Справа № 826/8553/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 серпня 2016 року № 826/8553/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні і адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Пилон" до Головного управління ДФС у м. Києві, Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій, скасування податкового повідомлення-рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пилон» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, Державної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій щодо результатів документальної виїзної позапланової перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Укр Сервіс Груп» за період з 01.03.2015 по 31.03.2015, з ТОВ «Брандмауєр» за період з 01.07.2015 по 31.07.2015, з ТОВ «Готліб ЛТД» за період з 01.08.2015 по 30.08.2015; зобов'язанням вилучити з баз даних АІС «Реєстр платників податків», АІС «Аудит», АІС «Бест звіт», АІС «Співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДПА України» відомості занесені на підставі висновків акту №87/26-15-14-04-02/31028199 від 06.05.2016; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.05.2016 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податковий орган не мав правових підстав для проведення перевірки позивача, висновки викладені в акті №87/26-15-14-04-02/31028199 від 06.05.2016 «Про результати документальної виїзної позапланової перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Укр Сервіс Груп» за період з 01.03.2015 по 31.03.2015, з ТОВ «Брандмауєр» за період з 01.07.2015 по 31.07.2015, з ТОВ «Готліб ЛТД» за період з 01.08.2015 по 30.08.2015» є безпідставними та спростовуються наявними матеріалами.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну виїзну позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Укр Сервіс Груп» за період з 01.03.2015 по 31.03.2015, з ТОВ «Брандмауєр» за період з 01.07.2015 по 31.07.2015, з ТОВ «Готліб ЛТД» за період з 01.08.2015 по 30.08.2015, за результатом якої складено акт №87/26-15-14-04-02/31028199 від 06.05.2016 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевірку позивача проведено згідно з пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.

Приписи п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України визначають, що податкові органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби.

Згідно п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 8 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Зі змісту позову вбачається, що податковим органом було скеровано на адресу позивача запит від 01.04.2016 про надання інформації щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «Брандмауєр» за період з 01.07.2015 по 31.07.2015, з ТОВ «Готліб ЛТД» за період з 01.08.2015 по 30.08.2015. Оскільки позивач вважає, що податковий орган не мав правових підстав для скерування такого запиту, позивачем не було надано витребувану інформацію.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Приписи п. 78.5 ст. 78 Податкового кодексу України визначають, що документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому ст. 79 цього Кодексу.

Пунктом 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України визначено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Відповідно до п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Отже, приписи діючого податкового законодавства визначають виключні умови проведення невиїзної документальної перевірки: фактичне отримання платником податків наказу та повідомлення на перевірку засобами поштового зв'язку, про що свідчить поштове повідомлення про вручення, яке повертається на адресу податкового органу або розписка платника про особисте отримання наказу та повідомлення.

Факт отримання копій наказу та повідомлення про перевірку позивачем не заперечується. Позивачем допущено податковий орган до проведення перевірки.

Проте, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб податкового органу до проведення перевірки.

Якщо ж перевірку проведено , в подальшому належним способом захисту прав платника податків є оскарження рішення прийнятого за результатом проведеної перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.12.2010.

Як зазначено вище, за результатом проведеної документальної виїзної позапланової перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Укр Сервіс Груп» за період з 01.03.2015 по 31.03.2015, з ТОВ «Брандмауєр» за період з 01.07.2015 по 31.07.2015, з ТОВ «Готліб ЛТД» за період з 01.08.2015 по 30.08.2015 складено акт №87/26-15-14-04-02/31028199 від 06.05.2016.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковим контролем є система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 ПК України).

Згідно із статтею 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

За правилами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 86.1 статті 86 ПК України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов'язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до пункту 74.1 статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань (пункт 74.2 статті 74 ПК України).

Тобто, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків та, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. Включення суб'єктом владних повноважень до бази даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника.

За таких обставин дії контролюючого органу щодо внесення до баз даних інформації, отриманої внаслідок проведення податкової перевірки, у тому числі й складеного за її результатами акту, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов'язків зі збирання доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження відповідних операцій, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку. Зазначені дії самі собою не створюють для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав та не породжують для нього обов'язкових юридичних наслідків.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду України, висловлена, зокрема, в постановах: від 09.12.2014 №21-511а14, від 04.11.2015 справа № 21-1654а15, від 02.12.2015 №21-5180а15, від 15.12.2015 №21-677а15.

Отже, в даному випадку належним способом захисту прав є оскарження податкового повідомлення-рішення прийнятого на підставі акту №87/26-15-14-04-02/31028199 від 06.05.2016,

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо про визнання протиправними дій щодо результатів документальної виїзної позапланової перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Укр Сервіс Груп» за період з 01.03.2015 по 31.03.2015, з ТОВ «Брандмауєр» за період з 01.07.2015 по 31.07.2015, з ТОВ «Готліб ЛТД» за період з 01.08.2015 по 30.08.2015; зобов'язанням вилучити з баз даних АІС «Реєстр платників податків», АІС «Аудит», АІС «Бест звіт», АІС «Співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту на рівні ДПА України» відомості занесені на підставі висновків акту №87/26-15-14-04-02/31028199 від 06.05.2016 не підлягають задоволенню.

Щодо позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.05.2016 №, суд зазначає наступне.

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 20.05.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового забезпечення за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 908 479 грн. (за основним платежем 1 526 783 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 381 696 грн).

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували наступні обставини відображені в акті, а саме:

- Згідно податкової інформації ТОВ «Укр Сервіс Груп» не мало можливості надати позивачу роботи в обсягах визначених в актах виконаних робіт, у зв'язку з відсутністю достатньої чисельності робітників.

- Згідно податкової інформації встановлено невідповідність номенклатури придбаних та реалізованих ТОВ «Укр Сервіс Груп», ТОВ «Брандмауер», ТОВ «Готліб ЛТД» товарів та послуг.

- Відповідно до податкової інформації у ТОВ «Брандмауер», ТОВ «Готліб ЛТД» відсутні трудові ресурси, виробниче та транспортне обладнання.

- До перевірки не надано затвердженої проектної документації, доказів здачі об'єкта у неробочий час, журналу відвідувань буд майданчиків у період виконання робіт за спірним договорами.

Проте співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України в листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та ТОВ «Укр Сервіс Груп», ТОВ «Брандмауер», ТОВ «Готліб ЛТД» .

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Екодит» було укладено договір на виконання підрядних робіт від 02.08.2015 №1-08/15, предметом якого є виконання будівельних/гідроізоляційних робіт на об'єкта підрядника (позивача).

На підтвердження реального виконання умов зазначеного договору позивачем надано суду копії: актів приймання-передачі матеріалів, накладних на передачу матеріалів, актів прийому-здачі виконаних робіт, товарно-транспортних накладних, акту на передачу обладнання та інструментів для виконання робіт, акту на повернення обладнання та інструментів, довідку про вартість виконаних будівельних робіт, податкових накладних, платіжних доручень, які долучено до матеріалів справи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Укр Сервіс Груп» укладено договір від 25.02.2015 №10-02/15, від 24.03.2015 №13-03/15, від 23.02.2015 №8-02/15, предметом яких є виконання будівельних/гідроізоляційних робіт на об'єкта підрядника (позивача).

Також, судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Брандмауер» укладено договір на виконання підрядних робіт предметом якого є виконання будівельних/гідроізоляційних робіт на об'єкта підрядника (позивача).

На підтвердження реального виконання умов зазначених договорів позивачем надано суду копії: актів приймання-передачі матеріалів, накладних на передачу матеріалів, актів прийому-здачі виконаних робіт, товарно-транспортних накладних, акту на передачу обладнання та інструментів для виконання робіт, акту на повернення обладнання та інструментів, довідку про вартість виконаних будівельних робіт, податкових накладних, платіжних доручень, які долучено до матеріалів справи.

Щодо посилання податкового органу на розбіжність між сумою ПДВ вказаною в актах виконаних робіт наданих ТОВ «Укр Сервіс Груп» та сумою ПДВ зазначеною вказаним контрагентом в податкових накладних, суд зазначає наступне.

В ході судового дослідження встановлено що сума вартості виконаних робіт та матеріалів за договором, зазначена в актах виконаних робіт, а також в довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрат ТОВ "Укр Сервіс Груп" відповідає сумі зазначеній у податкових накладних, як база оподаткування, на виконання вимог п. 188.1 ст. 188 ПК України.

Сума податку на додану вартість зазначена в податкових накладних. визначена вірно відповідно до п. 193.1 ст. 193 ПК України - 20% від бази оподаткування. Така сама сума зазначена і в довідках про вартість виконаних робіт.

Що стосується суми ПДВ, зазначеної в актах виконаних робіт при однаковій сумі бази оподаткування, яка відрізняється від суми ПДВ зазначеної в податкових накладних, то вказаний факт свідчить про арифметичну помилку в актах виконаних робіт при визначення суми ПДВ.

Суд бере до уваги, як доказ, окрім вищезазначених документів, лист №4-01 від 01.04.2015 ТОВ «Укр Сервіс Груп» на адресу позивача, в якому підприємство вказує на допущену помилку в актах виконаних робіт та звертає увагу позивача на відповідність вимогам законодавства сум ПДВ в податкових накладних.

Таким вином, аналізуючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність поршуень з боку позивача вимог ПК України при формування податкового кредиту у правовідносинах з ТОВ «Укр Сервіс Груп».

При цьому, слід відзначити, що згідно наявних в матеріалах справи доказів, вбачається, що послуги від ТОВ «Укр Сервіс Груп», ТОВ «Брандмауер», ТОВ «Готліб ЛТД» щодо виконання субпідрядних робіт отримані позивачем з метою виконання договорів на виконання підрядних робіт укладених з ТОВ «Спецмехбуд 21», копії яких долучено до матеріалів справи та на підтвердження виконання яких позивачем надано суду копії договірної ціни, довідок про вартість виконаних робіт, актів приймання виконаних робіт, які долучено до матеріалів справи.

Отже, судом встановлено, що з метою виконання договорів на виконання підрядних робіт укладених з ТОВ «Спецмехбуд 21» (виконання яких податковим органом не ставиться під сумнів), позивачем укладено договори субпідряду з ТОВ «Укр Сервіс Груп», ТОВ «Брандмауер», ТОВ «Готліб ЛТД», який передано будівельний матеріал (транспортування якого підтверджено матеріалами справи), передано обладнання та інструменти.

З огляду на встановлені факти в ході розгляду справи, суд приходить до висновку, що зобов'язання за договором між позивачем та ТОВ «Укр Сервіс Груп», ТОВ «Брандмауер», ТОВ «Готліб ЛТД» виконувались сторонами у повному обсязі.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Однак у справі, що переглядається, податковим органом не доведено існування таких обставин.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до змісту п.п. 201.4. та 201.8 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в встановленому порядку.

Згідно з п. 184.1 ст. 184 ПК України реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Відповідно до п. 2 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 969 від 21.12.2010, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за № 1401/18696 (далі - Порядок №969), п. 2 Порядку № 165 податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача зареєстровані в якості платників податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства. Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Порядку №165, зокрема, містять такі обов'язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, назву товару, його ціну та вартість.

З огляду на викладені обставини, слід зауважити, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес"АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ «Укр Сервіс Груп», ТОВ «Брандмауер», ТОВ «Готліб ЛТД» (ТОВ «Екодит») податкових накладних, за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Відтак з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 податкового кодексу України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесене на його підставі спірне податкове повідомлення-рішення від 20.05.2016 № безпідставним та неправомірним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, отже позов в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.05.2016 № є обґрунтованим та підлягає задоволенню. В решті позовних вимог позов задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 3. Ст. 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити частково позовні вимоги.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.05.2016 № прийняте ГУ ДФС у м. Києві.

3. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

4. Стягнути на користь ТОВ «Пилон» судові витрати в сумі 28 627,19 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда