Справа № 630/197/16-а
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2016-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 р.Справа № 630/197/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального закладу "Люботинська спеціалізована школа-інтернат I-III ступенів "Дивосвіт" Харківської обласної ради на постанову Люботинського міського суду Харківської області від 12.07.2016р. по справі № 630/197/16-а

за позовом Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №6 в інтересах ОСОБА_1

до Комунального закладу "Люботинська спеціалізована школа-інтернат I-III ступенів "Дивосвіт" Харківської обласної ради треті особи Харківський професійний ліцей машинобудування, Харківська обласна рада

про зобов'язання проведення донарахування недоотриманої одноразової грошової допомоги та її виплати,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №6, звернувся до Люботинського міського суду Харківської області в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Комунального закладу "Люботинська спеціалізована школа-інтернат I-III ступенів "Дивосвіт" Харківської обласної ради, 3-тя особа: Харківський професійний ліцей машинобудування, в якому просив суд: зобов'язати відповідача донарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоотриману одноразову грошову допомогу, передбачену ч.7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування», у сумі 7763, 50 грн. та стягнути з відповідача судовий збір.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 23.05.2016 р. було залучено до участі у справі в якості третьої особи Харківську обласну раду.

Постановою Люботинського міського суду Харківської області від 12.07.2016 року адміністративний позов Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №6 в інтересах ОСОБА_1 задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що випускники загальноосвітнього навчального закладу набувають права на одноразову грошову допомогу в розмірі 6 прожиткових мінімумів лише в разі працевлаштування. Таким чином, оскільки неповнолітній ОСОБА_1 продовжує навчання на денній формі в Харківському професійному ліцеї машинобудування та перебуває на повному державному утриманні, то згідно положень підп.1 п.13 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року №226 "Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2008 р. № 146 "Деякі питання надання одноразової грошової допомоги дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування" йому правомірно було виплачено грошову допомогу у розмірі 2,5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1, виданим Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 02 серпня 2000 року на підставі актового запису №896. Батьками ОСОБА_1 записано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 8).

Відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2008 року ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10-11). Відомості про батька внесені на підставі ст. 135 ЦПК України (а.с.12)

Відповідно до довідки Комунального закладу «Люботинська спеціалізована школа інтернат І-Ш ступенів «Дивосвіт» Харківської обласної ради, ОСОБА_1 навчався у вказаному закладі з 15 травня 2009 року по 31 серпня 2015 року та знаходився на повному державному забезпеченні (а.с.18).

Як вбачається з наказу директора Комунального закладу «Люботинська спеціалізована школа інтернат І-Ш ступенів «Дивосвіт» Харківської обласної ради № 7 від 31 серпня 2015 року ОСОБА_1 відраховано зі списку вихованців закладу у зв'язку із закінченням 9 класу та вступом на навчання ( а.с.13).

ОСОБА_1 з 01 вересня 2015 року навчається на денній формі навчання в Харківському професійному ліцеї машинобудування (а.с.19)

Позивач вказував, що прокуратурою встановлено, що у вказаній школі-інтернаті з 15 травня 2009 року по 31 серпня 2015року навчався та виховувався ОСОБА_1, який має статус дитини, позбавленої батьківського піклування. ОСОБА_1 є випускником школи-інтернату, проте при його випуску відповідачем всупереч вимог ч. 7 ст. 8 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування" була нарахована та виплачена йому одноразова грошова допомога у розмірі не менше 2,5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 59,20 грн., замість шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку 7716,00 грн. Прокурор просить зобов'язати відповідача донарахувати і виплатити ОСОБА_1 з урахуванням виплачених йому 59,20 грн., одноразову грошову допомогу в розмірі 7673,50 грн. яка передбачена ч. 7 ст. 8 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування".

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що з урахуванням загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, застосуванню підлягає Закон України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування", яким передбачено виплату одноразової грошової допомоги у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення виплат є необгрунтованими, оскільки відсутність коштів/фінансування не є підставою невиконання зобов'язань та норм закону. Таким чином, ОСОБА_1 має бути нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, молоді із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, визначаються Законом України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування" до дітей-сиріт відносяться діти, в яких померли чи загинули батьки та до дітей, позбавлених батьківського піклування відносяться діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав.

Таким чином, відповідно до вищезазначеної норми закону ОСОБА_1 є дитиною, позбавленою батьківського піклування.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", заходи соціальної допомоги дітей-сиріт та дітей, що залишилися без батьківського піклування, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою.

Згідно ч.ч.1-3 ст. 8 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування", держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Допомога та утримання таких дітей не можуть бути нижчими за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб. Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 8 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування", випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що виплата ОСОБА_1 грошової допомоги проведена на підставі підп. 1 п. 13 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року №226 "Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2008 р. № 146 "Деякі питання надання одноразової грошової допомоги дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування".

Згідно вказаної норми, дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків (у тому числі випускникам професійних навчально-виховних закладів і вищих навчальних закладів I - II рівня акредитації) при вступі до професійних навчально-виховних закладів, вищих навчальних закладів усіх рівнів акредитації видається безоплатно комплект нового одягу і взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Застосування вказаної норми відповідач обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 продовжує навчання на денній формі в Харківському професійному ліцеї машинобудування перебуває на повному державному утриманні, а виплата грошової допомоги у розмірі 6 прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку передбачена підп. 4 п. 13 Постанови, здійснюється лише при працевлаштуванні дітей-сирот і дітей, позбавлених батьківського піклування, що навчалися або виховувалися в навчально-виховних та вищих навчальних закладах і перебували на повному державному утриманні, у зв'язку з чим вказана норма Закону не застосовується.

Між тим, згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування" від 13.01.2005р. закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 7 статті 8 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування" встановлено обов'язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався.

Колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.1994 року №226 "Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" (зі змінами) встановлено різні розміри грошової допомоги для різних категорій випускників, які не відповідають розміру допомоги, визначеному Законом України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування".

Разом з тим, з огляду на загальні засади пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку застосуванню підлягають положення Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування".

Таким чином, випускникам шкіл-інтернатів з категорії дітей, позбавлених батьківського піклування у віці до 18 років, при випуску з навчального закладу мала бути нарахована та виплачена одноразова грошова допомога у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що одноразова грошова допомога виплачується лише при працевлаштуванні після закінчення навчального закладу.

Крім того, згідно ст. 5 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

Згідно ч.2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною 17.07.1997 р. (далі -Конвенція), є частиною національного законодавства. Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Варто зазначити, що статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі. Статтею 46 Конвенції передбачено, що Високі Договірні Сторони зобов'язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Відповідно до правової позиції Європейського суду, в тому числі по справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005р.), якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відтак, колегія суддів вважає доведеним той факт, що відповідачем нараховано допомогу дитині, позбавленої батьківського піклування, як випускнику вказаного навчального закладу в розмірі, меншому ніж встановлено Законом України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування".

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо зобов'язання відповідача провести перерахунок та виплатити одноразову грошову допомогу, передбачену ч.7 ст. 8 Закону України « Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» на користь ОСОБА_1, в сумі 7673 грн. 50 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 71 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Люботинського міського суду Харківської області від 12.07.2016 року по справі № 630/197/16-а прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального закладу "Люботинська спеціалізована школа-інтернат I-III ступенів "Дивосвіт" Харківської обласної ради залишити без задоволення.

Постанову Люботинського міського суду Харківської області від 12.07.2016р. по справі № 630/197/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Філатов Ю.М.
Повний текст ухвали виготовлений 29.08.2016 р.