Справа № 813/2667/15
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 р. Справа № 876/6959/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Чопко Ю.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.06.2015 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування фінансових санкцій, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 фізична особа-підприємець 22.05.2015року звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 29.04.2015 №, визнати протиправною та скасувати вимогу від 29.04.2015 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 29.04.2015 №.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю виставлення оспорюваного податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, оскільки позивач використовував куплені верстат для заточки, трансформатор та рейси залізнодорожні для здійснення господарської діяльності, відтак позивач правовірно відніс витрати на їх придбання до складу валових витрат.

Оскаржуваною постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.06.2015 року - позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що за наслідками проведеної перевірки з'ясовано факти, за якими платник податку як фізична особа-підприємець, перебуваючи на загальній системі оподаткування не мав права включати до складу витрат витрати на придбання рейсів залізнодорожніх б/у у кількості 110 м/п по ціні 300,00 грн (без ПДВ) та витрати за 2014 рік включив вартість придбаних верстата для заточки б/у в кількості 1 шт по ціні 32 000,00 грн (без ПДВ), трансформатора в кількості 1 шт по ціні 18 000,00 грн (без ПДВ), який придбаний у БВП "Строитель Плюс" відповідно до накладної №15 від 10.03.2014), просить у задоволенні позову відмовити .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_1 у витрати за 2014 рік включив вартість придбаних верстата для заточки б/у в кількості 1 шт по ціні 32 000,00 грн. (без ПДВ), трансформатора в кількості 1 шт. по ціні 18 000,00 грн. (без ПДВ), який придбаний у БВП "Строитель Плюс" відповідно до накладної №15 від 10.03.2014 та рейси залізно дорожні б/у у кількості 110 м/п по ціні 300,00 грн. (без ПДВ), придбаний у РП "Кримське курортно-туристичне агенство" відповідно до накладної №27 від 27.06.2014.

Суд вважає, що дані витрати на купівлю верстата для заточки, трансформатора та залізнодорожніх рейсів, в даному випадку, це витрати на придбання основних засобів, оскільки такі придбані з метою здійснення безпосередньо основного виду господарської - обробки деревини, яку здійснює позивач, повністю відносяться до загальновиробничих витрат та ці витрати є складовою витрат операційної діяльності. Враховуючи наведене, суд вважає, що твердження податкового органу про те, що позивач не мав права включати до складу витрат витрати на придбання рейсів залізнодорожніх б/у у кількості 110 м/п по ціні 300,00 грн. (без ПДВ), придбаних у РП "Кримське курортно-туристичне агенство» є необґрунтованими, отже підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 29.04.2015 №.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Стрийською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 по 31.12.2014.

За результатами вищевказаної перевірки складено акт від 17.04.2015 №795/17-03/НОМЕР_1, яким встановлено порушення:- п.п.14.1.138 п. 14.1 ст. 14, п.138.1 ст. 138, п.п. 138.8.2 п.138.8 ст. 138, п.п. 139.1.5 п.139.1 ст. 139, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139, п.144.1 ст. 144, п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями) у результаті чого занижено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся на суму 16 705,98 грн., в т.ч. за 2013 рік на суму 2 945,12 грн., за 2014 рік на суму 13 760,86 грн.; - п.4 ч.1 ст. 4, п.3 ч.1 ст. 7, ч.11 ст. 8, абз.3 ч.8 ст. 9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування " (із внесеними змінами та доповненнями) у результаті чого визначено суму податкового зобов'язання по єдиному внеску з чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся на суму 21 632,65 грн., в т.ч. за 2013 рік в сумі 6 813,00 грн., за 2014 рік в сумі 14 819,65 грн.

На підставі акта перевірки 17.04.2015 №795/17-03/НОМЕР_1 Стрийською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення від 29.04.2015 №, яким збільшено податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 25 058, 97 грн, в т.ч. за основним платежем - 16 705,98 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 8352,99 грн, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 29.04.2015 №Ф- зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 21 632,69 грн та прийнято рішення від 29.04.2015 № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 1422,29 грн.

Судом встановлено, що під час проведення перевірки податковим органом встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за 2013 рік задекларовано дохід від здійснення підприємницької діяльності в сумі 7233,55 грн, за 2014 рік задекларовано чистий дохід від здійснення підприємницької діяльності в сумі 14 658,48 грн. Проте в результаті допущених порушень платником податку по завищенню валових витрат, чистий оподатковуваний дохід за 2013 рік становить 26 867,67 грн., за 2014 - 106 397,48 грн. Таким чином ФОП ОСОБА_1 занижено чистий оподатковуваний дохід на 111373,12 грн, чим порушено п.4 ч.1 ст. 4, п.3 ч.1 ст. 7, ч.11 ст. 8, абз.3 ч.8 ст. 9 Закону Україн від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (із внесеними змінами та доповненнями), яке призвело до заниження та недоплати єдиного внеску за 2013 рік в розмірі 6 813,00 грн, за 2014 рік в розмірі - 14 819,65 грн. Відповідно до акта перевірки податковий орган вважає, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець, перебуваючи на загальній системі оподаткування не мав права включати до складу витрат витрати на придбання рейсів желізнодорожніх б/у у кількості 110 м/п по ціні 300,00 грн (без ПДВ), придбаний у РП "Кримське курортно-туристичне агенство".

Вирішуючи спір, суд виходив з наступного.

Відповідно до Цивільного кодексу України суб'єктів цивільних правовідносин поділено на дві категорії - юридичні та фізичні особи. І виходячи з цього за фізичною особою законодавством закріплено право приватної власності на все майно (як рухоме так і нерухоме), яким така фізична особа володіє, користується і розпоряджається. Незалежно від того, який статус у подальшому фізична особа обере для себе (підприємницької або незалежної професійної), суб'єктом права приватної власності виступає саме фізична особа, а не підприємець. Не передбачено і законодавчих підстав вважати майно, що перебуває у приватній власності фізичної особи, основним фондами суб'єкта господарювання, якщо такий громадянин зареєструється підприємцем. Використання власного майна для здійснення, зокрема, підприємницької діяльності є одним із способів розпорядження майном фізичної особи.

Відповідно до ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України.

Цивільним законодавством, відповідно і Цивільним кодексом України, регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Приписами ч. 2 ст. 1 Цивільного кодексу України регламентовано, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, до податкових відносин цивільне законодавство не застосовується, при цьому, норми цивільного законодавства не містять обмежень щодо права власності фізичної особи, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Окрім того, враховуючи пріоритетність застосування нормативно-правових актів, то застосування положень будь-яких інших актів можливе виключно в частині, що не суперечить положенням Податкового кодексу України.

Так, за змістом пп. 14.1.139 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент фіксування позивачем купівлі рейсів желізнодорожніх у податковому обліку) термін "особа" для цілей розділу V цього Кодексу, вживається в такому значенні: фізична особа (громадянин України, іноземець та особа без громадянства), яка здійснює діяльність, що належить згідно із законодавством до підприємницької (крім фізичних осіб, що знаходяться на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва відповідно до законодавства), та/або ввозить товари на митну територію України.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, врегульовано статтею 177 Податкового кодексу України, у відповідності до пункту 177.2 якої об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Водночас під господарською діяльністю, за змістом ст. 3 Господарського кодексу України, розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

У розумінні пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Розділом III Податкового кодексу України врегульовано відносини у сфері справляння податку на прибуток підприємств, відповідно і порядок визначення витрат та їх склад, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування з цього податку.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що норми податкового законодавства України визначають однакові права та обов'язки як для юридичних, так і для фізичних осіб платників податку.

Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Основні засоби, відповідно до пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 2500 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 2500 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Як слідує із системного аналізу ст. 52 Цивільного кодексу України, суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення. Також вказаний суб'єкт господарювання проводить діяльність без формування статутного та інших фондів.

Відтак, чинне законодавство не передбачає відокремлення майна, яке використовується суб'єктом господарювання-фізичною особою для здійснення підприємницької діяльності, із загальної маси майна, яке належить цій фізичній особі.

З акта перевірки судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у витрати за 2014 рік включив вартість придбаних верстата для заточки б/у в кількості 1 шт по ціні 32 000,00 грн (без ПДВ), трансформатора в кількості 1 шт по ціні 18 000,00 грн (без ПДВ), який придбаний у БВП "Строитель Плюс" відповідно до накладної №15 від 10.03.2014 та рейси залізнодорожні б/у у кількості 110 м/п по ціні 300,00 грн (без ПДВ), придбаний у РП "Кримське курортно-туристичне агенство" відповідно до накладної №27 від 27.06.2014.

Суд вважає, що дані витрати на купівлю верстата для заточки, трансформатора та залізнодорожніх рейсів, в даному випадку, це витрати на придбання основних засобів, оскільки такі придбані з метою здійснення безпосередньо основного виду господарської - обробки деревини, яку здійснює позивач, повністю відносяться до загальновиробничих витрат та ці витрати є складовою витрат операційної діяльності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що твердження податкового органу про те, що позивач не мав права включати до складу витрат витрати на придбання рейсів залізнодорожніх б/у у кількості 110 м/п по ціні 300,00 грн (без ПДВ), придбаних у РП "Кримське курортно-туристичне агенство" є необґрунтованими, отже підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області від 29.04.2015 №.

Це саме стосується і визначення відповідачем заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 21 632,69 грн, оскільки така визначена відповідачем за наслідками допущених, на думку податкового органу, описаних вище порушень по завищенню валових витрат. Оскільки суд прийшов до висновку, що позивачем правомірно включено до складу валових витрат витрати на купівлю верстата для заточки, трансформатора та желізнодорожніх рейсів та підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення, отже також підлягає скасуванню вимога про сплату боргу (недоїмки) від 29.04.2015 №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 29.04.2015 №. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним рішень. При зазначених обставинах, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області - залишити без задоволення.

постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.06.2015 року у справі № 813/2667/15 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар