Справа № 2а-16217/11/2670
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2016-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2016 року м. Київ К/9991/52112/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: Стародуб О.П. (доповідач), Олексієнко М.М., Пасічник С.С.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 22.12.2011р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2012р. у справі за його позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання нечинним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним рішення відповідача від 31.08.2011р. №8 про відмову у визнанні його учасником бойових дій, зобов`язання визнати його учасником бойових дій та надати відповідне посвідчення.
Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 22.12.2011р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2012р., у задоволенні позову відмовлено.
З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалені судами рішення та прийняти нове про задоволення позову.
Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Так, відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються, зокрема, учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994р. №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено Перелік держав і періодів бойових дій на їх території.
В ході розгляду справи судами встановлено, що в період з лютого 1987 року по червень 1992 року позивач проходив дійсну військову службу на офіцерських посадах в військовій частині НОМЕР_1 внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ СРСР.
Згідно архівної довідки Центрального архіву ГУВВ МВС України від 28.01.2010р. №3/35-55, по архівним документам військової частини НОМЕР_1 встановлено, що позивач перебував у службових відрядженнях для виконання службово-бойових завдань, охорони громадського порядку при надзвичайних обставинах в республіках Закавказзя в періоди: з 29.02.1988р. (наказ № 53 від 01.03.1988р.) по 31.03.1988р. (наказ № 79 від 31.03.1988р.) в м. Баку Азербайджанської РСР; з 15.05.1988р. (наказ № 117 від 16.05.1988р.) по 13.06.1988р. (наказ № 141 від 13.06.1988р.) в м. Єреван Вірменської РСР; з 16.09.1988р. (наказ № 224 від 19.09.1988р.) по 09.10.1988р. (наказ № 244 від 10.10.1988р.) у Вірменській та Азербайджанській РСР; з 19.11.1988р. (наказ № 279 від 19.11.1988р.) по 23.12.1988р. (наказ № 312 від 26.12.1988р) в м. Шуша Азербайджанської РСР; з 03.02.1989р. (наказ №31 від 03.02.1989р.) по 15.04.1989р. (наказ № 92 від 17.04.1989р.) в м. Єреван Вірменської РСР; з 16.04.1989р. по 20.09.1989р. (наказ № 224 від 21.09.1989р.) в м. Єреван (а.с.24).
Позивач звернувся до відповідача із заявами про надання статусу учасника бойових дій, однак рішенням комісії Київського міського військового комісаріату від 31.08.2011р. №8 позивачу було відмовлено у наданні такого статусу з посиланням на те, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» охорона громадського порядку не прирівнюється до участі у бойових діях, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994р. №63 територія Закавказзя не зарахована до регіонів, де велися бойові дії (а.с. 23).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що країни, в яких позивач виконував службово-бойові задачі по охороні громадського порядку в Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994р. №63, відсутні, довідку 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про особисту участь у бойових діях або інших доказів на підтвердження його участі у бойових діях позивачем не надано, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
З такими висновками судів колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.
Мотиви та доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи факт участі позивача у бойових діях або їх забезпеченні не встановлено, положення пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не поширюються на осіб, які проходили військову службу та приймали участь в охороні громадського порядку на території республік Закавказзя, а тому суди обгрунтовано прийняли рішення про відмову у задоволенні позову.
Крім того, зі змісту примітки 6 до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території щодо можливості визнання осіб учасниками бойових дій, якщо такі мали місце в інших країнах після 1979 року та не названі у цьому Переліку, вбачається, що її положення поширюються лише на військових фахівців, яких Генеральний штаб Збройних Сил колишнього Союзу РСР направляв у країни, на території яких велися бойові дії, і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил колишнього Союзу РСР про їх особисту участь у бойових діях. Відсутність вищезазначених обставин виключає можливість визнання учасниками бойових дій після грудня 1979 року осіб, які виконували спеціальні завдання в умовах надзвичайного стану та при вирішенні збройних конфліктів, відновлення законності та правопорядку на території колишніх республік Союзу РСР.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18.05.2010р. (№ 21-74во10), від 03.10.2011р. (№ 21-162а11), від 16.10.2012р. (№ 21-337а12), від 03.12.2013р. (№ 21-425а13), від 25.02.2014р. (№21-9а14) та від 07.10.2014р. (№21-349а14).

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 244 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що судами правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення без змін.
Керуючись статтями 210, 220, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.12.2011р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2012р. у даній справі залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: О.П. Стародуб

М.М. Олексієнко

С.С. Пасічник