Справа № 826/24642/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-08-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 серпня 2016 року № 826/24642/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ»

до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ» звернулось до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 28.05.2015 року №, №, №, №.

Позивач вважає, що податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам і суперечать законодавству з питань оподаткування, а тому підлягають скасуванню.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового вирішення справи повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у різі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Товариство з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ» є юридичною особою та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві.

В період з 16.03.2015 року по 21.04.2015 року Державною податковою інспекцією у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу Україні, наказу № 506 від 04.03.2015 проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами проведеної перевірки Державною податковою інспекцією у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 27.04.2015 року № 222/26-57-22-04/37226536, яким встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ»:

- п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п.138.2. ст.138, п. 44.1 ст. 44, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток підприємств належного сплаті до бюджету усього в сумі 64 686 грн., в тому числі по періодах: - 1 квартал 2012 р. -7 100 грн., півріччя 2012 р. - 9 763 грн., 2012 рік - 36 538 грн., 2013 рік - 28 147 грн. та встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток підприємств усього в сумі 136 496 грн. в 2014 році;

- п. 198.3, п. 198.6 статті 198, п. 201.1, п. 201.2 та п. 201.6 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження сум податку на додану вартість усього в сумі 47 040 грн. по періодам: квітень 2012 року - 7 898 грн., листопад 2012 року - 6 025 грн., лютий 2013 року - 273 грн., червень 2013 року - 1 725 грн., липень 2013 року - 17 855 грн., січень 2014 року - 1 317 грн., квітень 2014 року - 3 005 грн., травень 2014 року - 5 128 грн., червень 2014 року - 926 грн., вересень 2014 року - 2 888 грн.;

- п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, ст. 171 Податкового кодексу України, що призвело до заниження зобов'язань по податку на доходи фізичних осіб у сумі 5 925 грн.

На підставі складеного акту перевірки, від 27.04.2015 року Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення:

- №, яким збільшено Товариству з обмеженою відповідальністю "24 ЕЛЕМЕНТ" суму грошового зобов'язання в розмірі 58 800 грн., з якої: за основним платежем - 47 040 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 11 760 грн. за платежем: податок на додану вартість;

- №, яким збільшено Товариству з обмеженою відповідальністю "24 ЕЛЕМЕНТ" суму грошового зобов'язання в розмірі 80 857 грн., з якої: за основним платежем - 64 868 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 16 171 грн. за платежем: податок на прибуток приватних підприємств;

- №, яким зменшено Товариству з обмеженою відповідальністю "24 ЕЛЕМЕНТ" суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 136 496 грн.;

- №, яким збільшено Товариству з обмеженою відповідальністю "24 ЕЛЕМЕНТ" суму грошового зобов'язання в розмірі 7 406 грн., з якої: за основним платежем - 5 925 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 481, 25 грн. за платежем: податок на доходи фізичних осіб.

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх в адміністративному порядку, проте за результатом розгляду скарг податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Щодо визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість та з податку на прибуток суд зазначає про наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення (пункт 150.1 статті 150 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.181. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1. статті 198 Податкового кодексу України встановлено право суб'єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

Податковий кодекс України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною другою статті 9 даного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

8 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПКФ «Восток трейд», як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «24 ЕЛЕМЕНТ», як замовником, укладено договір про надання транспортно-експедиційного обслуговування № 08/01-14-2, за умовами якого виконавець бере на себе зобов'язання за плату і за рахунок замовника виконати послуги пов'язанні з перевезенням вантажу замовника, визначеного в заявці, яка являється невід'ємною частиною договору. Згідно пункту 1.2 договору № 08/01-14-2 послуги за цим договором надаються протягом строку цього договору на підставі заявок, які надаються шляхом факсимільного зв'язку або електронною поштою ті підтвердженої круглою печаткою і підписом не пізніше однієї доби. Пунктом 1.3 зазначеного договору встановлено, що на підтвердження надання виконавцем замовнику послуг за цим договором складаються відповідні документи по перевезенню та подання перед навантаженням авто, тільки факсимільні копії оригіналів, згідно з якими буде виконана оплата виконавцю.

На виконання умов договору № 08/01-14-2 між Товариством з обмеженою відповідальність «ПКФ «Восток трейд» та Товариством з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ» підписано акти здачі-прийнятих робіт (надання послуг):

- № ВТ 13021401 від 13.02.2014 на загальну суму вартості робіт 5 600 грн.;

- № ВТ 12021401 від 12.02.2014 на загальну суму вартості робіт 2 300 грн.;

- № ВТ 24011405 від 24.01.2014 на загальну суму вартості робіт 1 600 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПКФ «Восток трейд» виписало на користь позивача податкові накладні:

- №1601 від 13.02.2014 року на загальну суму 5 600 грн., в тому числі ПДВ - 933, 33 грн.;

- №1401 від 12.02.2014 року на загальну суму 1 200 грн., в тому числі ПДВ - 200 грн.;

- №203 від 04.02.2014 року на загальну суму 1 100 грн., в тому числі ПДВ - 183, 33 грн.;

- №3406 від 24.01.2014 року на загальну суму 1 600 грн., в тому числі ПДВ - 266, 67 грн.

5 січня 2012 року між Приватним підприємством «Профинвест», як експедитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ», як замовником, укладено договір №05/01 про транспортно-експедиторське обслуговування, за умовами якого експедитор транспортує міжміським сполученням вантаж замовника.

На виконання умов договору №05/01 між Приватним підприємством «Профинвест» та Товариством з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ» підписано акти здачі-прийнятих робіт (послуг):

- від 24.05.2012 року на загальну суму вартості робіт 5 000 грн.;

- від 23.05.2012 року на загальну суму вартості робіт 3 400 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватне підприємство «Профинвест» виписало на користь позивача податкові накладні:

- №6 від 14.05.2014 року на загальну суму 5 000 грн., в тому числі ПДВ - 833, 33 грн.;

- №14 від 23.05.2012 року на загальну суму 3 400 грн., в тому числі ПДВ - 566, 67 грн.

10.01.2012 року між ТОВ «Альфа-Фінанс», як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ», як покупцем, укладено договір №082012, за умовами якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцю, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити металопродукцію у кількості асортименті, за ціною та на умовах згідно специфікаціям.

На виконання умов договору №082012 між Товариством з обмеженою відповідальність «Альфа-Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ» підписано видаткову накладну № РН-0000004 від 27.01.2014 року на загальну суму товару 6 300 грн.

ТОВ «Альфа-Фінанс» виписало на користь позивача податкову накладну №8 від 28.01.2014 року на загальну суму 6 300 грн., в тому числі ПДВ 1 050 грн.

29.10.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діксі Строй», як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ», як замовником, укладено договір №12, за умовами якого виконавець виконує роботи по демонтажу за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Новомосковська, 1. Кількість та ціна робіт визначається в калькуляції, що є невід'ємною частиною договору.

15.10.2012 року ТОВ «Діксі Строй» та ТОВ « 24 ЕЛЕМЕНТ» підписали акт № 15 виконаних робіт на загальну суму 20 548, 20 грн.

ТОВ «Діксі Строй» виписало на користь позивача податкову накладну №106 від 09.11.2012 року на загальну суму 20 548, 20 грн., в тому числі ПДВ 3 424, 7 грн.

08.04.2014 року між ТОВ «Кийтехторг», як постачальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ», як покупцем, укладено договір №19, за умовами якого постачальник поставляє, а покупець приймає та сплачує на умовах цього договору металопрокат нержавіючий, в кількості та ціні вказаній в рахунках (накладних), які є невід'ємною частиною договору.

На виконання умов договору № 19 між Товариством з обмеженою відповідальність «Кийтехторг» та Товариством з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ» підписано видаткові накладні:

- № КИ-00001790 від 24.04.2014 року на загальну суму 980 грн.

- № КХ-0000092 від 08.04.2014 року на загальну суму 6 490 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальність «Кийтехторг» виписало на користь позивача податкові накладні:

- № 240 від 24.04.2014 року на загальну суму 980 грн., в тому числі ПДВ 163, 33 грн.;

- № 82 від 08.04.2014 року на загальну суму 6 490 грн., в тому числі ПДВ 1 081, 67 грн.

31.07.2013 року між ТОВ «Континентмаш», як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ», як покупцем, укладено договір №310713, за умовами якого продавець зобов'язується продати і відвантажити, а покупець приймає на себе зобов'язання прийняти і здійснити оплату за товар на умовах викладених в цьому договорі.

На виконання умов договору № 310713 між Товариством з обмеженою відповідальність «Континентмаш» та Товариством з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ» підписано видаткову накладну №310713 від 31.07.2013 року на загальну суму 107 129, 93 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальність ТОВ «Континентмаш» виписало на користь позивача податкову накладну №15970 від 31.07.2013 року на загальну суму 107 129, 93 грн., в тому числі ПДВ 17 854, 99 грн.

12.11.2011 року між ТОВ «Итал Партнер Груп», як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ», як покупцем, укладено договір №СП-6, за умовами якого продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити металлопродукцію з нержавіючої сталі, відповідно до виписаних рахунків.

На виконання умов договору № СП-6 між Товариством з обмеженою відповідальність «Итал Партнер Груп» та Товариством з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ» підписано акти здачі-прийнятих робіт:

- №32/1 від 31.07.2014 року на загальну суму 1 000 грн.

Також на виконання умов договору №СП-6 сторони підписали видаткові накладні:

- №ГТ-0000143 від 29.08.2014 року на загальну суму 3 180 грн.;

- №РН-010312-1/56 від 03.03.2012 року на загальну суму 40 572, 80 грн.

Товариство з обмеженою відповідальність ТОВ «Итал Партнер Груп» виписало на користь позивача податкові накладні:

- №844 від 28.08.2014 року на загальну суму 3 180 грн., в тому числі ПДВ 530 грн.;

- №1 від 01.03.2012 року на загальну суму 40 572, 80 грн., в тому числі ПДВ 6 762, 13 грн.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до статті 9 розділу 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в пункті 5 статті 9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до статті 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Визначення терміну "первинний документ" наведено у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Так, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Також суд зазначає, що неможливість проведення зустрічної перевірки контрагента не є імперативною ознакою протиправності її діяльності та не може розцінюватися як беззаперечне свідчення фіктивності усіх господарських операцій, здійснюваних такою особою.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких податкових накладних, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2013 року у справі № К/800/15523/13.

Суд також зазначає, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року у справі № 21-47а10.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

В контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідач не навів жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших, обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинення операцій, відсутність факту поставки робіт/послуг, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди чи заволодіння майном держави.

З огляду на встановлене, суд зазначає, що позивачем правомірно віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ по взаємовідносинам з контрагентами.

Крім того, суд зазначає, що для вирішення спору важливе значення має факт реєстрації та перебування контрагента платника податку на додану вартість в стані платника податку на додану вартість, що надає право такому платнику видавати податкові накладні, які є підставою для формування податкового кредиту.

Як встановлено під час розгляду справи, на момент складання податкових накладних позивач та його контрагенти були зареєстровані як платники податку на додану вартість та мали свідоцтва платника податків на додану вартість.

З акту перевірки вбачається, що в ході досудового розслідування допитано директора ТОВ «Гардіс Трейд» ОСОБА_2, який надав свідчення щодо своєї непричетності до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності вказаного підприємства. Відповідач прийшов до висновку, що ТОВ «Гардіс Трейд» здійснював діяльність спрямовану на надання податкової вигоди третім особам.

Разом з тим, суд зазначає, що матеріали досудового розслідування не можуть бути виключними доказами вини у вчиненні злочину, оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили, як це передбачено частиною другою статті 94 Кримінально-процесуального кодексу України. Згідно частини четвертої статті 95 Кримінально-процесуального кодексу України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. При цьому, статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

При цьому, відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

При цьому, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 26 вересня 2012 року у справі № К/9991/5398/12).

Щодо порушення обчислення податку на доходи фізичних осіб, суд зазначає наступне.

Підпунктом 164.2.17 пунктом 164.2 статті 164 Податкового кодексу України встановлено, що дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді:

а) вартості використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах;

б) вартості майна та харчування, безоплатно отриманого платником податку, крім випадків, визначених цим Кодексом для оподаткування прибутку підприємств.

Додатково до винятків, передбачених підпунктом "а" цього підпункту, не вважаються додатковим благом платника податку доходи, одержані у формі та розмірах, що підлягають включенню роботодавцем до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, а також кошти, вартість послуг, проживання, проїзду, харчування, спортивного одягу, аксесуарів, взуття та інвентарю, колясок для інвалідів, у тому числі які призначені для участі інвалідів в фізкультурно-реабілітаційних та спортивних заходах, лікарських та медико-відновлюваних засобів та інших доходів, наданих (виплачених) платнику податку - учаснику спортивних (крім професійного спорту), фізкультурно-оздоровчих заходів, заходів з фізкультурно-оздоровчої діяльності та фізкультурно-спортивної реабілітації, що фінансуються з бюджету та/або бюджетними організаціями, іншими неприбутковими організаціями, внесеними до Реєстру неприбуткових організацій та установ на дату надання таких коштів;

в) вартості послуг домашнього обслуговуючого персоналу, безоплатно отриманих платником податку, включаючи працю підпорядкованих осіб, а також осіб, що перебувають на військовій службі чи є заарештованими або ув'язненими;

г) суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов'язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом;

ґ) суми безповоротної фінансової допомоги (крім суми процентів умовно нарахованих на таку допомогу);

д) основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом;

е) вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Згідно п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платником податку є, зокрема, податковий агент.

Відповідно до п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Відповідно до норм статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент вчинення господарських дій) витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона).

04.11.2011 року між ОСОБА_3, як орендодавцем, та ТОВ «24 ЕЛЕМЕНТ», як орендрем, укладено договір оренди про надання за плату в користування, належний орендодавцю на підставі приватної власності транспортний засіб - Mazda, моделі CX-7, випуску 2008 року.

22.12.2011 року між ОСОБА_4, як наймодавцем, та ТОВ « 24 ЕЛЕМЕНТ», як наймачем, укладено договір оренди автомобіля, предметом якого є надання наймодавцем в тимчасове платне користування для забезпечення діяльності організації, транспортний засіб: марки KIA-CEED, легковий-комбі-в, рік випуску 2008.

22.12.2011 року між ОСОБА_4, як наймодавцем, та ТОВ « 24 ЕЛЕМЕНТ», як наймачем, укладено договір найму (оренду) транспортного засобу, предметом якого є надання орендодавцем в тимчасове платне користування транспортний засіб: марки Toyota, моделі Venza, рік випуску 2013.

Нормами Правил дорожньої реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою КМУ від 07.08.98 р. №1388, що за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Суд погоджується з доводами позивача, що наявність тимчасового реєстраційного талону не є обов'язковою нормою відповідно до Правил дорожньої реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою КМУ від 07.08.98 р. №1388.

З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для віднесення витрат на оренду транспортних засобів та на паливно-мастильних матеріалів до додаткового блага.

За таких обставин, недоведеність відповідачем правомірності та законності підстав донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на додану вартість за вищевказані правопорушення як наслідок прямо впливає та вказує на невірність висновку відповідача про порушення позивачем п. 20.1.2,п. 20.1.8 п. 20.1 ст. 20, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.11 ст. 138, пп. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України та про заниження позивачем податку на додану вартість, на прибуток приватних підприємств та доходи фізичних осіб, що є підставою для скасування податкового повідомлення-рішення від 28.05.2015 року №, №, №, №.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 28.05.2015 року №, №, №, №.

3. Судові витрати в сумі 4 253(чотири тисячі двісті п'ятдесят три) грн. 40 коп. стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « 24 ЕЛЕМЕНТ» () за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленим статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда