Справа № 275/176/16-а
Суддя: Руденко В. О.
Дата ухвалення: 2016-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 275/176/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Руденка В.О.,

при секретарі Довгаленко О.І.,

за участю представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправними дій щодо скасування пільг, зобов'язання відновити надання пільг,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 25 квітня 2016 року звернувся до суду з позовною заявою про визнання протиправними дій, щодо скасування пільг, зобов'язання відновити надання пільг, якими він користувався як пенсіонер Міністерства внутрішніх справ України на підставі статті 22 Закону України «Про міліцію». Зазначив, що він, як пенсіонер Міністерства внутрішніх справ України, з моменту виходу на пенсію 10.12.2002 р. до 07.11.2015 р. користувався соціальними пільгами, передбаченими ст.22 Закону України «Про міліцію».

01.12.2015 року він отримав лист відповідача №2560 від 23.11.2015 р., згідно якому, Управління праці та соціального захисту населення Брусилівської районної державної адміністрації ставило йому до відома, що з 07 листопада 2015 року у зв'язку зі скасуванням Закону України «Про міліцію» він, як особа що мала право на пільги встановлені цим законом, втратив таке право.

Посилаючись на ст. 21, 22, 58, 64 Конституції України, рішення Конституційного суду України від 14.12.2000 р. №15-рп/2000, від 09.02.1999 р. №1-рп/99, від 22.09.2005 р., від 11.10.2005 р. №8-рп/2005 р., від 22.05.2008 р. №10рп/2008 р., №5-рп/2005, від 16.04.2009 р. №7рп/2009, зазначав, що законодавство, яке передбачало соціальні пільги станом на момент його виходу на пенсію, має застосовуватись щодо нього без врахування подальших змін, що погіршують його соціальне становище, отже припинення його пільгового статусу з боку відповідача порушує його права, у зв'язку з чим просив суд визнати протиправними дії відповідача з приводу скасування пільг наданих йому як пенсіонеру МВС згідно ст.22 Закону України «Про міліцію» та зобов'язати відповідача відновити та надати йому пільги та компенсації згідно ч.5, 6 ст.22 Закону України «Про міліцію», починаючи з 07.11.2015 року.

У судове засідання позивач не з'явився, подав письмову заяву, якою просив позов задовольнити та розглядати справу за його відсутністю. Згідно пояснень, наданих у попередніх судових засіданнях по справі, фактично пільгами зі стовідсоткової компенсації оплати за житло та комунальні послуги, як міліціонер на пенсії, припинив користуватись з липня 2015 року, оскільки розмір пенсії перевищував встановлений законом рівень доходу. З того часу користувався п'ятдесяти відсотковою пільгою як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС. З повідомленням відповідача від 23.11.2015 р. про припинення пільг у зв'язку зі скасуванням Закону України «Про міліцію» він не згодний, оскільки закон, що звужує обсяг прав і свобод зворотної сили в часі не має. Тому просить відповідні дії відповідача визнати незаконними.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, подав письмові заперечення та усні пояснення, згідно яким зазначено, що позивача було включено до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги за статусом сільський міліціонер на пенсії (згідно Закону України «Про міліцію») та зі статусом учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії.

Порядок надання відповідних пільг було змінено з набранням чинності Законом України від 28.12.2014 р. №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України». На виконання цього закону, 01.07.2015 року набув чинності Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 04.06.2015 р. №389 (далі - Порядок). Порядком було передбачено, що з 01.07.2015 року пільги надаються за умови, коли розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищував величину доходу, що дає право на податкову соціальну пільгу.

Оскільки дохід позивача перевищував встановлений рівень, з 01.07.2015 року на підставі цього Порядку, забезпечення йому пільги, як сільському міліціонеру на пенсії було припинено. Разом з тим, пільги позивача, як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС були забезпечені у подальшому, оскільки Порядок не розповсюджувався на пільги ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС.

У зв'язку з подальшим прийняттям Закону України «Про національну поліцію», п.1, 5 Прикінцевих положень якого скасували Закон України «Про міліцію» з 07.11.2015 року, відповідач вважав позивача таким, що втратив законні підстави у подальшому обліковуватись пільговиком на підставі цього закону, тому до програмного забезпечення Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, що мають право на пільги були внесені зміни, якими категорія «сільський міліціонер на пенсії» була закрита, зокрема, й стосовно ОСОБА_2 Отже відповідач вважає свої дії законними і не вбачає підстав та можливостей для забезпечення позивачу пільг, що не передбачені законодавством. З огляду на це позов просили відхилити.

Дослідивши фактичні обставини справи та нормативно-правові документи, що регламентують відносини сторін, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач - пан ОСОБА_2 є пенсіонером МВС України за вислугою років з 01.07.2004 року, про що свідчить довідка ГУМВС України в Житомирській області від 17.09.2004 р. №85/9053.

Згідно інформації, поданої представником відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області, позивач після виходу на пенсію був взятий на облік пільговиків, включений до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги за статусом сільський міліціонер на пенсії (згідно Закону України «Про міліцію») та зі статусом учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії.

Відповідно до Положення «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. №177 та Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2003 р. №256, до 01.07.2015 року позивачу було забезпечено сто відсоткову пільгу з оплати за житло та комунальні послуги, як то було передбачено ст.22 Закону України «Про міліцію».

З 01.07.2015 року, на виконання Закону №76-VIII набрав чинності Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №389 (Порядок). Даним Порядком передбачено, що з 01 липня 2015 року пільги надаються окремим категоріям пільговиків за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищував величину доходу, який давав право на податкову соціальну пільгу. Порядок поширювався і на осіб, право на пільги яких виникло на підставі Закону України «Про міліцію».

Оскільки на 01 січня 2015 року такий дохід законодавством передбачався у розмірі 1710 гривень, а розмір пенсійного доходу Позивача був встановлений в більшій сумі - 2020,61 грн., Управлінням було прийняте рішення про не нарахування з 30 червня 2015 року на наступні шість місяців позивачу пільг, встановлених Законом України «Про міліцію» у вигляді 100% знижки на житлово-комунальні послуги. Проте у подальшому позивач продовжував користуватись пільгами, встановленими йому як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії у вигляді компенсації Управлінням 50% відсотків наданих йому житлово-комунальних послуг.

Як свідчать пояснення позивача ОСОБА_2, а також подані ним письмові документи, зокрема, апеляційна скарга від 01.06.2016 р. (а.с.26-27), він вважає законним вищевказане ситуативне обмеження його права на пільгу у зв'язку з перевищенням розміру доходу над встановленим законодавством мінімумом.

Водночас, викладена позивачем правова позиція свідчить, що він не згодний з втратою правової підстави для пільги в разі відповідності встановленим законодавством критеріям розміру доходів, яким є стаття 22 Закону України «Про міліцію».

Суд вважає обмеження, що були обумовлені положеннями Порядку, зміною механізму реалізації пільги, а не усуненням її підстави.

З огляду на це, враховуючи правову позицію позивача стосовно цієї обставини, беручи до уваги, що положення Закону №76-VIII та Постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №389 не оскаржувались і у порядку конституційного судочинства не визнавались неконституційними, встановлення саме такого механізму реалізації пільги стосовно позивача слід визнати такими, що відповідали чинному законодавству, зокрема Конституції України, статті 22 Загальної декларації прав людини, рішенню Європейського суду з прав людини від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії», тощо.

Такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Виходячи з вищевикладеного висновку, враховуючи, що позивач, з 01.07.2015 року до Управління праці та соціального захисту населення з приводу відновлення пільги більше не звертався, будь-яких відомостей про розмір свого доходу не подавав, суд визнає, що у відповідача були відсутні підстави для того, щоб навіть оцінити відповідність доходів позивача критеріям, визначеним Порядком і вирішити питання відновлення забезпечення пільги позивачу.

Тому в частині зобов'язання відповідача відновити та надати позивачу пільги, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Як зазначено вище, реалізація права на пільгу була обмежена законно, з чим погодився сам позивач і підстави для такого обмеження не припинили існувати.

Разом з тим, загальновизнаним правилом, на яке вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 є те, що зміст основного права не може бути порушений зміною механізму його реалізації.

Таке основне право, що являє право на безкоштовне забезпечення житлом з опаленням і освітленням та іншими послугами за встановленими нормами, було передбачено ст.22 Закону України «Про міліцію» станом на день виходу позивача на пенсію.

Суд не може погодитись з доводами представника відповідача про те, що положення Закону України «Про міліцію» не можуть застосовуватись, оскільки були скасовані Законом України «Про національну поліцію». Такий висновок, на думку суду, є хибним.

Згідно статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Позаяк обсяг соціального забезпечення, передбачений статтею 22 Закону України «Про міліцію» був очевидно обмежений положеннями Закону України «Про національну поліцію», суд, застосовуючи статтю 58 Конституції України, як норму прямої дії, приходить к висновку про те, що положення Закону України «Про національну поліцію» щодо скасування Закону України «Про міліцію» в частині зменшення обсягу соціально-правового забезпечення, не є чинним по колу осіб стосовно позивача, який законно набув більший обсяг прав до 07.11.2015 року.

Відповідно до пункту 184 Рішення Суду у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року (заява №31443/96), принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Тож, з огляду на досліджені фактичні обставини справи та законодавчі норми, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про безпідставність та протиправність письмового повідомлення позивача про припинення його права на пільги, встановлені ст.22 Закону України «Про міліцію» і необхідність до застосування правового статусу позивача, заснованого на нормах права, що передбачали цей статус станом до 7 листопада 2015 року. Такий висновок суду ґрунтується на положеннях статей 3, 8, 22, 58 Конституції України про людину, як найвищу соціальну цінність, зміст і спрямованість діяльності держави, вищу юридичну силу конституційних норм, їх пряму дію та неможливість скасування існуючих прав і свобод.

В цьому контексті і в цій частині, суд погоджується з доводами позивача та наведеним у позовній заяві їх обґрунтуванням.

На підставі ст.3, 8, 22, 58 Конституції України, Закону України від 28.12.2014 р. №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», статті 22 Закону України «Про міліцію», керуючись ст.6, 8, 11, 72, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним письмове повідомлення Управління праці та соціального захисту населення Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області від 23 листопада 2015 року №2560/03 в адресу ОСОБА_2 про втрату ним права на пільги.

В решті вимог позивачу відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при її проголошенні, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О. Руденко

В. О.