Справа № 810/1358/16
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2016 року №810/1358/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альта-Віста» до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альта-Віста» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу №145 від 10.03.2016 «Про призначення позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ «Альта-Віста» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Кепітал ОСОБА_1» (), ТОВ «Амбра Імпекс» () за лютий 2015 року, ТОВ «Аінтек» () за травень 2015 року, ТзОВ «Поділля Заготзерно» () за червень 2015 року, ТОВ «ЄвробізнесЛайф» () за липень 2015 року».

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що податковою інспекцією 10.03.2016 було прийнято наказ за №145, яким на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України вирішено провести документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Альта-Віста». Позивач вважає, що перевірка з підстав, визначених вказаним підпунктом, може бути призначена виключно у випадку ненадання платником податку пояснень та їх документального підтвердження на письмовий запит контролюючого органу. Проте, як стверджує позивач, такого запиту підприємство не отримувало, що свідчить про незаконність оспорюваного наказу.

Відповідач позов не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області направлялись ТОВ «Альта-Віста» письмові запити з вимогами надати пояснення та їх документальні підтвердження з приводу виявлених розбіжностей даних у податкових деклараціях позивача, однак відповіді на вказані запити податкова інспекція не отримувала, що зумовило призначення і проведення перевірки.

Крім того, відповідач, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, звертає увагу, що з огляду на допуск позивачем посадових осіб податкової інспекції до перевірки оскаржуваний наказ вичерпав свою дію та не може бути скасований.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 29.08.2015, не з'явились. Разом з цим, матеріали справи містять клопотання сторін про розгляд справи за відсутності їх представників.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альта-Віста» зареєстроване Києво-Святошинською районною державною адміністрацією 12.08.2009 як юридична особа, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 24).

10 березня 2016 року Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області прийнято наказ за №145, яким було призначено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Альта-Віста» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Кепітал ОСОБА_1», ТОВ «Амбра Імпекс» за лютий 2015 року, ТОВ «Аінтек» за травень 2015 року, ТзОВ «Поділля Заготзерно» за червень 2015 року, ТОВ «Євробізнес Лайф» за липень 2015 року» (а.с. 6).

Як на підставу для проведення перевірки оскаржуваний наказ містить посилання на підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункт 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, а саме, виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

У період з 10.03.2016 по 15.03.2016 на підставі наказу ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 10.03.2016 №145 посадовою особою контролюючого органу було проведено документальну виїзну позапланову перевірку ТОВ «Альта-Віста», результати якої оформлені Актом від 22.03.2016 №65/10-13-22-05/36629685 (а.с. 7-23).

Позивач вважає, що контролюючий орган не мав правових підстав для призначення та проведення перевірки ТОВ «Альта-Віста», а тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Контролюючі органи у силу приписів підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з абзацом першим пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою, відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Вичерпний перелік обставин, за наявності яких у контролюючого органу виникає право на здійснення документальної позапланової перевірки, закріплено у статті 78 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Цим же пунктом передбачено, що непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Отже, документальна позапланова виїзна перевірка платника податків проводиться виключно у випадку наявності принаймні однієї з підстав, визначених у статті 78 Податкового кодексу України, та за умови пред'явлення посадовими особами контролюючого органу направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки

Натомість недотримання контролюючим органом будь-якої з вказаних умов призначення та проведення перевірки зумовлює виникнення у платника податків права не допустити посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки.

Як вбачається з матеріалів справи, копію наказу ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 10.03.2016 №145 «Про проведення документальної планової перевірки», а також видане відповідно до нього направлення на проведення документальної виїзної позапланової перевірки від 10.03.2016 №91, були вручені особисто директору ТОВ «Альта-Віста» ОСОБА_2 10.03.2016, до початку проведення перевірки.

У судовому засіданні представник позивача підтвердив, що директор ТОВ «Альта-Віста» ознайомившись з оскаржуваним наказом, направленням на перевірку, службовим посвідченням, допустив посадову особу ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області до здійснення перевірки, за результатами якої складений Акт від 22.03.2016 №65/10-13-22-05/36629685.

У цьому контексті суд зазначає, що згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.12.2010 у справі №21-25а10, платник податку який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковим органом.

Тобто, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Суд також зауважує, що вимоги про скасування актів індивідуальної дії можуть стосуватися виключно діючих актів, адже задоволення такого позову має наслідком позбавлення його юридичної сили.

З урахуванням викладеного, вимоги платника податків про визнання протиправним та скасування наказу на проведення перевірки можуть бути задоволені лише у тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

В іншому разі позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідний наказ вичерпав свою дію у звязку з його реалізацією, а його скасування не буде мати наслідком відновлення порушених прав платника податків.

Беручи до уваги, що позивач не скористався наданим йому правом не допустити посадову особу контролюючого органу до перевірки та враховуючи, що оскаржуваний наказ вичерпав свою дію у звязку з його виконанням, вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Окремо суд зазначає, що критично ставиться до посилань позивача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі №826/12651/14, оскільки правовідносини, які є предметом даної справи не є подібними до розглянутих Верховним Судом України.

Так у справі, що переглядалась Верховним Судом України, контролюючим органом були порушені умови, що дають право на здійснення документальної невиїзної перевірки, а саме не було повідомлено платника податків про позапланову документальну невиїзну перевірку за 10 днів до її проведення.

У вказаній постанові Верховний Суд України дійшов висновку, що Податковий кодекс України встановлює умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Ключовим у зазначеній позиції є те, що з відповідним наказом про невиїзну перевірку платник податків має бути ознайомлений до початку її проведення, позаяк в іншому випадку виникає можливість недосягнення перевіркою її мети через невиконання платником податків обовязку надати посадовим (службовим) контролюючого органу у повному обсязі всі документи, що належать або повязані з предметом перевірки.

Крім того, неповідомлення контролюючим органом про початок невиїзної перевірки нівелює право платника податків не допустити посадових осіб контролюючого органу до перевірки та оскаржити відповідний наказ.

Натомість у справі, що розглядається контролюючим органом були дотримані умови, що надають право приступити до проведення перевірки, а саме, контролюючим органом були до початку проведення перевірки вручені позивачу копії наказу та направлення на перевірку, а тому, на переконання суду, правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі №826/12651/14, до спірних правовідносин застосуванню не підлягає.

Суд бере до уваги і ту обставину, що на підставі Акта перевірки від 22.03.2016 №65/10-13-22-05/36629685 ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.04.2016 №.

Як зясовано судом, одночасно із позовом про визнання протиправним та скасування наказу №145 від 10.03.2016, ТОВ «Альта-Віста» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.04.2016 №. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.04.2016 за вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі №810/1335/16.

Суд зазначає, що наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права особи.

У випадку, коли права особи порушені фактом проведення незаконної перевірки за наслідками якої контролюючий орган прийняв рішення, яким визначив платнику податків суму податкового зобовязання, скасування наказу на проведення перевірки (визнання протиправними дій щодо проведення перевірки тощо), не матиме правових наслідків у вигляді захисту прав такого платника податків, адже таке право підлягає захисту шляхом пред'явлення позову про скасування рішення контролюючого органу, прийнятого за результатами такої перевірки.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги наведене у сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Доказів понесення відповідачем вказаних витрат матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Дата виготовлення та підписання повного тексту постанови - 31.08.2016.