Справа № 805/1752/16-а
Суддя: Кірієнко В.О.
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

805/1752/16-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 р. Справа № 805/1752/16-а

В С Т А Н О В И В:

Позивачем також суду були надані усні пояснення відповідно до яких представник зазначав, що підприємством неодноразово протягом 2015 року здійснювалися операції з ввезення на митну територію України товарів зі сплатою митних платежів на рахунок Донецької митниці ДФС авансово, після чого остання надавала митні декларації, на підставі яких митницею здійснювалося перерахування митних платежів до державного бюджету, виконання усіх необхідних формальностей та випуск товару для вільного обігу на ситній території України. Таким чином, надаючи митну декларацію уповноважена особа надає митному органу ДФС розпорядження на перерахування до Державного бюджету України.

Представником позивача було надано суду клопотання від 30.08.2016року про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача до судового засідання не з’явився про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

У своїй діяльності керується Статутом підприємства у новій редакції зі змінами.

Відповідач, Маріупольська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області, є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Судом встановлено, що у період з 23.03.2016 року по 20.04.2016 року Маріупольською ОДПІ було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за лютий 2016 року, щодо суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку, за результатом якої складено Акт перевірки №201/05-83-15-12-1/14361569 від 20.04.2016 року (а.с.7-11).

Висновки полягають у тому, що податковим органом встановлено порушення п. 200.4 ст. 200 ПК України, ДП «Інгаз» завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за лютий 2016 року на 66 204,00 грн.

Не погодившись з актом перевірки позивачем було подано до податкового органу заперечення.(а.с.21-24)

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку обставинам викладеним сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Спірним питанням даного позову є правомірність складання відповідачем податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугувало, що при перевірці імпортних операцій встановлено відсутність митних платежів та безпідставність віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Згідно із п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

В силу п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно із пунктом 187.8статті 187 цього Кодексу.

У п. 187.8 ст. 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

В силу п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбаннямтоварів/ послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податкудо податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку (п. 201.12 ст. 201 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу ; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачемтоварів/ послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/ послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету (п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Митного кодексу України імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Відповідно до п. 27 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України митні платежі: мито; акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції); податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).

Згідно із ч. 1 ст. 299 Митного кодексу України сплата митних платежів може здійснюватися із застосуванням авансових платежів (передоплати).

В силу ч. 2 ст. 299 Митного кодексу України авансовими платежами (передоплатою) є грошові кошти, внесені платником податків за власним бажанням на рахунки, відкриті на ім'я органів доходів і зборів в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, як попереднє грошове забезпечення сплати майбутніх митних платежів.

Відповідно до ч. 4 ст. 299 Митного кодексу України кошти авансових платежів не вважаються митними платежами, доки особа, яка внесла такі платежі, не зробить розпорядження про це органу доходів і зборів та не будуть виконані відповідні митні формальності. З моменту початку виконання таких митних формальностей кошти авансових платежів у сумі, на яку зроблено розпорядження, не підлягають використанню на будь-які інші цілі. Після завершення митних формальностей кошти у сумі, на яку зроблено розпорядження, перераховуються органом доходів і зборів до державного бюджету. У разі відмови від завершення митних формальностей сумі авансових платежів, на яку зроблено розпорядження, повертається статус авансових платежів.

Відповідно до положень пп. «б» п.6 ч.8 ст. 257 Митного кодексу України митне оформлення товарів здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації.

Таким чином, сплата митних платежів, у томі числі і податку на додану вартість, є обов'язковою передумовою завершення митного оформлення і випуску товару у вільний обіг.

22.02.2016 року позивач перерахував на рахунок Донецької митниці ДФС кошти у сумі 83 000,00 грн із призначенням, як передоплата митного оформлення.

Відповідно до акта про звірення залишків сум коштів передоплати на відповідному рахунку митного органу між подивачем та митницею станом на 01.01.2016 року позивачем перераховано на рахунок митного органу протягом 2015 року кошти у сумі 670 500,00 грн, при цьому станом на 01.01.2016 року наявний залишок коштів передоплати у сумі 3 271,06 грн.

У відповідності до п.198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних були зареєстровані видані та отримані податкові накладні.

Крім того, Донецька Митниця ДФС у листі № 127/05 від 27.05.2016 року підтвердила, що митні платежі у сумі 72 589,60 грн ( в т.ч. податок на додану вартість - 58 630,06 грн., ввізне мито – 13 959,54 грн.,) сплачені за митною декларацією № 700080000/2016/000201 від 25.01.2016 року, перераховані до Державного бюджету України 26.01.2016 року 431 017,69 грн ( в т.ч. податок на додану вартість - 348 129,67 грн., ввізне мито – 82 888,02 грн) сплачені за митною декларацією № 700080000/2016/000244 від 29.01.2016 року, перераховані до Державного бюджету України 01.02.2016 року (арк.с.94).

Суд не бере до уваги доводи представника відповідача зазначені у заперечені, оскільки вони необгрунтовані та не підтверджені належними доказами.

Зі змісту ч.1 ст.11 КАС України вбачається, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 ст. 71 цього Кодексу встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст.86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до положень ч.1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Дочірнього підприємства “ІНГАЗ” до Маріупольської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надісланням апеляційної скарги особою, яка її подає, до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кірієнко В.О.