Справа № 826/468/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 серпня 2016 року № 826/468/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного територіального управління юстиції у місті Києві
прозобов'язати вчинити дії
На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернувся з позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві (надалі - Відповідач) про зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у м. Києві (код ЄДРПОУ 0464809) скасувати арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 та вилучити з Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за № 1469261 про заборону відчуження 1/3 частки квартири АДРЕСА_2

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Позивачем на адресу Відповідача направлено запит про зняття арешту, але відповідь на запит від Відповідача не надійшла на адресу Позивача, що в свою чергу стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

На адресу суду надійшло клопотання від Позивача про розгляд справи в письмовому провадження, а позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. Заперечень на позовну заяву суду не надав.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1999 р., виданого Радянською районною державною адміністрацією м. Києва, згідно розпорядження № 21578 та зареєстровано в Київському міському БТІ за № 125 від 06.12.1999 р. ОСОБА_2 була співвласником 1/3 частки квартири АДРЕСА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р., що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 10.04.2014 р. НОМЕР_1.

Позивач, як спадкоємець ОСОБА_2 03.10.2014 р. отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2, посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером 3833, що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.10.2014 р. і Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 28504961 від 23.10.2014 р. та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38710239 від 23.10.2014 р.

Так, Позивач зазначає, що під час оформлення спадщини з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Позивачу стало відомо про накладення арешту на 1/3 частину успадкованої квартири.

Арешт на 1/3 частину спірної квартири був накладений реєстратором Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва №2-1484 від 03.02.2004 р.

Позивач 24.06.2015 р. звернувся до Першої київською державною нотаріальної контори з заявою про скасування арешту, накладеного 15.11.2004 р. на 1/3 частину спірної квартири. оскільки пройшли всі строки давності, передбачені ЦПК України що у відповідності до ст. 8 ст. 205 ЦПК України є незаперечною підставою для закриття справи і зняття арешту.

Листом від 03.06.2015 р. №2015 р. №5542/01-16 Перша київська державна нотаріальна контора Повідомила Позивача про відмову у знятті арешту і повідомила, що для вчинення дій по зняттю арешту необхідно звернутися до Реєстраційної служби Головного управлінні юстиції у м. Києві.

Позивачем 28.12.2015 р. на адресу реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві був направлений запит про зняття арешту з спірного майна.

Листом від 18.01.2016 р. №К-6 Головне територіальне управління юстиції у місті Києві повідомило Позивача, про необхідність подання всіх необхідних документів передбачених Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127.

Позивач вважає дії Відповідача незаконними та такими, що порушують його права, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно з ст. 2 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. № 1952-IV (надалі - Закон № 1952-IV), у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав; нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення; обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

У відповідності до ч. 3, ч. 4 Закону № 1952-IV, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Частиною ч. 1, ч.13 ст. 15 Закону 1952-IV, передбачено, що Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також порядок надання інформації з Державного реєстру прав встановлює Кабінет Міністрів України.

Суд звертає увагу, що на час звернення Позивача до Відповідача був чинний Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року N 868 (надалі-Порядок N 868), який, зокрема, визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно п. 2, пп. 10 п. 37 Порядку N 868, Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Орган державної реєстрації прав проводить: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна; державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно незалежно від місця розташування такого майна; облік безхазяйного нерухомого майна за місцем розташування такого майна. Якщо нерухоме майно розміщене в межах території, на якій діють два і більше органів державної реєстрації прав, державна реєстрація речових прав, облік безхазяйного нерухомого майна проводяться одним з таких органів, що обрані заінтересованою особою або уповноваженою нею особою (далі - заявник). Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У разі коли у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном виникають речові права, що є похідними від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі прав нотаріус, яким вчиняється нотаріальна дія, одночасно проводить державну реєстрацію права власності на таке майно та державну реєстрацію речового права, що є похідним від нього. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до ст. 26 Закону 1952-IV, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

В матеріалах справи міститься Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на 23.10.2014 р., в якому зазначено, що на об'єкт нерухомого майна: АДРЕСА_1, накладено обтяження на підставі Ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 03.02.2004 року №2-1484/04.

В матеріалах справи міститься копія Листа №5/2/07-01/16-Вих/К-202 від 05.01.2016 р. Шевченківського районного суду міста Києва (надалі - Лист №5/2/07-01/16-Вих/К-202), в якому повідомляється, що дійсно Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.02.2004 р. по цивільній справі 2-1484/04 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, в порядку забезпечення позову було накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Крім того, в Листі №5/2/07-01/16-Вих/К-202 зазначено, що у суду відсутні документи, які б підтверджували виконання судового рішення у даній справі.

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що підставою для накладення арешту на спірне нерухоме майно слугувало саме судове рішення, яке набрало законної сили.

Як вже встановлено судом та не заперечується сторонами, що Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.02.2004 р. по цивільній справі 2-1484/04 накладено арешт на спірне майно.

Пунктом 2 Порядку N 868, передбачено, що Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Орган державної реєстрації прав проводить: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна; державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно незалежно від місця розташування такого майна; облік безхазяйного нерухомого майна за місцем розташування такого майна. Якщо нерухоме майно розміщене в межах території, на якій діють два і більше органів державної реєстрації прав, державна реєстрація речових прав, облік безхазяйного нерухомого майна проводяться одним з таких органів, що обрані заінтересованою особою або уповноваженою нею особою (далі - заявник). Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії. У разі коли у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном виникають речові права, що є похідними від права власності, за відсутності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі прав нотаріус, яким вчиняється нотаріальна дія, одночасно проводить державну реєстрацію права власності на таке майно та державну реєстрацію речового права, що є похідним від нього.

У відповідності до п. 2.1, 2.6 Порядку N 3502/5, для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком. У разі ліквідації державної нотаріальної контори, зупинення або припинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса заява подається до органу державної реєстрації прав за місцем розташування нерухомого майна. Заява подається щодо кожного об'єкта нерухомого майна окремо. Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Судом встановлено, що саме на підставі Ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03.02.2004 р. по цивільній справі 2-1484/04 нотаріусом було внесено запис про арешт майна, яка є чинною та не скасована.

При скасуванні відповідного запису Позивачу необхідно подати рішення суду, яким скасовано Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03.02.2004 р. по цивільній справі 2-1484/04.

Крім того, у відповідності до п.6, п. 9 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року N 1127, Державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду з одночасним набуттям речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, а також у разі державної реєстрації речових прав, що є похідними від права власності, одночасно з державною реєстрацією права власності на таке майно заявником подається одна заява. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. У разі коли особа, речові права, обтяження таких прав якої підлягають державній реєстрації, звільнена від сплати адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав, документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, та/або документ, що підтверджує внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав, не подаються. У такому разі заявник пред'являє документ, що підтверджує право на звільнення від сплати адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав, з якого уповноваженою особою суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріусом або його помічником виготовляється копія, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав.

Під час розгляду справи, Судом встановлено, що Позивачем не подавалась заява та відповідні документи для внесення змін в запис в частині щодо його скасування передбачені законодавством, а направлявся лише запит на скасування, що в свою чергу свідчить, що Позивачем не виконано вимоги законодавства.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у м. Києві (код ЄДРПОУ 0464809) скасувати арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 та вилучити з Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за № 1469261 про заборону відчуження 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук