Справа № 749/733/16-а
Суддя: Чигвінцев М. С.
Дата ухвалення: 2016-08-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 749/733/16-а
Номер провадження 2-а/749/120/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року м. Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Чигвінцева М.С

при секретарі - Скорої Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м. Сновськ справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Корюківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій та зобов"язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Щорського районного суду Чернігівської області з вказаним позовом та просить: визнати неправомірними дії Корюківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови в переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з урахуванням для обчислення пенсії заробітної плати відповідно до постанови КМУ від 09.12.2015 року №1013 згідно з наданою довідкою; зобов"язати Корюківське об`єднане управління Пенсійного фонду України перевести її з 08.07.2016 року на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України " Про державну службу" в редакції закону від 27.03.2014 року №1166-VI, з урахуванням підвищень з 01.12.2015 року розміру заробітної плати державним службовцям відповідно до постанови КМУ від 09.12.2015 року № 1013 згідно з довідкою управління ветеринарної медицини в Щорському районі від 08.07.2016 року №63.

Позивач в судовому засіданні відсутня, в позовній заяві просить справу розглянути у її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні відсутній до суду надав заперечення відповідно до якого просить справу розглянути у відсутності представника відповідача та відмовити у задоволенні позову. В обґрунтуванні свого заперечення зазначає, що позивач перебуває в них на обліку та отримує пенсію за віком згідно ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 08.07.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника згідно ЗУ «Про державну службу». У переводі з одного виду на інший їй було відмовлено, оскільки відповідно до ст.. 90 ЗУ «Про державну службу» пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», отже враховуючи ту обставину, що станом на дату звернення за призначенням пенсії (08.07.2016) ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 року втратив чинність позивач має право на призначення пенсії по втраті годувальника згідно з положеннями ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 09.07.2016 року.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Відповідно до матеріалів справи ( рішення відповідача №2009/03 від 14.07.2016 року та заперечення останнього № 2561/11 від 04.08.2016 року ) вбачається, що позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку в Корюківському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України та одержує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що не заперечується відповідачем.

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 22.04.2014 року встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 73 роки помер ОСОБА_3, що відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 був чоловіком позивача - ОСОБА_1 (а.с.15,16).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Щорської міської ради Чернігівської області від 06.07.2016 року № 03-18/3754 вбачається, що позивач та померлий ОСОБА_3 на день смерті проживали разом (а.с.17).

Згідно довідки Корюківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України №550 від 18.07.2016 року встановлено, що померлий ОСОБА_3 перебував на обліку у відповідача та з 21.11.2000 року отримував пенсію зі віком згідно Закону України «Про держану службу» (а.с.14).

Постановою КМУ від 09.12.2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до нормативно-правових актів" з 01.12.2015 року встановлені нові розміри посадових окладів ( тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівникам установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери.

Відповідно до довідки Управління ветеринарної медицини в Щорському районі № 63 від 08.07.2016 року про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям встановлено, померлий ОСОБА_3 працював в Щорській районній ветеринарній лікарні, а заробітна плата за посадою головного ветлікаря - головного державного інспектора ветеринарної медицини з якої призначено пенсію, для її перерахунку з 01.12.2015 року становить 4082 (чотири тисячі вісімдесят дві ) грн.. 22 коп., посадовий оклад становить 1755 грн. 00 коп. На всі виплати, включені в довідку нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.2011 року єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Дані обставини не заперечуються відповідачем (а.с7).

08.07.2016 року позивач звернулась до Корюківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про держану службу» з урахуванням постанови КМУ від 09.12.2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до нормативно-правових актів" та довідки Управління ветеринарної медицини в Щорському районі № 63 від 08.07.2016 року про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, однак 14.07.2016 року відповідач своїм рішенням № 2009/03 відмовив їй, оскільки такий вид пенсії у Законі України «Про державну службу» №889-VІІ від 10.12.2015 року не передбачено.

Суд вважає безпідставними доводи Корюківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у рішенні №2009/03 від 14.07.2016 року та в запереченні №2561/11 від 04.08.2016 року про те, що в даному випадку слід застосовувати норми Закону України «Про державну службу» №889-VІІ від 10.12.2015 року з наступних правових підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі. Крім того, нормами чинного законодавства визначено, що не допускається погіршення положення пенсіонера.

Згідно з рішенням КСУ від 09.02.1999 року № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Вирішуючи позовні вимоги за позовом до субєкта владних повноважень, суд виходить із конституційних принципів, на яких базуються здійснення прав та свобод людини та громадянина в Україні, включаючи права на пенсійне забезпечення, які передбачені Конституцією України, з неможливості скасування та звуження права на пенсійне забезпечення. Правовою гарантією забезпечення державою цього права є виконання прийнятих на себе зобовязань, що слідує з принципів верховенства права, закріпленого ст. 8 Конституції України.

Як встановлено вище, чоловік позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про державну службу» №889-VІІ тому виходячі з Конституційних засад даний закон не може поширюватися на позивача, оскільки відповідно до ч.10,11 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ в редакції від 01.04.2014 року, яка прийнята на підставі закону від 27.03.2014 року №1166-VІ встановлено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім'ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім'ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім'ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Частиною 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в редакції від 01.04.2014 року передбачено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Пунктом 3 ч.1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в редакції від 01.04.2014 року, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в редакції від 01.04.2014 року переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Отже з наведеного вбачається, що станом на день смерті чоловіка позивач мала право на переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Разом з тим відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, норми Закону України «Про державну службу», діють на сьогодні і вони не змінені, не скасовані в установленному Конституцією України порядку.

Відповідно до вимог ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» умови та порядок перерахунку призначених пенсій державних службовців визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року №865 (в редакції від 12.03.2012 року) передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 р. N 432-IV ( 432-15 ) "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу" ( 3723-12 ), визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію,- на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших, актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26 вересня 2014 pоку).

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Законне сподівання у позивача виникло з моменету смерті чоловіка, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 року, оскільки законодавством, яке діяло на той час, передбачалося переведення на пенсію у зв'язку з втратою годувальника та перерахунок пенсії, щоразу у разі підвищення заробітної плати працюючого державного службовця, головною умовою переведення та перерехунку може бути лише звернення за переведенням та перерахунком.

Відповідно до роз'яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції та в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акта прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі, коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України від 17 березня 2004 року N7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004 від 6 липня 1999 року N8-рп/99, від 20 березня 2002 року N5-рп/2002, , від 1 грудня 2004 року N 20-рп/2004).

Згідно статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Зокрема, Європейський Суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через принцип юридичної визначеності, згідно якого остаточне рішення суду у справі не може піддаватися сумніву, навіть у разі зміни законодавства (п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 pоку). Крім цього, відповідно до роз'яснення Верховного Суду України №1-5/400 від 14 липня 2006 року, наданого на підставі листа Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини у справі «Качко проти України», реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань, судами не повинні прийматися до уваги.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України вбачається, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням заперечень проти адміністративного позову, відповідачем не надано суду жодних доказів стосовно правомірності прийнятого ним рішення, яке полягає у відмові здійснити перерахунок пенсії.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України " Про державну службу" в редакції закону від 27.03.2014 року №1166-VI, з урахуванням підвищень з 01.12.2015 року розміру заробітної плати державним службовцям відповідно до постанови КМУ від 09.12.2015 року № 1013 згідно з довідкою управління ветеринарної медицини в Щорському районі від 08.07.2016 року №63, як таких, що поліпшують становище пенсіонера, а тому відмова відповідача не ґрунтується на конституційному принципі верховенства права, вимогах закону, дії його в часі та обставинах справи та порушує статтею 1 Першого протоколу Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», а тому є неправомірною, а тому суд вважає за необхідне зобов`язати Корюківське об"єднане управління Пенсійного фонду України здійснити переведення позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та врахувати підвищення з 01.12.2015 року розміру заробітної плати державним службовцям відповідно до постанови КМУ від 09.12.2015 року № 1013 згідно з довідкою управління ветеринарної медицини в Щорському районі від 08.07.2016 року №63.

Крім того в позовній заяві міститься вимога позивача про стягнення з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Частиною 1 ст. 94 КАС України передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому в задоволенні вимоги позивача про стягнення з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. необхідно відмовити

Враховуючи положення ч. 1 ст. 94 КАС України, суд вважає, що з Корюківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України підлягають стягненню судові витрати - судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 8, ч.3 ст. 22, ч.1 ст. 58 Конституції України, ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсій», та керуючись ст.ст. 8,9, 17-19, 71, 79, 87, 94, 98, 159, 161-162,КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Корюківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій та зобов"язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірним дії Корюківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови в переведенні ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з урахуванням для обчислення пенсії заробітної плати відповідно до постанови КМУ від 09.12.2015 року №1013 згідно з наданою довідкою.

Зобов`язати Корюківське об`єднане управління Пенсійного фонду України перевести з 08.07.2016 року ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України " Про державну службу" в редакції закону від 27.03.2014 року №1166-VI, з урахуванням підвищень з 01.12.2015 року розміру заробітної плати державним службовцям відповідно до постанови КМУ від 09.12.2015 року № 1013 згідно з довідкою управління ветеринарної медицини в Щорському районі від 08.07.2016 року №63.

Стягнути з Корюківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України () на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. (п'ятсот п'ятдесят одна гривень двадцять копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд, який виніс постанову. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Чигвінцев