Справа № 755/9518/16-а
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 755/9518/16-а Головуючий у 1-й інстанції:Гончарук В.П.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

29 серпня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року позов в частині позовних вимог про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії залишено без розгляду.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати ухвалу в частині заявлених позовних вимог про зобов'язання вчинити дії, а справу в цій частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 03.06.2016 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва щодо відмови в нарахуванні та виплаті пені в розмірі 6 534 грн. 51 коп. за несвоєчасно нараховану частку пенсії ОСОБА_3 за період часу з 20.03.2013 по липень 2014 року;

- зобов'язати УПФ України в Дніпровському районі м. Києва здійснити нарахування та виплату пені в розмірі 6 534,51 грн. за несвоєчасно нараховану частину пенсії ОСОБА_3 за період з 10.03.2013 по липень 2014 року;

- стягнути з УПФ України в Дніпровському районі м. Києва на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 6 000 грн.

Залишаючи частину позовних вимог без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що доказів того, що позивач не знав про порушення його прав щодо відмови відповідача в здійсненні нарахування пені та не виплаті пенсійного забезпечення суду надано не було.

Як стверджує позивач у своїй позовній заяві, у серпні 2014 року йому зробили перерахунок пенсії за період з 20.03.2013 по 30.06.2014 та, відповідно донарахували 5 445,34 грн, які було виплачено у серпні 2015 року.

У позовній заяві, посилаючись на ч. 3 ст. 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач вважає, що відповідачем протиправно не було виплачено пеню за несвоєчасно нараховану пенсію.

За своєю правовою природою пеня нараховується кожного дня у відсотковому розмірі від певної суми. Її нарахування припиняється тоді, коли відпали підстави, які були підставою для її нарахування.

Свій позов позивач обґрунтовує тим, що так як нараховану в серпні 2014 року пенсію було виплачено у серпні 2015 року, то у цей проміжок часу, на його думку, нараховувалась пеня у розмірі 120% річних. Тобто про початок нарахування пені, яка, на думку позивача має бути йому виплачена, останній мав знати з серпня 2014 року, а отже про порушення своїх прав, на яке посилається позивач, останній мав дізнатись починаючи з серпня 2014 року.

Крім того, про те, що спірні суми пені виплачено не було позивач мав дізнатися також у день виплати суми боргу пенсії - у серпні 2015 року.

При цьому, з позовом про стягнення пені позивач міг звернутись у межах шестимісячного строку, а адміністративний суд повинен був би розглянути таку справу по суті та прийняти відповідне рішення.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що про відсутність підстав для нарахування пені позивачу було повідомлено також і листом Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України від 13.10.2015 № 9638/6-11 (а.с. 22), який було отримано позивачем, як це зазначено у позовній заяві 13.10.2015.

Викладені вище обставини дають підстави для висновку, що про порушення своїх прав позивач дізнався не з відповіді Пенсійного фонду України від 31.12.2015 № 14060/6-100, а значно раніше.

Не зважаючи на зазначене, до суду позивач звернувся лише 03.06.2016, тобто з пропуском шестимісячного строку, встановленого ст. 99 КАС.

Згідно зі статтею 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 100 КАС адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

За таких обставин, апеляційний суд вважає ухвалу суду першої інстанції від 29 липня 2016 року в оскаржуваній позивачем частині правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Додатково колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що помилковими є твердження представника позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі визнав протиправними дії відповідача, так як посилаючись в резолютивній частині ухвали на позовні вимоги про визнання протиправними дій та зобов'язання нарахувати та виплатити пеню, суд зазначав частину вимог, які було залишено без розгляду, а не вирішував спір по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2016 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 29.08.2016.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.