Справа № 813/284/16
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року № 876/4610/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Рибачука А.І.

за участі секретаря судового засідання: Чопко Ю.Т.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Мисак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

встановив:

04.02.2016 ОСОБА_1 поштою скерував у Львівський окружний адміністративний суд позов у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить: визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ МВС у м. Львові від 06.11.2015 № 830 о/с про звільнення зі служби; поновити його на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Сихівського районного відділу ЛМУ ГУМВС з 07.11.2015; зобов'язати ГУМВС нарахувати йому та виплатити грошове забезпечення за весь час його перебування у вимушеному прогулі в розмірі 10 849 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач неправомірно наказом від 06.11.2015 № 830 о/с «По особовому складу» звільнив його у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів), як такого, що не подав рапорт про приступлення до роботи та заяви на продовження служби в Національній поліції, оскільки на час винесення цього наказу він перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а відтак на нього поширюються гарантії передбачені ст.ст. 179, 184 КЗпП України, що передбачають використання таких відпусток повністю або частинами також батьком дитини. Вказує позивач і на те, що його належним чином не повідомлено про майбутнє звільнення через скорочення штатів, не запропоновано іншої посади та не обґрунтовано відсутність можливості його подальшого використання на службі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2016 відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така постанова є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню оскільки, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що його не було належним чином повідомлено про наступне вивільнення у зв'язку із скороченням штату, не запропоновано іншу посаду та не обґрунтовано відсутність можливості його подальшого використання на службі. Оскільки перше офіційне опублікування Закону України «Про національну поліцію» відбулося в газеті «Голос України» 06.08.2015 (випуск № 141-142), Закон набрав законної сили з 07.11.2015, окрім норм передбачених п.п. 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» та ч. 7 ст. 15, ч. 5 ст. 21 цього Закону, тому оскаржуване рішення прийнято на підставі норм Закону, які ще не набули чинності.

Крім того, на момент звільнення апелянта з займаної посади, він перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 04.09.2015 до 07.03.2018.

Позивач у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 наказом від 02.03.2010 був прийнятий на посаду оперуповноваженого сектору карного розшуку Сихівського районного відділу ЛМУ ГУ МВС.

Наказом від 05.09.2016 № 104 о/с ОСОБА_1 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 04.09.2015 по 07.03.2018.

Наказом ГУ МВС у Львівській області від 06.11.2015 № 830 о/с «По особовому складу» звільнено у запас Збройних Сил за п. 64 г (через скорочення штатів) з 06.11.2015 капітана міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого сектору розшуку Сихівського районного відділу ЛМУ ГУМВС, згідно з п. 10 та п. 11 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач приймаючи оскаржуваний наказ діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки відбулась ліквідація установи, в якій працював позивач, при якій чисельність працівників скорочується, а весь штат таких ліквідовується, і останній не подав у встановлені строки рапорту до новоствореної установи Національної поліції України, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на таке.

Спірні відносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580 та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМ України від 29.07.1991 № 114, які є спеціальними.

Судом першої інстанції правильно застосовано до цих правовідносин норми спеціального законодавства, оскільки Верховний Суд України неодноразово звертав увагу у своїх рішеннях на те, що за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

2 липня 2015 року прийнято Закон № 580, який набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 07.11.2015, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.08.2015; 2) частини сьомої статті 15 та частини п'ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

З наведеного вище, спростовуються покликання апелянта про те, що оскаржуване рішення про його звільнення прийняте на підставі норм закону, які ще не набули чинності, так як п.п. 10 та 11 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, на підставі яких звільнено позивача, набули чинності 07.08.2015.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580 встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Тобто, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону.

Отже, зі змісту вказаної норми Закону № 580, який є спеціальним у спірних відносинах, не вбачається будь-якого обов'язку в УМВС України в Львівській області щодо додаткового попередження позивача про наступне звільнення, оскільки останній попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону. Тому посилання позивача на те, що його не було попереджено про наступне вивільнення не ґрунтуються на законі.

Пункти 9, 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580 передбачають, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

Отже, вказаним Законом передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, зокрема прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Поряд з цим слід зазначити, що пункти 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580 передбачають вирішення питання подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції до 06.11.2015 року включно. Вказані норми є імперативними, тобто неприйняття працівника міліції на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 подавав рапорт (заяву) про прийняття його на службу в поліцію, що свідчить про те, що він не виявив у встановлений строк бажання проходити таку службу.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при звільненні позивача не могли враховуватись норми ст.ст. 179, 184 КЗпП України, оскільки пунктом 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580, який є спеціальним та прийнятий пізніше у часі, визначено, що перебування працівників міліції у відпустці не є перешкодою для такого звільнення. Вказана норма неконституційною не визнавались.

У свою чергу, стаття 4 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР містить перелік видів відпусток: щорічні відпустки, додаткові відпустки у зв'язку з навчанням, творча відпустка, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати.

До соціальних відпусток належить, зокрема, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у якій перебувала і позивач.

З урахуванням наведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність звільнення позивача у період декретної відпустки, оскільки норма спеціального Закону не конкретизує та не розмежовує відпустки на види, а отже перебування працівників міліції у будь-якому виді відпустки не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до пп. «г» п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16.09.2015 фактично ліквідовано територіальні органи МВС України в тому числі і УМВС України у Львівській області та Сихівський РВ УМВС України у Львівській області, а отже подальше проходження позивачем служби є неможливим.

Щодо позовних вимог про поновлення апелянта на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС з 07.11.2015 та зобов'язанння ГУ МВСУ у Львівській області нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за весь час перебування у вимушеному прогулі в розмірі 10 849 грн, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі до задоволення не підлягають, оскільки є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу начальника ГУ МВСУ у Львівській області від 06.11.2015 № 830 о/с в частині його звільнення з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС.

Отже, враховуючи процес ліквідації органів міліції, належність попередження про скорочення, неподання позивачем у встановлений строк заяви з волевиявленням про проходження служби в поліції, відсутність прямо передбачених обмежень щодо звільнення через скорочення штатів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що УМВС України у Волинській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2016 року у справі № 813/284/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 31.08.2016.