Справа № 826/28176/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

до

Ковельської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області

про

визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.09.2015 року № 000246321

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки ПАТ «Укрнафта» здійснювало розрахунок сум акцизного податку з реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів відповідно до податкового законодавства, при цьому, вартість підакцизних товарів отриманих від здійснення оптової торгівлі не підлягають оподаткуванню акцизним податком, оскільки останні були реалізовані з метою їх подальшого комерційного використання покупцем у своїй господарській діяльності, що було проігноровано відповідачем при прийнятті спірного рішення, чим порушені права та законні інтереси позивача. Також, Позивач звернув увагу на те, що сума штрафних санкцій, визначена відповідачем у розмірі 50 % від суми нарахованого податку, не відповідає вимогам пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, оскільки на даний час відсутні обставини наявності узгоджених податкових зобов’язань за іншими податковими повідомленнями-рішеннями. Крім того, окремо наголосив на тому, що відповідачем камеральна перевірка проведена з порушенням правил та процедур, що встановлюються податковим законодавством для такого виду перевірок.

Представник Відповідача подав суду письмові заперечення проти позову, в яких просив Суд відмовити в його задоволенні, наголошуючи на правомірності спірного податкового повідомлення-рішення, з підстав встановлення в ході камеральної перевірки поданої позивачем податкової звітності з акцизного податку за червень 2015 року, заниження останнім суми акцизного податку, який підлягає сплаті до бюджету за червень 2015 року, що і стало підставою для його прийняття. Також, просив суд розглянути справу за відсутності уповноваженого представника.

Відповідно до частини 4 статті 122, частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

За результатами здійснення господарської діяльності ПАТ «Укрнафта» 19.07.2015 року подано до Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області Декларацію з акцизного податку разом із додатком № 6 «Розрахунок суми акцизного податку з реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів» за червень 2015 року. Місцезнаходження пункту продажу – АЗС 02/017, смт. Шацьк, вул. 50 років Перемоги, 89 а.

У графі 4 Розрахунку суми акцизного податку з реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, позивачем задекларована вартість підакцизних товарів (з ПДВ), що реалізовані у роздрібній торгівельній мережі для комерційного використання (на АЗС): бензини моторні – 224732,75 грн., інші нафтопродукти – 316471,42 грн., паливо моторне альтернативне – 400,00 грн.

Розрахунок загальної суми податкових зобов’язань з акцизного податку за ставкою 5% здійснювався без врахування вказаних вище сум.

Співробітниками Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у декларації з реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів ПАТ «Укрнафта» за червень 2015 року.

За результатом перевірки складено акт від 11.08.2015 року № 64/15/00135390 (надалі – Акт перевірки).

Не погоджуюсь з висновками Акта перевірки, Позивачем подано Відповідачу заперечення на Акт перевірки, за результатом розгляду яких, Відповідачем 26.08.2015 року складено Висновок про розгляд заперечень на акт перевірки від 11.08.2015р. №64/15/00135390, яким залишено без змін Акт перевірки.

Вважаючи спірне податкове повідомлення-рішення Відповідача від 09.09.2015 року № 000246321 протиправним, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним Позовом про його скасування.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі-Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов’язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов’язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 14.1.4. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Згідно підпункту 212.1.11. пункту 212.1. статті 212 Кодексу, платником акцизного податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

При цьому, за приписами підпункту 14.1.212. пункту 14.1. статті 14 Кодексу, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів – це продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1. статті 213, підпункту 214.1.4 пункту 214.1 статті 214 Кодексу, об’єктом оподаткування є операції з реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів; базою оподаткування є вартість підакцизних товарів (з ПДВ), що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу.

На думку Відповідача, обов’язок зі сплати акцизного податку виникає в особи, яка безпосередньо здійснює відпуск нафтопродуктів з колонок через мережу заправних комплексів споживачам, незалежно від умов продажу та форми розрахунків під час здійснення операції. При цьому, відповідач посилається на положення ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять», яким визначено поняття роздрібна торгівля та вказує на те, що через мережу АЗС здійснюється саме роздрібний продаж нафтопродуктів кінцевим споживачам, оскільки останні не мають на меті подальший перепродаж таких нафтопродуктів.

Так, відповідно до ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять» роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності у сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві й надавання йому торговельних послуг. Торговельна послуга передбачає здійснення додаткової діяльності суб'єкта господарювання у сфері роздрібної й оптової торгівлі із надання допомоги покупцям у здійсненні договору купівлі-продажу товарів, їх доставляння й використовування.

Згідно частин 1 та 2 статті 698 Цивільного кодексу України, за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його.

Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним.

Аналіз наведених норм та понять свідчить про те, що операція з реалізації суб’єктом господарювання підакцизних товарів є об’єктом оподаткування акцизним збором в розумінні підпункту 213.1.9. пункту 213.1. статті 213 Кодексу у тому разі, коли суб’єктом здійснюється продаж підакцизних товарів безпосередньо громадянам або іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання.

При цьому, формою податкової декларації (Додаток № 6) затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 23.01.2015 року № 14, передбачено декларування вартості реалізації товарів для комерційного використання.

В такому випадку слід виходити з наступного.

Порядок здійснення господарської комерційної діяльності (підприємництва) регламентується нормами Господарського кодексу України.

Так, відповідно до положень статті 42 Господарського кодексу України підприємництво – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб’єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто, з наведеного вбачається, що комерційне використання може передбачати не лише придбання певною особою підакцизних товарів, визначених підпунктом 215.3.4. пункту 215.3. статті 215 Кодексу, з метою подальшої реалізації, але й придбання для використання їх у господарській діяльності визначеного суб’єкта підприємництва з метою, крім іншого, отримання прибутку.

Суд звертає увагу, що підпунктом 4.5 пункту 4 ДСТУ 4303:2004 визначено поняття «оптова торгівля» - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачу через роздрібну торгівлю, або для виробничого споживання та надання пов’язаних із цим послуг.

Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 265 Господарського кодексу України сторонами договору поставки можуть бути тільки суб’єкти господарської діяльності.

Відпуск підакцизних товарів суб’єктами господарювання за попередніми договорами поставки узгоджується з приписами абзацу 1 підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Кодексу, якою встановлено, що реалізація підакцизних товарів (продукції) – це будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що при наявності договорів поставок з суб’єктами господарювання з оплатою постачання в безготівковому порядку або у готівковому порядку через касу підприємства та подальшим отриманням пального на АЗС з використанням спеціальних жетонів, чеків тощо, законодавчо обґрунтованих підстав для оподаткування таких продажів акцизним податком у роздрібній торгівельній мережі не виникає.

У спірних правовідносинах судом встановлено що між Позивачем (Постачальник), з однієї сторони, та ТОВ «ВТФ «Авіас» (Покупець), з іншої сторони, укладено договір поставки від 01.11.2004 року № 26-1341в-АЗС на поставку пального на умовах EXW через АЗС.

Також, Позивачем, з однієї сторони, та з ТОВ «ВТФ «Авіас», з іншої сторони, укладено додаткову угоду № 11 від 01.07.2013 року до вищезазначеного договору, відповідно до якої товар поставляється покупцю по паливним карткам та скретч-карткам.

При цьому, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців одним із видів діяльності ТОВ «ВТФ «Авіас» є роздрібна торгівля пальним (основний).

Факт реалізації пального у перевіряємий період саме ТОВ «ВТФ «Авіас» підтверджується актами приймання-передачі товару №2 та №3 від 30.06.2015, копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивачем надано суду реєстр податкових накладних по АЗС 02/17 з 01.06.2015 року по 30.06.2015 року, які видані за операціями з поставки нафтопродуктів іншим суб’єктам підприємницької діяльності, а також фіскальний звіт за результатами діяльності позивача протягом червня 2015 року. Відомості з наведеного реєстру відповідачем не спростовані, а також не доведено придбання нафтопродуктів вказаними суб’єктами господарювання без мети їх використання у своїй підприємницькій діяльності.

Враховуючи, що Позивачем у перевіряємий період провадились операції, серед іншого, з реалізації пального для комерційного призначення суб’єктам господарської діяльності, що відображено у додатку 6 до декларації з акцизного податку за червень 2015 року, висновок податкового органу про порушення ПАТ «Укрнафта» статті 213, статті 214, підпункту 215.3.4 пункту 215.3. статті 215 та статті 216 Кодексу є необґрунтованим, що вказує на протиправність прийнятого на його підставі спірного податкового повідомлення-рішення.

Відносно доводів Позивача щодо протиправності нарахування штрафних санкцій, слід зазначити, що в силу наведених вище висновків суду про відсутність у Позивача податкового обов’язку в контексті спірних правовідносин, відсутні підстави для застосування до позивача штрафних санкцій.

Крім того, спірним податковим повідомленням-рішенням на Позивача накладено штраф у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, у той час, як відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що податкове зобов’язання з акцизного податку визначено податковим органом повторно, а відтак не доведено і правомірності нарахування штрафних санкцій у розмірі 50% від суми податкового зобов’язання.

Судом встановлено, що камеральна перевірка даних, задекларованих у декларації з реалізації суб’єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів ПАТ «Укрнафта» за червень 2015 року, проведена відповідачем з порушенням норм Кодексу, зважаючи на наступне.

Відповідно до підпункту 75.1.1. пункту 75.1. статті 75 Кодексу, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Отже, під час проведення камеральної перевірки контролюючий орган не може використовувати документи первинного обліку платника податків, проводити вивчення та оцінку укладених таким платником податків угод, оскільки дані про укладення зазначених угод не відображаються у податковій звітності.

Виходячи з наведеного, Суд погоджується з доводами Позивача, що під час проведення камеральної перевірки Контролюючий орган не міг встановити, що Позивачем проведено роздрібну реалізацію підакцизних товарів кінцевому споживачу замість реалізації підакцизних товарів для комерційного призначення, оскільки встановлення такого факту потребує дослідження первинних бухгалтерських документів, що неможливо під час проведення камеральної перевірки.

Вищенаведене в сукупності свідчить про протиправність висновків та дій відповідача, відповідно, спірне податкове повідомлення-рішення від 09.09.2015 року № 000246321 є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Усупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, належним чином не виконав покладений на нього обов’язок щодо доказування правомірності прийняття ним спірного рішення, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

3. Стягнути з Ковельської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» судові витрати в сумі 1218,00 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук