Справа № 524/1171/16-а
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2016-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 р. Справа № 524/1171/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.06.2016р. по справі № 524/1171/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

про виплату заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (надалі по тексту - відповідач), в якому, з урахуванням уточнень, просила суд:

- визнати протиправними та скасувати накази Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 01.12.2016р. № 626 та від 24.12.2015р. «Про преміювання працівників Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області» в частині позбавлення її премії за результати роботи за листопад 2015 року;

- стягнути з Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на її користь належну їй частину заробітної плати за листопад 2015 року у сумі 2756,00 грн.;

- стягнути з Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 19314,00 грн.;

- стягнути з Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на її користь суму моральної компенсації за завдану шкоду у сумі 15000,00 грн.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.06.2016р. зазначений позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано п.2 наказу в.о. начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області Палія О.В. від 01.12.2015 року №626 «Про скасування рішень Кременчуцької ОДПІ за результатами розгляду скарг платників податків» в частині зменшення ОСОБА_1 розміру премії за листопад 2015 року на 100%.

Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області Палія О.В. від 24.12.2015 року №27-ф «Про преміювання працівників Кременчуцької ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області» в частині позбавлення премії ОСОБА_1 за листопад 2015 року.

Зобов'язано Кременчуцьку ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 премії за листопад 2015 року.

Стягнуто з Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19314,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області на рахунок держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме, ст. 139 Кодексу законів про працю України, постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, просить постанову суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та винести нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом в.о. начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області від 09.07.2015 року №7-о, ОСОБА_1 призначена з 10.07.2015 року на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок платників податків ризикових категорій управління податкового аудиту.

30.11.2015 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади, відповідно до наказу В.о. начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області від 24.11.2015 року №83-о за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

01.12.2015 року В.о. начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області видано наказ «Про скасування рішень Кременчуцької ОДПІ за результатами розгляду скарг платників податків», відповідно до якого ОСОБА_1 зменшено розмір премії за листопад 2015 року на 100%. Зі змісту вказаного наказу слідує, що ГУ ДФС у Полтавській області за результатами розгляду скарги ТОВ «ТД Кременчукнафтопродуктсервіс» скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від 19.08.2015 року. Відповідальна за проведення перевірки - ОСОБА_1

24.12.2015 року В.о. начальника Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області видано наказ «Про преміювання працівників Кременчуцької ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області», відповідно до якого ОСОБА_1, на підставі наказу Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області від 01.12.2015 року №626, позбавлено премії за листопад у розмірі 100%.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції виходив з того, що вона предметно підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду.

Між тим, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідачем по даній справі є Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області.

Відповідно до п.1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. № 236, постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. № 236, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Отже, територіальний орган Державної фіскальної служби України - Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області - є органом державної влади.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги звернуті до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області яка є органом державної влади, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено предметну підсудність, оскільки дана справа за правилами ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає розгляду окружним адміністративним судом.

Відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справи неповноважним судом є підставою для скасування апеляційним судом постанови суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що оскаржуваним наказом відповідача № 626 від 01 грудня 2015 року позивачу зменшено розмір премії за листопад 2015 року на 100 % за неналежний збір доказової бази для підтвердження висновків акта перевірки ТОВ «Кременчукнафтопродуктсервіс», що призвело до скасування податкового повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ за результатами розгляду ГУ ДФС області скарги платника податків (а.с. 36,37).

Наказом відповідача № 27-ф від 24.12.2015р. позивача позбавлено премії за листопад у розмірі 100 відсотків відповідно до наказу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 01.12.2015р. (а.с. 55).

Колегія суддів вважає, що позивача позбавлено премії за листопад 2015 року необґрунтовано, виходячи з такого.

Згідно ч. 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» № 268 від 09.03.2006р. керівникам органів виконавчої влади надано право здійснювати преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Про преміювання працівників Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області наказом № 31 від 21.07.2015р. затверджено відповідне положення.

Відповідно до п. 4.9. вказаного Положення працівники повністю позбавляються премії за місяць, в якому їм було оголошено догану або застосовано заходів дисциплінарного впливу згідно зі статтею 14 Закону України «Про державну службу» чи інших дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством (про що видано наказ).

Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази накладення на позивача дисциплінарних стягнень, відповідачем відповідних доказів до суду також не надано.

З матеріалів справи встановлено, що позивача позбавлено премії за листопад 2015 року через неналежне виконання своїх посадових обов'язків.

За приписами пунктів 4.12. та 4.14. вищезазначеного Положення, на які посилається відповідач в обґрунтування вимог апеляційної скарги, премія працівникам не нараховується або нараховується у меншому розмірі за неналежне виконання будь-якого з показників, передбачених пунктом 4.4 Положення (порушення виконавської і трудової дисципліни, несвоєчасне та неякісне виконання посадових обов'язків тощо).

Премія працівникам Кременчуцької ОДПІ може не нараховуватись в інших випадках за рішенням начальника, першого заступника (заступника) начальника.

Разом з тим, з оскаржуваних наказів вбачається, що позивача саме позбавлено премії.

При цьому, наведені пункти Положення стосуються випадків не нарахування премії, а не її позбавлення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо правомірності оскаржуваних наказів з огляду на приписи п.п. 4.12. та 4.14. Положення, є необґрунтованими.

Отже, враховуючи незаконність позбавлення позивача премії за листопад 2015 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що права позивача підлягають захисту шляхом зобов'язання відповідача здійснити позивачу нарахування та виплату премії за листопад 2015 року.

Між тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з такого.

Згідно з ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За приписами ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальною є така обставина, як невиплата належних, тобто нарахованих, працівникові на час звільнення сум.

Згідно п. 1.5 Положення про преміювання працівників Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, преміювання працівників здійснюється щомісячно за підсумками роботи у попередньому місяці. Отже, при звільненні позивача у листопаді 2015 року премія не могла бути нарахована, оскільки мала бути нарахована і виплачена у наступному місяці.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати їй премії за листопад 2015 року.

Разом з тим, суми премії за листопад 2015 року позивачу фактично нараховані не були, а отже на день звільнення їй не належали, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відсутність у відповідача обов'язку, передбаченого ст. 117 КЗпП України щодо виплати позивачу її середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з виплати премії.

Таким чином, постанова суду першої інстанції в частині стягнення з Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19314,00 грн., через порушення судом першої інстанції норм матеріального права підлягає в цій частині скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Також колегія суддів зазначає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню й у частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області на рахунок держави судового збору у розмірі 551,20 грн. з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що позивачем судовий збір по даній справі не сплачувався, оскільки від сплати судового збору вона звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

Ухвалою судді Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2016 року апелянту було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду до моменту прийняття судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог, що є немайновими, колегія суддів дійшла висновку, що з бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 606,32 грн.

Керуючись ч.1 ст. 41, ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.06.2016р. по справі № 524/1171/16-а скасувати в частині стягнення з Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19314,00 грн. та в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області на рахунок держави судового збору у розмірі 551,20 грн.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19314,00 грн. - відмовити.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.06.2016р. по справі № 524/1171/16-а в іншій частині щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Мінаєва О.М.
Судді Макаренко Я.М. Шевцова Н.В.
Повний текст постанови виготовлений 29.08.2016 р.