Справа № 466/7927/15-а
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

судового засідання про залишення позовної заяви без розгляду

29 серпня 2016 року № 466/7927/15-а

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді Потабенко В.А.,

з участю секретаря судового засідання Богаченка В.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3, згідно договору,

представника відповідача - Слюсарчука О.В., згідно довіреності,

представника третьої особи - Данилюк О.І., згідно довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Личаківської виправної колонії № 30 Управління державної пенітенціарної служби України у Львівській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про зобов'язання до вчинення дій та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовом до Личаківської виправної колонії № 30 Управління державної пенітенціарної служби України у Львівській області (надалі - Личаківська ВК № 30, відповідач), третя особа третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог від 30.11.2015 року, просить:

- зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити підвищення посадового окладу за умови служби у кримінально - виконавчих установах закритого типу за 36 місяців в сумі 1170,00 грн.;

- зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити грошове забезпечення за роботу у понаднормовий час за період з 01.01.2012 року по 30.11.2014 року в сумі 10755,49 грн.;

- зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити грошове забезпечення за роботу у нічний час за період з 01.01.2012 року по 30.10.2014 року в сумі 2978,00 грн.;

- зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2012 року по 30.11.2014 року в сумі 16414,01 грн.;

- зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити грошове забезпечення за роботу у понаднормовий час за весь період служби до 01.01.2012 року в сумі 39243,52 грн.;

- зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити грошове забезпечення за роботу у нічний час за весь період служби до 01.01.2012 року в сумі 10913,28 грн.;

- зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за весь період служби до 01.01.2012 року;

- зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити недоплачену суму матеріальної допомоги починаючи за весь період служби;

- зобов'язати відповідача здійснити нарахування та виплатити одноразову допомогу при звільненні в сумі 10012,99 грн.;

- зобов'язати відповідача після проведення всіх донарахувань та виплат надати відповідні документи для перерахунку пенсії;

- стягнути з відповідача в користь позивача 20000,00 грн. моральної шкоди.

23.08.2016 року представник відповідача подав клопотання про застосування строку позовної давності. Подане клопотання обґрунтоване тим, що з матеріалі позовної заяви вбачається, що позивач дізнався про порушення своїх прав ще у 2014 році, що підтверджується його рапортом від 09.10.2014 року за вх. № 4498 щодо надання роз'яснення з приводу нарахування йому грошового забезпечення. Крім того, представник відповідача наголошує, що у відповідності до п. 2 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про працю" від 24.12.1999 року № 13, передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб. Враховуючи те, що співробітники Державної кримінально - виконавчої служби України підпадають під регулювання спеціальним законодавством, тому на них не поширюються норми Кодексу законів про працю України. Враховуючи наведені підстави, представник відповідача просив залишити дану позовну заяву без розгляду у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, на підставі ст. 100 КАС України.

Представник відповідача в судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні проти вказаного клопотання заперечували, просили відмовити з урахуванням заперечень, поданих до суду 29.02.2016 року.

Представник третьої особи в судовому засіданні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду підтримала, просила задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що дану позовну заяву слід залишити без розгляду, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, капітан внутрішньої служби, проходив службу на посаді фельдшера медичної частини Личаківської ВК управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області (№30), звільнений в запас з постановкою на військовий облік з 30.11.2014 року у відповідності до п. 64 "а" (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно ст. 6 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Частинами 1, 2 ст. 14 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" передбачено, що до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

У відповідності до п. 2 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про працю" від 24.12.1999 року № 13, передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що оскільки позивач проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, то на нього, у відповідності до п. 2 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про працю" від 24.12.1999 року № 13, не поширювались передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів.

Враховуючи вказане, позивачу при зверненні до суду із даною позовною заявою слід було дотримуватися шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналізуючи позовні вимоги позивача, суд зазначає, що такі стосуються донарахування та виплати надбавки за роботу у нічний час, понаднормовий час, одноразової грошової допомоги при звільненні за період роботи 2012 - 2014 років.

Згідно долученого до матеріалів справи грошового атестату № 18, довідок по нарахуванню грошового забезпечення та рапортів позивача (а.с. 47, 49, 51) вбачається, що позивач дізнався про порушення своїх прав ще у 2014 році.

Так, грошовий атестат № 18 датований 05.01.2015 року, відповідь на рапорт ОСОБА_2 щодо розмірів грошового забезпечення від 16.07.2014 року (тобто ще в час, коли позивач проходив службу у Личаківській ВК № 30), відповідь на рапорт ОСОБА_2 щодо розмірів грошового забезпечення від 21.10.2014 року, відповідь на рапорт ОСОБА_2 щодо розмірів грошового забезпечення від 11.12.2014 року, відповідь на звернення ОСОБА_2 щодо розмірів грошового забезпечення від 06.01.2015 року, відповідь на звернення ОСОБА_2 щодо надання інформації 03.03.2015 року.

Однак, з даною позовною заявою звернувся до суду лише 21.09.2015 року, що свідчить про порушення ним шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала, що передбачено ст. 100 КАС України.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що про вказані позивачем порушення щодо нарахування та виплати йому грошових сум йому було відомо ще в липні-жовтні 2014 року, тобто ще під час проходження ним служби.

Суд зазначає, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Вказані у запереченні на клопотання відповідача обставини жодним чином не спростовують попущення строку та не вказують не тільки на поважність причин такого пропуску, так і на будь-яке підтвердження існування таких причин.

За таких обставин, оскільки позовна заява ОСОБА_2 та додані до неї матеріали не містять жодних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено встановлений ч. 2 ст. 99 КАС України шестимісячний строк звернення до суду, а підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, - не встановлено.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що заяви про поновлення строку звернення до суду від позивача не надходило.

Згідно ч. 2 ст. 100 КАС України, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Крім цього, суд керуючись ч. 2 ст. 8 КАС України застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 99, 100, 155, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в:

позовну заяву ОСОБА_2 до Личаківської виправної колонії № 30 Управління державної пенітенціарної служби України у Львівській області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про зобов'язання до вчинення дій та стягнення коштів залишити без розгляду.

Роз'яснити позивачу, що особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня отримання повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст ухвали виготовлений 31.08.2016 року

Суддя Потабенко В.А.