 щодо розгляду питання 5. Про розгляд звернення гр. ОСОБА_3 від 05.02.2014 щодо скасування рішення секції «Містобудування та архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів» та «Організація ціноутворення та економіки будівництва» Науково-технічної ради Мінрегіону (протокол №16 питання 8 від 09.10.2013) щодо скасування рішення секції «Містобудування та архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів» Науково-технічної ради Мінрегіону від 20.03.2013 (протоколу №3 питання 11) та відкликання листів Мінрегіону від 09.10.2013 №7/18-15939 та №7/18-15931 вирішили: враховуючи підсумки обговорення та зважаючи на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2013 у справі №522/1940/13-ц, яке 31.12.2013 набрало законної сили, ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2014 у справі №522/1940/13-ц про роз'яснення рішення суду та про виправлення описки призупинити дію рішення секції «Містобудування та архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів» Науково-технічної ради Мінрегіону (протокол №16 питання 8 від 09.10.2013) щодо скасування рішення секції «Містобудування та архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів» Науково-технічної ради Мін регіону від 20.03.2013 (протоколу №3 питання 11) та відкликання листа Мінрегіону від 20.03.2013 №7/18-4146, а також листів Мінрегіону України від 09.10.2013 №7/18-15939 та №7/18-15131 до набрання законної сили ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 05.02.2014 у справі №522/1940/13-ц про роз'яснення рішення суду та про виправлення описки.

Листом від 07.02.2014 №7/18-1502 Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України повідомило ОСОБА_3 про результати розгляду його звернення від 05 лютого 2014 року та надало витяг з протоколу №2 засідання секції від 05.02.2014.

Позивач не погоджуючись із діями відповідача, щодо надання погодження ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо можливого зменшення протипожежного розриву до 3,2 м до стіни сусіднього цегляного житлового індивідуального двоповерхового будинку (третьої категорії пожежної безпеки) за адресою: АДРЕСА_1, під час будівництва індивідуального житлового будинку 1-ої категорії пожежної безпеки за адресою: АДРЕСА_2, доведеного до відома заявників листами Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 20.03.2013 №7/18-4146 та від 07.02.2014 №7/18-1502 та з рішенням відповідача від 05.02.2014 оформлене листом заступника міністра Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.02.2014 №7/18-1502, звернулось до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України з приводу надання погодження ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо можливого зменшення протипожежного розриву до 3,2 м до стіни сусіднього цегляного житлового індивідуального двоповерхового будинку (третьої категорії пожежної безпеки) за адресою: АДРЕСА_1, під час будівництва індивідуального житлового будинку 1-ої категорії пожежної безпеки за адресою: АДРЕСА_2, доведеного до відома заявників листом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 20.03.2013 №7/18-4146, суд зазначає наступне.

Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (Мінрегіон України), відповідно до пункту 1 Положення про Мінрегіон України, затвердженого Указом Президента України від 31.05.2011 №633/2011, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України. Мінрегіон України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної житлової політики і політики у сфері будівництва, архітектури, містобудування та житлово-комунального господарства.

Згідно пункту 3 Положення основними завданнями Мінрегіону України є, зокрема, формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах: будівництва, архітектури, містобудування, промисловості будівельних матеріалів, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів.

У пункті 4 Положення передбачено, що Мінрегіон України відповідно до покладених до нього завдань затверджує будівельні норми, здійснює, повноваження центрального органу виконавчої влади з нормування у будівництві, стандартизації стосовно організації розроблення, схвалення, прийняття, перегляду та зміни національних стандартів у галузі будівництва і промисловості будівельних матеріалів.

Постійно діючим дорадчим органом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, який утворений з метою розгляду наукових рекомендацій та пропозицій щодо визначення основних напрямів у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сфері будівництва, архітектури, містобудування, промисловості будівельних матеріалів, житлово-комунального господарства, житлової політики, удосконалення територіальної організації влади, адміністративно-територіального устрою, розвитку місцевого самоврядування, благоустрою населених пунктів, квітково-декоративного насінництва та розсадництва, поводження з побутовими відходами, поховання, обговорення найважливіших програм та проблем, а також рекомендацій щодо використання та впровадження новітніх досягнень вітчизняної та зарубіжної науки, наукових та науково-технічних розробок, схвалення до погодження проектів нормативно-правових актів, нормативних документів є Науково-технічна рада Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі - НТР).

Відповідно до підпунктів 1.3, 1.4 пункту 1 Положення про науково-технічну раду Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого наказом Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23.09.2011 №208 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 14 червня 2012 року №308), НТР проводить свою роботу на основі колегіальності у формі колективного обговорення, обміну думками та ділової критики. Рішення НТР виробляється її членами колективно з урахуванням останніх досягнень науки і техніки та використанням знань і досвіду провідних спеціалістів, науковців, які запрошуються на засідання НТР або залучаються до її роботи як експерти.

Відповідно до пункту 3.5 Положення №208 у складі НТР постійно діє секція містобудування та архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів.

Робота секцій НТР регламентується Положенням про секції науково-технічної ради Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23.09.2011 №308 (далі - Положення №308), відповідно до підпунктів 4.1, 4.2, 4.5 пункту 4 даного положення, формою роботи секцій НТР є засідання. Дату, час та місце проведення засідань секцій НТР визначають керівники секцій. Рішення з питань, які розглядаються на засіданні секції НТР, приймаються простою більшістю голосів у присутності більше половини складу членів секції НТР. Протоколи засідань секцій НТР підписуються керівником (у разі відсутності - заступником керівника секції НТР) та секретарем відповідної секції НТР і зберігаються у секретаря секції НТР.

Згідно підпунктів 4.6, 4.7 пункту 4 Положення №308 для обговорення на засіданні секції НТР та схвалення питань, які стосуються декількох структурних підрозділів Міністерства, проводяться спільні засідання секцій НТР. Протоколи спільних засідань секцій НТР підписуються керівниками (у разі відсутності - заступниками керівників секції НТР) та секретарями відповідних секцій НТР, і їх оригінали зберігаються у кожного секретаря секцій НТР.

Згідно підпункту 4.8 пункту 4 Положення №308 питання, які позитивно розглянуті на засіданні секції НТР, вносяться на розгляд засідання НТР або оформлюються рішенням НТР у робочому порядку.

Закон України «Про будівельні норми» визначає правові та організаційні засади розроблення, погодження, затвердження, реєстрації і застосування будівельних норм.

Виходячи із положень статті 5 Закону України «Про будівельні норми» Мінрегіон України належить до суб'єктів нормування у будівництві.

Як передбачено частиною 5 статті 10 Закону України «Про будівельні норми», обґрунтовані відхилення від будівельних норм, що забезпечують дотримання встановлених вимог безпеки у спосіб, не передбачений будівельними нормами, можуть бути погоджені суб'єктом нормування відповідно до встановленого ним порядку.

При цьому, відповідно до підпункту 3.2 пункту 3 Порядку погодження в Міністерстві регіонального розвитку та будівництва обґрунтованих відхилень від діючих будівельних норм у проектній документації при проектуванні та внесенні змін у проектну документацію об'єктів промислової забудови та інженерно-транспортної інфраструктури, затвердженого наказом Мінрегіонбуду від 04.07.2008 №301 (надалі також Порядок погодження відхилень від ДБН) остаточне рішення щодо погодження обґрунтованих відхилень від діючих будівельних норм у проектній документації приймається і підписується заступником Міністра відповідно до розподілу обов'язків. В особливо складних випадках, за рекомендацією засідання Секції та за рішенням заступника Міністра відповідно до розподілу обов'язків, питання може бути винесено на розгляд президії Науково-технічної ради Мінрегіонбуду. Після прийняття рішення щодо можливості проектування та внесення змін у проектну документацію Об'єкта Мінрегіонбуд повідомляє про це листом автора звернення. Якщо це рішення негативне, Мінрегіонбуд листом повідомляє про причини відмови у погодженні.

Також, згідно підпунктом 3.7 пунктом 3 Порядку розгляду в Міністерстві регіонального розвитку та будівництва звернень щодо відхилень від діючих державних будівельних норм, що забезпечують дотримання встановлених вимог безпеки у спосіб, не передбачений будівельними нормами, затвердженого наказом Мінрегіонбуду України від 22.07.2010 №275 (далі також - Порядок розгляду відхилень від ДБН) остаточне рішення щодо погодження обґрунтованих відхилень від діючих державних будівельних норм у проектній документації оформлюється листом Мінрегіонбуду за підписом Міністра або заступника Міністра відповідно до розподілу обов'язків.

Відповідно до підпункту 3.3 пункту 3 Порядку погодження відхилень від ДБН, п.3.10 Порядку розгляду відхилень від ДБН прийняті Мінрегіонбудом рішення враховуються Замовником при розробленні проектної документації або внесенні в неї змін та надаються разом з проектною документацією службам державного підприємства «Укрдержбудекспертизи» при проведенні комплексної державної експертизи проектної документації Об'єкта.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що лист від 20.03.2013 №7/18-4146 Мінрегіону України за підписом заступника міністра, виданий за результатами розгляду заяви щодо погодження відхилень від будівельних норм, є рішенням суб'єкта владних повноважень, оскільки створює правові наслідки для конкретних фізичних і юридичних осіб, породжує у них певні права та обов'язки, є правовим актом індивідуальної дії.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.03.2016 №К/800/42140/15 (826/4791/15).

Як вже зазначалось, 13.03.2013 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України звернулись ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 із заявою про розгляд можливості та погодження зменшення протипожежного розриву до 3,2 м. до стіни сусіднього житлового індивідуального двоповерхового будинку (ІІІ категорії пожежної безпеки), за адресою: АДРЕСА_1 під час будівництва індивідуального житлового будинку 1 категорії пожежної безпеки (залізобетонний каркас та цегляні стіни, 2 поверховий з цокольним та технічним поверхами) за адресою: АДРЕСА_2.

Так, за наслідками розгляду звернення, рішенням Мінрегіону, оформленим листом від 20.03.2013 №7/18-4146 згідно протоколу №3 засідання секції «Містобудування і архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів» науково-технічної ради Мінрегіону від 20.03.2013 вирішено: враховуючи погодження ГУ Держтехногенбезпеки в Одеській області (лист від 11.03.2013 03-03/957) та згоду мешканців сусідніх земельних ділянок, як виняток, вважати за можливе зменшення протипожежного розриву до 3,2 м до стіни сусіднього об'єкту незакінченого будівництва - цегляного житлового індивідуального двоповерхового будинку (III категорії пожежної безпеки) за адресою АДРЕСА_1 під час будівництва індивідуального житлового будинку 1-ої категорії пожежної безпеки за адресою: АДРЕСА_2 за умови виконання компенсуючих заходів, розроблених ТОВ «Перша інженерна компанія», про що отримано відповідного листа Мінрегіону від 20.03.2013.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2015 №826/14586/15, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного суду міста Києва від 02.02.2016 №826/14586/15, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Згідно із приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Відповідно до статті 129 Конституції України одним із основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду. З конституційною нормою кореспондуються приписи статей 7, 14 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є, зокрема, обов'язковість судових рішень, що набрали законної сили.

Отже, судовим рішенням в адміністративній справі №826/14586/15, яке набрало законної сили, встановлено, що зазначені в рішенні Мінрегіону від 20.03.2013 №7/18-4146 компенсуючі заходи були проведені третіми особами, що підтверджується Висновком Державного науково-дослідного інституту будівельних конструкцій, в якому вказано, що на основі візуального обстеження, що було проведено 14 березня 2014 року, встановлено, що будинок двоповерховий з цокольним та технічним поверхами висотою 12,8 м, а також вказано, що стіна по осі 10 будинку відповідає вимогам розділу 2 та 4 ДБН В.1.1.7 до протипожежної стіни першого типу та встановлено висновком, що за результатами обстеження згідно ДБН В.1.1.7 стіна по осі 10 будинку протипожежного типу. Таким чином, Мельниками вже збудований будинок з протипожежною стіною, яку було виконано забудовниками згідно погоджувального листа Мінрегіону від 20.03.2013 року.

В силу приписів статей 72, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України обставини які встановлені в постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2015 №826/14586/15 не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.1. Порядку розгляду в Мінрегіонбуді звернень щодо відхилень від діючих державних будівельних норм, затвердженого наказами Мінрегіонбуду від та від 22.07.2010 №275 передбачено, що у разі необхідності отримання погодження обґрунтованого відхилення від чинних державних будівельних норм (далі - відхилення) зацікавлені організації звертаються листом до Мінрегіонбуду, у якому детально викладаються причини та обставини, через які неможливо (значно ускладнено) виконання конкретних вимог діючих будівельних норм, та надаються обґрунтовані пропозиції щодо можливих відхилень від них.

Звернення щодо відхилення від діючих будівельних норм не розглядаються у разі зниження встановлених вимог безпеки до простору життя та життєдіяльності людини (п. 2.2) - факт розгляду звернення забудовників та надання відповідачем погодження у березні 2013 року свідчить про відсутність зниження встановлених вимог безпеки до простору життя та життєдіяльності людини.

У листі наводяться (додаються) основні технічні характеристики об'єкта, а також обґрунтування прийнятих проектних рішень щодо параметрів та необхідності (доцільності) такого будівництва, які забезпечують дотримання встановлених норм безпеки до простору життя та життєдіяльності людини у спосіб, не передбачений державними будівельними території яких передбачається таке будівництво, а також відповідними територіальними наглядовими органами (п. 2.3).

До листа додаються містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки, технічні умови щодо інженерного забезпечення об'єкта, завдання на проектування (п. 2.4).

До звернення також можуть додаватись інші підтверджуючі документи та матеріали: передпроектні роботи, розрахунки, результати випробувань і досліджень, рішень-аналогів, технічні свідоцтва тощо (п. 2.5).

Відтак, вказаним положенням не наводяться в якості обов'язкових умов при зверненні про надання погодження - надання згоди мешканців суміжних ділянок, на що, у свою чергу, посилається позивач, в якості підстави для визнання протиправності дій відповідача під час задоволення звернення третьої особи.

Пунктом 6 статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», визначено, що проектна документація на будівництво об'єктів не вимагає узгодження державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, юридичними особами, створеними такими органами.

Так, з урахуванням приписів зазначеного Закону немає необхідності отримувати розпорядження Приморської районної адміністрації про узгодження проектної документації на будівництво, а також, Закон не передбачає узгоджень проектних рішень з будівництва об'єкту з суміжними землекористувачами.

До того ж ОСОБА_6 та ОСОБА_1 є подружжям, у зв'язку з чим, згідно статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, що узгоджується з приписами статті 89 Земельного кодексу України, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки подружжя.

Тобто земельна ділянка належала, як ОСОБА_6, так і ОСОБА_1 ще до укладення договору дарування. На схемі генплану проектованого житлового будинку є власноручний підпис ОСОБА_6, підтверджений Головою ЖБТ «Морське» ОСОБА_7 та скріплений печаткою. ОСОБА_6 надаючи згоду, діяла в інтересах сім'ї, що випливає зі змісту статті 65 Сімейного кодексу України.

Відтак, в даному випадку наявність або відсутність згоди суміжних землекористувачів жодним чином не впливає на можливість застосування будівельно-технічних рішень.

Отже, суд приходить до висновку, що матеріали справи спростовують доводи позивача про протиправність дій відповідача з приводу надання погодження ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 щодо можливого зменшення протипожежного розриву до 3,2 м до стіни сусіднього цегляного житлового індивідуального двоповерхового будинку (третьої категорії пожежної безпеки) за адресою: АДРЕСА_1, під час будівництва індивідуального житлового будинку 1-ої категорії пожежної безпеки за адресою: АДРЕСА_2, доведеного до відома заявників листами Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 20.03.2013 №7/18-4146.

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.02.2014 оформлене листом заступника міністра Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.02.2014 №7/18-1502 виданим за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про надання згоди на зменшення протипожежного розриву до 3,2 м до стіни сусіднього будинку незакінченого будівництвом - цегляного житлового індивідуального двоповерхового будинку (третьої категорії пожежної безпеки) за адресою: АДРЕСА_1 під час будівництва індивідуального житлового будинку 1-ої категорії пожежної безпеки за адресою: АДРЕСА_2, на засіданні секції «Містобудування і архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів» науково-технічної ради Мінрегіону України (протокол № 2 питання 5), суд зазначає наступне.

Зі змісту оскаржуваного листа від 07.02.2014 №7/18-1502 (а.с. 25 Т.I) видно, що даний лист не був виданий ОСОБА_3 за результатами розгляду його заяви про надання згоди на зменшення протипожежного розриву до 3,2 м до стіни сусіднього будинку незакінченого будівництвом - цегляного житлового індивідуального двоповерхового будинку (третьої категорії пожежної безпеки) за адресою: АДРЕСА_1 під час будівництва індивідуального житлового будинку 1-ої категорії пожежної безпеки за адресою: АДРЕСА_2.

В листі від 07.02.2014 №7/18-1502 чітко прописано, що Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України надає відповідь за результатами звернення ОСОБА_3 від 05.02.2014 щодо скасування рішення секції «Містобудування та архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів» та «Організація ціноутворення та економіки будівництва» Науково-технічної ради Мінрегіону (протокол №16 питання 8 від 09.10.2013) щодо скасування рішення секції «Містобудування та архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів» Науково-технічної ради Мінрегіону від 20.03.2013 (протоколу №3 питання 11) та відкликання листів Мінрегіону від 09.10.2013 №7/18-15939 та №7/18-15931.

Окрім того, суд наголошує, що даний лист адресований виключно ОСОБА_3

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Як вбачається з наведеної правової норми, рішення суб'єкта владних повноважень можуть бути виражені у формі нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії.

Поняття нормативно-правового акта та акта індивідуальної дії в Кодексі адміністративного судочинства України не врегульовані, а тому при визначення цих понять слід звернутися до загальних понять права.

Так, нормативно-правовий акт - це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово; акт індивідуальної дії - виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації його повноважень, які породжують права та обов'язки у того суб'єкта, якому вони адресовані.

Визначальною ознакою як нормативно-правового акта так і акта індивідуальної дії є обов'язковість його приписів для відповідного суб'єкта (кола суб'єктів), дотримання яких забезпечується правовими механізмами.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Позивач стверджує, що оскаржуваний лист порушує його особисті права та законні інтереси, так як направлений на зменшення протипожежного розриву до 3,2 м до стіни його цегляного житлового індивідуального двоповерхового будинку (третьої категорії пожежної безпеки) за адресою: АДРЕСА_1.

У той же час суд звертає увагу, що оскаржуваний лист не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС України.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2016 №826/23026/15.

Лист Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.02.2014 №7/18-1502 не встановлює будь-яких зобов'язань та не змінює права позивача, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії, носить інформативний характер, оскільки не тягне за собою юридичних наслідків, а тому не порушує прав та інтересів позивача.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.02.2014 оформлене листом заступника міністра Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.02.2014 №7/18-1502 виданим за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про надання згоди на зменшення протипожежного розриву до 3,2 м до стіни сусіднього будинку незакінченого будівництвом - цегляного житлового індивідуального двоповерхового будинку (третьої категорії пожежної безпеки) за адресою: АДРЕСА_1 під час будівництва індивідуального житлового будинку 1-ої категорії пожежної безпеки за адресою: АДРЕСА_2, на засіданні секції «Містобудування і архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів» науково-технічної ради Мінрегіону України (протокол № 2 питання 5) є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Судові витрати присудженню не підлягають.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя К.М. Кобилянський

Судді А.С. Мазур

А.Б. Федорчук