Справа № 2а-1098/10/1222
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2011-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Суббота М.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2011 року справа №2а-1098/10/1222

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Карпушової О.В.

суддів Василенко Л.А. , Гімона М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 12 листопада 2010 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про поновлення строку для подання позову, визнання протиправною бездіяльності та зобовязання виплатити підвищення до пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду першої інстанції з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати зазначеного по закону підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та зобовязати виплатити підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 01.01.2007 року по 01.11.2010 року.

Постановою Попаснянського районного суду Луганської області від 12 листопада 2010 року позовні вимоги було задоволено частково: визнано неправомірним дії відповідача та зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області нарахувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитині війни за період з 01.05.2010 року по 01.11.2010 року з урахуванням фактично виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено, зокрема, у звязку із пропущенням строку звернення до суду.

Позивач з таким судовим рішення не погодилася та подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду першої інстанції скасувати та постановити нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що вона не мала можливості своєчасно звернутися до суду з даним позовом, у звязку із похилим віком, станом здоровя та змінами в законодавстві.

Відповідачем також, подано апеляційну скаргу, на рішення суду першої інстанції, в які він просив скасувати постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 12 листопада 2010 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що розрахунок пенсії позивачу проведено у відповідності з діючим законодавством і підстав для проведення перерахунку немає.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п. 2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, здійснюючи апеляційний перегляд в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 106 КАС України у позовній заяві зазначається, зокрема, заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду тощо.

При подачі даного позову ОСОБА_3 було подано клопотання про поновлення строку для звернення до суду з адміністративним позовом, в якому вона зазначила, що нею не було вчасно подано даний позов, у звязку із змінами в законодавстві, про які позивач не могла знати заздалегідь.

Суд на стадії прийняття позову помилково не вирішив вказане клопотання про поновлення строку звернення до суду, як то передбачено ст.100 КАС України.

Посилання апелянта на пропущення позивачем строку встановленого для звернення до адміністративного суду колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з лютого до липня 2010 року розгляд цієї категорії справ здійснювався за правилами цивільного судочинства, за приписами якого встановлений трирічний строк звернення до суду. З врахуванням практики Європейського суду з прав людини, зокрема справи «Мельник проти України», колегія суддів дійшла до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду встановлений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України з поважних причин.

Таким чином, колегія суддів враховуючи похилий вік, стан здоровя позивача та зміну законодавства вважає за потрібне визнати причину пропущення строку для звернення до суду поважною та поновити ОСОБА_2 строк для подання даного позову. Але, приймаючи до уваги норми ст. 257 Цивільного Кодексу України, колегія суддів вважає, що строк з якого позивач має право звернутися з даним позовом до суду буде відраховуватися з 01 листопада 2007 року, тобто з дати звернення позивач до суду з даним позовом, а саме з 01 листопада 2010 року.

Отже, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів встановила наступне.

Позивач відноситься до категорії «діти війни».

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-4 дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) пункт 12 статті 71, стаття 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року N 489-V, яким була зупинена на 2007 рік дія статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Оскільки дія Закону № 489-V закінчується 31.12.2007 року, то й перерахунок пенсії повинен здійснюватися до цієї дати.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей інвалідів», а саме, текст ст. 6 викладений в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни».

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.08р. визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, зокрема п. 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Враховуючи, що положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, колегія суддів вважає, що у відповідача з 01.01.08р. до 22.05.08р. були відсутні правові підстави для виплати щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни, виникає з моменту проголошення цього рішення, тобто з 22 травня 2008 року.

У 2009 та 2010 роках Закон України « Про соціальний захист дітей війни» та Закони України «Про державний бюджет України на 2009 та 2010 роки» не зупинялися та не змінювалися. Тому, позивач має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком як дитині війни.

Визначення мінімального розміру пенсії за віком встановлено статтею 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, наявні підстави для задоволення позовних вимог стосовно періоду з 01 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 11 листопада 2010 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу є підставою для її скасування.

Керуючись статтями 197, 198, 202, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 12 листопада 2010 року задовольнити частково.

Постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 12 листопада 2010 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про поновлення строку для подання позову, визнання протиправною бездіяльності та зобовязання виплатити підвищення до пенсії скасувати.

Поновити ОСОБА_2 строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання виплатити підвищення до пенсії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку та виплаті підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком як дитині війни за період з 01 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 11 листопада 2010 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2, за рахунок коштів державного бюджету, підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, як дитині війни за період з 01 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 11 листопада 2010 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів: О.В. ОСОБА_4 ОСОБА_5 Гімон