Справа № 826/24437/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-08-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

15 серпня 2016 року м. Київ № 826/24437/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі: судді Келеберди В.І., ознайомившись із заявою про винесення додаткового судового рішення у справі

за позовом ОСОБА_1

до Генеральної прокуратури України,

третя особа: в.о. Генерального прокурора України ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України про визнання протиправним та скасування наказу від 13.08.2015 №1268ц; поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

01.06.2016 року Окружним адміністративним судом винесено постанову у справі, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

До суду надійшла заява позивача про винесення додаткового судового рішення у справі №826/24437/15, оскільки судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Позивач просить суд стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 судові витрати на надання правової допомоги і представлення його інтересів адвокатом у суді в розмірі 46 928 грн.

Відповідно до ст. 94 КАС України - якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Пунктом 1 ч. 3 ст. 87 КАС України - до витрат, пов'язаних з розглядом справи, віднесено витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 90 КАС України - витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI від 20 грудня 2011 року передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із наведеного випливає, що компенсація витрат на правову допомогу в адміністративних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України про вчинення окремої процесуальної дії поза залою судового засідання або під час виконання судового доручення секретарем судового засідання складається протокол.

Згідно Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 N5076-VI (далі - Закон N 5076-VI) під іншими видами правової допомоги розуміють види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Враховуючи наведе, витрати на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню є правова допомога, яка надавалась у судовому засіданні та час ознайомлення із матеріалами справи у суді, інші витрати заявлені позивачем відшкодуванню не підлягають оскільки це не передбачено чинним законодавством та не є окремою процесуальною дією.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат, позивачем до адміністративного позову були додані наступні докази: угода про надання правової допомоги і адвокатського захисту прав, свобод та інтересів позивача від 14.04.2015 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_3, копія посвідчення адвоката ОСОБА_3, акт від 13.05.2015 року про взаєморозрахунки за угодою від 14.04.2015, рахунок-фактура трудових витрат від 23.05.2016 року, виписка ПАТ КБ "ПриватБанк" по капртці/рахунку ОСОБА_3 за період з 01.10.2015 року по 30.03.2016 року, витяг руху коштів рахунку ОСОБА_3 в АТ "ОТП Банк" з 14.04.2015 по 06.05.2016.

Отже, підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв'язку між сплаченими позивачем спеціалісту у галузі права коштами за надану йому правову допомогу на підставі відповідного договору.

Аналізуючи викладене, а також документи надані позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу, суд вважає, що вказані документи не підтверджують понесених позивачем витрат на правову допомогу, оскільки не дають можливість ідентифікувати, що саме позивачем перераховувались кошти на рахунки представника позивача, а також ту обставину, що акт про взаєморозрахунок складений до звернення позивача до суду.

Тому суд вважає не обґрунтованою вимогу щодо стягнення з Генеральної прокуратури України на його користь судових витрат за надання правової допомоги і представництва його інтересів адвокатом у суді в розмірі 46 928 грн.

Враховуючи вище наведене, суд відмовляє у задоволенні заяви позивача про винесення додаткового судового рішення у справі №826/24437/15.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. 168 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда