Справа № 2-а-6332/11
Суддя: Погрібна Н. М.
Дата ухвалення: 2011-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-6332/11
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2011 року. Артемівський міськрайонний суд Донецької області

в складі:

головуючого - судді Радченко Л.А.,

при секретарі ОСОБА_1,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області-Мороз Є.В.,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Артемівська адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області, ВДАІ по обслуговуванню адміністративної території м.Артемівська, інспектора ДПС ВДАІ м.Артемівська - ОСОБА_3 про визнання протоколу та постанови про адміністративне правопорушення протиправними та їх скасування,

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2011 року інспектором ВДПС ДАІ м. Артемівська Донецької області ОСОБА_3 було складено протокол серії АН1 № 383566 про адміністративне правопорушення, на підставі якого цією ж посадовою особою 20 березня 2011 року було винесено постанову серії АН1 № 076884, згідно до якої ОСОБА_2 визнано винним в тому, що останній 20.03.2011 року, о15год. 42 хв., в м. Артемівську , керуючи автомобілем марки ДЕУ, номерний знак АН 4594ОС, порушив правила проїзду перехрестя , на перехресті вул.. ОСОБА_4, виконуючи поворот праворуч, не надав перевагу в русі пішоходу, який переходив проїзну частину вул. ОСОБА_4, чим порушив п. 16.2 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, на підставі чого ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425.00 гривень.

23 березня 2011 року ОСОБА_2 подана до суду адміністративна позовна заява на вказану постанову інспектора ВДПС ДАІ м. Артемівська Донецької області ОСОБА_3 про визнання протоколу серії АН1 № 383566 про адміністративне правопорушення від 20.03.2011 р. постанови серії АН1 № 076884 по справі про адміністративне правопорушення від 20 березня 2011 року протиправними та їх скасування про притягнення до адміністративної відповідальності по ст. 122 ч.2 КУпАП України з тих підстав, що він не порушував ПДР України, автомобіль не перешкоджав пішоходу продовжувати рух, виконуючи поворот, а п. 1.10 ПДР визначено термін уступити дорогу. Також, позивач просив взяти пояснення у пішохода, про що зазначити в протоколі, але, інспектором було сказано кратко викласти пояснення .

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги ,дав пояснення аналогічні викладеним в позові.

В судовому засіданні відповідач інспектор ДПС ОСОБА_3 не визнав позовні вимоги позивача та пояснив, що адміністративне правопорушення позивача було зафіксовано на відеозапис із застосуванням відеозаписуючого технічного запису Візир, з записом якого був на місці ознайомлений позивач, де зафіксовано, що останній 20.03.2011 року, в 15.43 годин ,в м. Артемівську , керуючи автомобілем марки ДЕУномерний знак АН 4594ОС, порушив правила проїзду перехрестя , на перехресті вул. ОСОБА_4, виконуючи поворот праворуч, не надав перевагу в русі пішоходу, який переходив проїзну частину вул. ОСОБА_4 ,чим порушив п. 16.2 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП. Вважає, що ним виконані усі вимоги закону стосовно складання протоколу та винесення постанови серії АН1 № 076884 від 20 березня 2011 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП України позивача за порушення п. 16.2 ПДР України. Також пояснив, що позивачем помилково трактується поняття проїзна частина, оскільки, вказана дорога має двосторонній рух, розподільчі смуги відсутні і її проїзна частина визначається від бордюри до бордюри.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив суду, що ОСОБА_2 обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 122 ч. 2 КУпАП.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, зясувавши обставини справи, обгрунтування позивачем своїх позовних вимог та заперечення проти позову відповідача та представника відповідача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 20 березня 2011 року інспектором ВДПС ДАІ м. Артемівська Донецької області ОСОБА_3 було складено протокол серії АН1 № 383566 про адміністративне правопорушення на підставі якого цією ж посадовою особою 20 березня 2011 року було винесено постанову серії АН1 № 076884, згідно якої ОСОБА_2 визнано винним в тому, що останній 20.03.2011 року, о 15.42 годин, в м. Артемівську , керуючи автомобілем марки ДЕУномерний знак АН 4594ОС, порушив правила проїзду перехрестя , на перехресті вул. ОСОБА_4, виконуючи поворот праворуч, не надав перевагу в русі пішоходу, який переходив проїзну частину вул. ОСОБА_4, чим порушив п. 16.2 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, на підставі чого ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425.00 гривень.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особі в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, показаннями технічних приладів і т.д.

Зі змісту вказаних протоколу та постанови вбачається, що порушення фіксувалося відеозаписуючим приладом ВІЗИР.

В судовому засіданні проведено відео огляд запису дорожньої ситуації, який підтверджує у повному обсязі проїзд автомобіля Деуномерний знак АН 4594ОС, який в м.Артемівську , не надав перевагу в русі пішоходу, який переходив проїздну частину вул.. ОСОБА_4 на зелений сигнал світлофору і знаходився на смузі руху.

Факт керування вказаним автомобілем позивачем на час проїзду вказаного перехрестя сторонами не оспорюється і вважається доведеним.

Пункт 16.2. Правил дорожнього руху України передбачає, що на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

Регульованим вважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу (п.1.1 ПДР);

Цим же пунктом визначено, що пішохідний перехід, це ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на

перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

Наявність на перехресті вулиць Радянська ОСОБА_4 регульованого пішохідного переходу також підтверджується відеозаписом.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що на час, коли ОСОБА_2 рухався по вул. Горбатова в м.Артемівську на регульованому пішохідному переході знаходився пішохід, який переходив проїздну частину.

Згідно п.1.10 ПДР проїзна частина, це елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

Пункт 16.2. ПДР України передбачає, що на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає.

Оспорюючи вказану постанову, позивач посилається на те, що п.1.10 термін дати дорогупередбачає, що це вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість. Оскільки пішохід не змінив напрямок руху або швидкість, то позивач вважає, що в його діях відсутнє порушення п. 16.2 ПДР.

Але суд вважає, що такі дії позивача порушили п. 16.2 ПДР, оскільки вони могли примусити пешохіда, який переходив проїздну частину і знаходився вже на смузі руху автомобіля позивача, змінити напрямок руху або швидкість.

Одночасно суд погоджується з запереченнями відповідача в тій частині, що при наявності таких подій та наслідків: якщо б ці дії позивача примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху, швидкість, або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки, то такі дії позивача слід було кваліфікувати за ч. 4 ст. 122 КУпАП.

При цьому, приймаючи до уваги конкретну дорожню ситуацію, конкретні дії позивача, при наявності на пішохідному переході на проїздній частині пешохіда і визнаючи в діях позивача порушення п. 16.2 ПДР України, суд також виходить з того, що згідно п. 1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Таким чином, при таких обставинах суд приходить до висновку, що постанова серії АН1 № 076884 від 20.03.2011 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності по ст. 122 ч.2 КУпАП України, яка винесена інспектором ДПС ВДАІ м. Артемівська Донецької області ОСОБА_3 ґрунтується на вимогах КпАП України, т.т. винесена посадовою особою, яка правомочна вирішувати цю справу, з вірною кваліфікацією адміністративного правопорушення відповідно діям позивача, в силу чого позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 122 ч.2, 251, 252, 254- 256, 283, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення; Правилами дорожнього руху України, Законом України Про дорожній рух, ст.ст. 17-20, 69-72, 76, 79, 80, 86, 94, 158-163, 167 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області, ВДАІ по обслуговуванню адміністративної території м. Артемівська, інспектора ДПС ВДАІ м.Артемівська - ОСОБА_3 про визнання протоколу та постанови про адміністративне правопорушення протиправними та їх скасування-- відмовити.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючийуючий суддя Н. М.Погрібна

Справа 2-а-5808-2011р.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2011 року. Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Погрібна Н.М., розглянувши у скороченому провадженні в м. Артемівську адміністративну справу за позовом

ОСОБА_5 до Управління Пенсійного Управління в м. Артемівську Донецької області про визнання бездіяльністю невиплату соціальної надбавки дітям війни та стягнення невиплаченої соціальної надбавки дитині війни,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську ( надалі УПФУ) Донецької області про визнання бездіяльністю невиплату соціальної надбавки дітям війни та стягнення невиплаченої соціальної надбавки, в якому зазначив, що має статус " дитини війни", у звязку з чим у відповідності до ст.6 Закону України " Про соціальний захист дітей війни" їй пенсія повинна підвищуватись на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, оскільки, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. " 1-29/2007 положення статті 71 Закону України " Про державний бюджет на 2007 рік" , якими була зупинена дія статті 6 ЗУ " Про соціальний захист дітей війни" ,визнані таким, що не відповідають Конституції. Відповідач зазначену доплату не нараховував та не виплачував. Позивач просить визнати бездіяльністю відповідача невиплату соціальної надбавки як дитині війни та стягнути з останнього на його користь недотриману соціальну надбавку як дитині війни за період з 2008 - в подальшому.

Ухвалою судді Артемівського міськрайсуду відкрито скорочене провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську Донецької області про визнання бездіяльністю невиплату соціальної надбавки дітям війни та стягнення невиплаченої соціальної надбавки дитині війни .

Відповідно до положень ст.183-2 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку скороченого провадження без виклику сторін.

У письмових запереченнях відповідача проти позову зазначено, що порядок надання пільг, передбачених ст.6 ЗУ " Про соціальний захист дітей війни" , Кабінетом Міністрів України у 2006 р. не було зроблено. Законом України " Про Державний бюджет України на 2007 рік" дія ст. 6 ЗУ " Про соціальний захист дітей війни" була призупинена, тому, незважаючи на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. " 1-29/2007 , яким визнан неконституційним п.12 ст.71 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2007 рік", видатки на підвищення дітям війни не передбачено, як і не визначено, за рахунок яких коштів і джерел , в якому порядку, який чином обчислювати вказаний розмір. Законодавством України не передбачено автоматичного відновлення дії норми, яка втратила чинність на підставі нормативно-правового акту, який визнано у подальшому неконституційним. Також, відповідач наполягає на застосуванні строку звернення до адміністративного суду, який передбачено ст.99 КАС України, та який був пропущений позивачем без поважних причин ( а.с.17).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни"до дітей війни віднесені особи, які є громадянами України та яким на час закінчення Другої світової війни

( 2 вересня 1945 року) було менше 18 років.

Згідно довідки відповідача у 2006-2007 роках позивачу надбавка по категорії " Діти війни" не виплачувалась . Зазначене підвищення виплачувалось позивачу з 01.01.2008 р.-47,00 грн.; з 01.04.2008 р.-48,10 грн.; з 01.07.2008 р.-48,20 грн.; з 01.10.2008 р.-49,80 грн., з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р. - 49,80 грн.; з 01.01.2010 р.- 49,80 грн.

Відповідно до ст.6 ЗУ " Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 р. , що набув чинності з 01.01.2006 р., дітям війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога , що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Статтею 6 вказаного Закону передбачено виплату державної соціальної підтримки дітей війни, яка додатково виплачується до пенсії. Вказана соціальна підтримка не може розцінюватися як пенсія або її складова частина. Тобто, йдеться про різні види правовідносин в системі соціального забезпечення та державної соціальної підтримки.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України Про прожитковий мінімумвід 15 липня 1999 року №966-14, а також Законом України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5 жовтня 2000 року № 2017-Ш, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум

використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону №2505-4 від 25 березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Згідно з Законом України Про встановлення прожиткового мінімуму і мінімальної заробітної плативід 20.10.2009 р. № 1646-У1 прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність з 01.01.2010 р. складає 695 грн.; з 01.04.2010 р. по 01.07.2010 р.- 706 грн. ;з 01.07.2010 р.- 709 грн.; з 01.10.2010 р.- 723 грн., з 01 .12.2010р.- 734 грн.

Таким чином, позивач мав право на отримання з 18.10.2010р. в подальшому,соціальної надбавки дитині війни у розмірі 30 відсотків відповідно до вимог ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції ,яка діяла в цей період.

Судом встановлено, що за період з 18.10.2010р.в подальшому,фактично позивачу була нарахована та виплачена відповідачем соціальна надбавка дитині війни у меньшому розмірі, ніж встановлено ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, тому, суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі, встановленому ст.6 вказаного Закону ,за період з 18.10.2010р. в подальшому, слід визнати протиправною.

Суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача доплати до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки ,такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, на який покладено такі повноваження.

Відповідно до ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін, про захист яких вони просять.

Враховуючи те, що суд не вправі виконувати функції суб*єкта владних повноважень, покладені на нього законом, та питання щодо здійснення перерахунку пенсії відносяться до компетенції органів Пенсійного фонду України, суд для повного захисту порушених прав позивача відповідно до ст.11 КАС України вважає необхідним зобов*язати Управління Пенсійного фонду України в м.Артемівську Донецької області здійснити нарахування та виплату щомісячної надбавки до пенсії позивачу, як особі, що має статус дитини війни, починаючи з 18.10.2010р. в подальшому., тобто по день ухвалення рішення, відповідно до вимог ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції , яка діяла в цей період, у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком ,з урахуванням фактично здійснених виплат.

Оскільки відповідач є державною фінансовою установою, тому, згідно до ст. 88КАС України суд вважає можливим звільнити останнього від сплати судових витрат.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99-100,184-2, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську Донецької області про визнання бездіяльністю невиплату соціальної надбавки дітям війни та стягнення невиплаченої соціальної надбавки дитині війни - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в м. Артемівську Донецької області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_5 підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 18.10.2010р. в подальшому.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в м. Артемівську Донецької області здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_5 як особі, що має статус дитини війни, з 18.10.2010р., відповідно до вимог ст.6 Закону України „ Про соціальний захист дітей війни в редакції ,яка діяла в цей період, у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням фактично здійсненних виплат та проводити виплати у подальшому відповідно до вимог діючого законодавства та відповідно змін до ньому.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Копії постанови надіслати сторонам рекомендованим листом із повідомленням.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську Донецької області виконати постанову негайно.

Звільнити УПФУ в м. Артемівську від сплати судових витрат.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Артемівського міськрайонного суду Н.М.Погрібна

Справа 2-а-6332-2011р.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2011 року. Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Погрібна Н.М., розглянувши у скороченому провадженні в м. Артемівську адміністративну справу за позовом

ОСОБА_6 до Управління Пенсійного Управління в м. Артемівську Донецької області про визнання бездіяльністю невиплату соціальної надбавки дітям війни та стягнення невиплаченої соціальної надбавки дитині війни,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську ( надалі УПФУ) Донецької області про визнання бездіяльністю невиплату соціальної надбавки дітям війни та стягнення невиплаченої соціальної надбавки, в якому зазначив, що має статус " дитини війни", у звязку з чим у відповідності до ст.6 Закону України " Про соціальний захист дітей війни" їй пенсія повинна підвищуватись на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, оскільки, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. " 1-29/2007 положення статті 71 Закону України " Про державний бюджет на 2007 рік" , якими була зупинена дія статті 6 ЗУ " Про соціальний захист дітей війни" ,визнані таким, що не відповідають Конституції. Відповідач зазначену доплату не нараховував та не виплачував. Позивач просить визнати бездіяльністю відповідача невиплату соціальної надбавки як дитині війни та стягнути з останнього на його користь недотриману соціальну надбавку як дитині війни за період з 01.01.2010року в подальшому..

Ухвалою судді Артемівського міськрайсуду відкрито скорочене провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську Донецької області про визнання бездіяльністю невиплату соціальної надбавки дітям війни та стягнення невиплаченої соціальної надбавки дитині війни .

Відповідно до положень ст.183-2 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку скороченого провадження без виклику сторін.

У письмових запереченнях відповідача проти позову зазначено, що порядок надання пільг, передбачених ст.6 ЗУ " Про соціальний захист дітей війни" , Кабінетом Міністрів України у 2006 р. не було зроблено. Законом України " Про Державний бюджет України на 2007 рік" дія ст. 6 ЗУ " Про соціальний захист дітей війни" була призупинена, тому, незважаючи на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. " 1-29/2007 , яким визнан неконституційним п.12 ст.71 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2007 рік", видатки на підвищення дітям війни не передбачено, як і не визначено, за рахунок яких коштів і джерел , в якому порядку, який чином обчислювати вказаний розмір. Законодавством України не передбачено автоматичного відновлення дії норми, яка втратила чинність на підставі нормативно-правового акту, який визнано у подальшому неконституційним. Також, відповідач наполягає на застосуванні строку звернення до адміністративного суду, який передбачено ст.99 КАС України, та який був пропущений позивачем без поважних причин ( а.с.17).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни"до дітей війни віднесені особи, які є громадянами України та яким на час закінчення Другої світової війни

( 2 вересня 1945 року) було менше 18 років.

Згідно довідки відповідача у 2006-2007 роках позивачу надбавка по категорії " Діти війни" не виплачувалась . Зазначене підвищення виплачувалось позивачу з 01.01.2008 р.-47,00 грн.; з 01.04.2008 р.-48,10 грн.; з 01.07.2008 р.-48,20 грн.; з 01.10.2008 р.-49,80 грн., з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р. - 49,80 грн.; з 01.01.2010 р.- 49,80 грн.

Відповідно до ст.6 ЗУ " Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004 р. , що набув чинності з 01.01.2006 р., дітям війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога , що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Статтею 6 вказаного Закону передбачено виплату державної соціальної підтримки дітей війни, яка додатково виплачується до пенсії. Вказана соціальна підтримка не може розцінюватися як пенсія або її складова частина. Тобто, йдеться про різні види правовідносин в системі соціального забезпечення та державної соціальної підтримки.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, дає Закон України Про прожитковий мінімумвід 15 липня 1999 року №966-14, а також Законом України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 5 жовтня 2000 року № 2017-Ш, згідно статті 1 якого прожитковий мінімум

використовується для визначення, у тому числі мінімального розміру пенсії за віком, який відповідно до статті 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Частиною 3 статті 4 даного Закону (в редакції Закону №2505-4 від 25 березня 2005 року, що діє з 31 березня 2005 року) передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Згідно з Законом України Про встановлення прожиткового мінімуму і мінімальної заробітної плати від 20.10.2009 р. № 1646-У1 прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність з 01.01.2010 р. складає 695 грн.; з 01.04.2010 р. по 01.07.2010 р.- 706 грн. ;з 01.07.2010 р.- 709 грн.; з 01.10.2010 р.- 723 грн., з 01 .12.2010р.- 734 грн.

Таким чином, позивач мав право на отримання з 13.11.2010р. в подальшому,соціальної надбавки дитині війни у розмірі 30 відсотків відповідно до вимог ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції ,яка діяла в цей період.

Судом встановлено, що за період з 13.11.2010р. в подальшому,фактично позивачу була нарахована та виплачена відповідачем соціальна надбавка дитині війни у меньшому розмірі, ніж встановлено ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, тому, суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі, встановленому ст.6 вказаного Закону ,за період з 13.11.2010р. в подальшому, слід визнати протиправною.

Суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача доплати до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки ,такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, на який покладено такі повноваження.

Відповідно до ст. 11 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін, про захист яких вони просять.

Враховуючи те, що суд не вправі виконувати функції суб*єкта владних повноважень, покладені на нього законом, та питання щодо здійснення перерахунку пенсії відносяться до компетенції органів Пенсійного фонду України, суд для повного захисту порушених прав позивача відповідно до ст.11 КАС України вважає необхідним зобов*язати Управління Пенсійного фонду України в м.Артемівську Донецької області здійснити нарахування та виплату щомісячної надбавки до пенсії позивачу, як особі, що має статус дитини війни, починаючи з 13.11.2010р. в подальшому., тобто по день ухвалення рішення, відповідно до вимог ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції , яка діяла в цей період, у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком ,з урахуванням фактично здійснених виплат.

Оскільки відповідач є державною фінансовою установою, тому, згідно до ст. 88КАС України суд вважає можливим звільнити останнього від сплати судових витрат.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99-100,184-2, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську Донецької області про визнання бездіяльністю невиплату соціальної надбавки дітям війни та стягнення невиплаченої соціальної надбавки дитині війни - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України в м. Артемівську Донецької області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_6 підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з 13.11.2010р. в подальшому.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України в м. Артемівську Донецької області здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_6 як особі, що має статус дитини війни, з 13.11.2010р., відповідно до вимог ст.6 Закону України „ Про соціальний захист дітей війни в редакції ,яка діяла в цей період, у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, з урахуванням фактично здійсненних виплат та проводити виплати у подальшому відповідно до вимог діючого законодавства та відповідно змін до ньому.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Копії постанови надіслати сторонам рекомендованим листом із повідомленням.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську Донецької області виконати постанову негайно.

Звільнити УПФУ в м. Артемівську від сплати судових витрат.

Постанова може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Артемівського міськрайонного суду Н.М.Погрібна