Справа № 813/6333/15
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 року Справа № 876/3898/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання - Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року у адміністративній справі №813/6333/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, поновлення на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2015 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області в якому просив витребувати книгу нарядів і журнал інструктажів з записами за листопад 2015 року, а також Наказ № 3 від 12.11.2015 року «Про організацію роботи добових нарядів Галицького ВП м. Львова ГУНП у Львівській області під час отримання виборчих бюлетенів проведення голосування та здачі виборчих бюлетенів по проведенню другого туру виборів міського голови м. Львова у відповідача. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06.11.2015 року № 868 о/с про звільнення ОСОБА_2. Зобов'язати відповідача поновити ОСОБА_2, капітана міліції дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Галицького районного відділу ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області на посаді рівнозначній до його звільнення. Зобов'язати виплати, ОСОБА_2, грошову компенсацію за час вимушеного прогулу з 07.11.2015 року по день поновлення на службі.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року адміністративний позов задовольнити частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 868 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України в запас за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ через скорочення штатів.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з 06 листопада 2015 року.

Стягнуто з Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (вул. Мартовича, 2, м. Львів, 79005, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 79000 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 19438 (дев'ятнадцять тисяч чотириста тридцять вісім) грн. 38 коп. без урахування сум обов'язкових до сплати податків та внесків.

В частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць в сумі 3945 (три тисячі дев'ятсот сорок п'ять) грн. 54 коп. постанова суду виконано негайно.

В решті позовних вимог відмовлено.

Присуджено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 79000 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач та відповідач оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права. Позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач просить скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Представники Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на службу в органи внутрішніх справ прийнятий 07.09.2002 року. З 10.06.2007 року призначений на посаду дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ у Львівській області від 06.11.2015 року № 868 о/с, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з 6 листопада 2015 року у запас за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) капітана міліції ОСОБА_1, дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Галицького районного відділу ЛМУ ГУМВС. Зі змістом наказу позивача ознайомлено 17.11.2015 року, про що свідчить розписка про отримання трудової книжки та витягу з наказу.

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону, з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 10 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до вищевказаної норми особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 885 від 28.10.2015 року чинної на день звільнення) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Вищезазначені норми Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Показами свідків, які були допитані в судовому засіданні, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, підтверджуються обставини написання позивачем та подання ним рапорту до ГУМВС у Львівській області про продовження служби у національній поліції та виконання позивачем посадових обов'язків після 07.11.2015 року.

Тобто, позивач у строк відведений законом виявив згоду на проходження служби в поліції. Проте, даний рапорт з незалежних від позивача причин за належністю не надійшов, та не був розглянутий у встановленому порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 13.11.2015 року та з 14.11.2015 року по 16.11.2015 року заступав на чергування в слідчо-оперативну групу Галицького відділу поліції, що підтверджується наявними у справі доказами, а саме наказом Галицького ВП м. Львова ГУ Національної поліції у Львівській області від 12.11.2015 року № 3, розстановкою нарядів, де включено 14.11.2015 року ОСОБА_1 та копіями рапортів з наявними резолюціями "ОСОБА_1".

Як видно з матеріалів справи, зокрема, з витягу зі спірного наказу, відповідач 1, при прийнятті спірного наказу про звільнення позивача, не тільки жодним чином не обґрунтував відсутність можливості подальшого його використання на службі, але й не перевірив взагалі можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції, а саме до Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пункту 1 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування (перше опублікування 06.08.2015 року), таким чином пункт 9 набрав чинності з 07.08.2015 року.

В порушення вимог пунктів 9 та 10 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", до прийняття спірного наказу (06.11.2015 року) про звільнення позивача за пунктом 64 "г" (через скорочення штату) позивачу не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції з урахуванням виявлення наміру позивачем проходити службу в поліції.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач 1 не обґрунтував неможливість подальшого використання позивача на службі, не врахував наявність наміру позивача проходити службу в поліції та не перевірив можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу № 868 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 - дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Галицького районного відділу ЛМУ ГУМВС, з органів внутрішніх справ України в запас через скорочення штатів.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", постановлено ліквідувати ГУ МВС України у Львівській області та утворити Головне управління Національної поліції у Львівській області.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України у постановах від 28.10.2014 року та 04.11.2014 року встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) з працевлаштування працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Відповідно до п. 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника. У відповідності до ч. 3 п. 2 даного Порядку, збереження заробітної плати "у всіх інших випадках", до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до оскаржуваного наказу, позивача було звільнено із органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року.

В матеріалах справи міститься довідка про доходи позивача з 01.09.2015 року по 31.10.2015 року, відповідно до якої грошове забезпечення складає 7891, 08 грн. Середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає - 183,05 грн.

Період вимушеного прогулу позивача з 06.11.2015 року по 19.05.2016 (день винесення судом рішення про поновлення позивача на посаді) складає 129 днів.

Загальний розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу позивача складає 23672, 79 грн., а саме: 129 (днів) х 183,05 грн. (розмір середньоденної заробітної плати).

Від розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу слід вирахувати отримані позивачем виплати від Львівського міського центру зайнятості в сумі 4234,41 грн. (відповідно до довідки № 2793 від 13.04.2014 року, а. с. 94).

Всього до стягнення підлягає заробітної плата за час вимушеного прогулу в розмірі 19438,38 грн., яку слід стягнути з Галицького районного відділу Львівського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про те, що позовні вимоги щодо зобов'язання ГУ Національної поліції у Львівській області розглянути заяву ОСОБА_1 про бажання служити в поліції та щодо зобов'язання ГУ Національної поліції у Львівській області прийняти ОСОБА_1 на посаду, яка не погіршує умови праці, які він мав станом на 06.11.2015 року працюючи в Галицькому РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено, що позивач звертався із рапортом до ГУМВС України у Львівській області про виявлення наміру продовжити службу у національній поліції, в той же час рапорт чи заява позивача до ГУ Національної поліції у Львівській області не надходили, відтак, відповідачем 3 прав позивача не порушено.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області моральної шкоди в розмірі не отриманої заробітної плати суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті.

Питання практики застосування положень законодавства щодо відшкодування моральної шкоди висвітлено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно з п. 4 якої позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З врахуванням вищенаведеного, суд зазначає, що позивач не надав суду жодних доказів завдання моральної шкоди, зокрема, спричинення моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, додаткових зусиль спрямованих на організацію свого життя.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, тому відповідно до ч.1 ст. 200 КАС України апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року у адміністративній справі №813/6333/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

І.В. Глушко

Повний текст ухвали складений 30 серпня 2016 року.