Справа № 2а-1970/4062/12
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-08-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 р. Справа № 876/11061/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги Приватного підприємства «Онікс» та Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 липня 2013 року у справі за позовом Приватного підприємства «Онікс» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ПП «Онікс» звернулось до суду з позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби (правонаступником якої є Тернопільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів в Тернопільській області), яким просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.06.2012 року № , № , № , № та від 15.11.2012 року № .

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 липня 2013 року позов задоволено частково: скасовано податкові повідомлення-рішення від 21.06.2012 року № , № , № та від 15.11.2012 року № ; у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 21.06.2012 року № відмовлено.

Постанова мотивована тим, що визначальним для встановлення права сільськогосподарським товаровиробником застосовувати спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість є дотримання ним критеріїв щодо питомої ваги сільськогосподарських товарів, яка повинна становити не менше 75% вартості товарів протягом послідовних звітних податкових періодів сукупно, а також належність цих товарів до певної товарної групи та їх створення в процесі господарської діяльності. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що у податкового органу були відсутні підстави для визначення ПП «Онікс» податкових зобов'язань із податку на додану вартість за правилами загального режиму у разі, якщо такою особою було дотримано вагу сільськогосподарських товарів у загальному обсязі реалізації. Також суд дійшов висновку, що із системного аналізу ст. 250 Податкового кодексу України та господарської діяльності ПП «Онікс» вбачається, що позивач не є платником екологічного податку, тому висновки податкового органу, відображені в акті перевірки, є такими, що не відповідають дійсним обставинами справи, що підтверджує факт незаконного збільшення позивачу грошового зобов'язання за платежем надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення. Водночас суд погодився з правомірністю висновків податкового органу про підтвердження факту перевищення ПП «Онікс» ліміту готівки в касі у загальній сумі 40013,85 грн. за період з 02.09.2011 року до 17.10.2011 року, чого позивач не заперечує, тому, на думку суду, відповідач правомірно застосував до нього штрафні санкції в подвійному розмірі перевищеної суми.

Постанову в апеляційному порядку оскаржили сторони.

Позивач вважає, що суд порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову змінити шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що штрафні санкції за порушення норм регулювання обігу готівки є адміністративно-господарськими санкціями в розумінні ст. ст. 238, 239 Господарського кодексу України та можуть бути встановлені виключно законами. Однак податковим кодексом чи іншими законами не передбачена відповідальність за таке порушення. При цьому, апелянт не заперечує самого факту перевищення ліміту готівки в касі, однак вважає незаконним застосування штрафних санкцій за це порушення.

Відповідач вважає, що суд неповно з'ясував обставини справи та порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що використовуючи у господарській діяльності земельні ділянки згідно з договорами оренди, які не пройшли державну реєстрацію, отже, не є неукладеними, ПП «Онікс» втрачає право застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість в частині вирощеної продукції на цих ділянках. Також відповідач зазначає, що оскільки ПП «Онікс» протягом 2011 року не подавало заяву про відсутність у нього у звітному році об'єкта обчислення екологічного податку, то відповідно до п. 250.9 ст. 250 Податкового кодексу України було зобов'язане подавати податкові декларації (розрахунки) з екологічного податку. Крім того, на думку відповідача, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що відповідно до норм Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та Податкового кодексу України визначено обов'язок податкового агента при обчисленні податку з доходів фізичних осіб враховувати той факт, що незалежно від визначеної в договорі суми орендної плати об'єкт оподаткування податком з доходів фізичних осіб не може бути меншим від встановленої законодавством мінімальної суми орендного платежу. При цьому, податковий орган вважає необґрунтованим висновок експерта в частині непідтвердження наявності правових підстав для збільшення позивачу грошових зобов'язань.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, в період з 21.03.2012 року до 03.04.2012 року працівники Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Державної податкової служби провели позапланову виїзну перевірку ПП «Онікс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 року до 31.12.2011 року, за результатами якої складено акт від 25.04.2012 року № 720/22-10/30280995.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог: п. п. 8-1.2, 8-1.3, 8-1.6, 8-1.7, пп. 8-1.15.1 п. 8-1.15 ст. 8 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого занижено податок на додану вартість за 2009-2010 роки на суму 5571,00 грн.; пп. 8.1.1, 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, пп. 9.1.1 п. 9.1 ст. 9, пп. «а» п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», п. 1 Указу Президента України № 830/2002 від 13.09.2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», внаслідок чого не утримано і не перераховано в бюджет податок з доходів фізичних осіб в сумі 150612,37 грн.; п. 2.8 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, а саме перевищено ліміт готівкових коштів у касі; п. п. 250.1, 250.2, 250.9 ст. 250 Податкового кодексу України, а саме не подано протягом 2011 року розрахунки екологічного податку.

На підставі зазначеного акту перевірки, з врахуванням розгляду заперечення на акт перевірки та адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, Тернопільська об'єднана державна податкова інспекція Державної податкової служби прийняла наступні податкові повідомлення-рішення: від 21.06.2012 року № , яким ПП «Онікс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, що сплачується податковим агентом, на 158443,76 грн., з них 126267,01 грн. за основним платежем і 32076,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, від 21.06.2012 року № , яким ПП «Онікс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 6438,00 грн., з них 5150,00 грн. за основним платежем і 1288,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, від 21.06.2012 року № , яким до ПП «Онікс» застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення порядку обігу готівки в розмірі 23970,52 грн., від 21.06.2012 року № , яким ПП «Онікс» збільшено суму грошового зобов'язання з екологічного податку на 680,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, та від 15.11.2012 року № , яким ПП «Онікс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 1627,00 грн., з них 1302,00 грн. за основним платежем і 325,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Як встановив суд, ПП «Онікс» виплачувало орендну плату 200 орендодавцям с. Богданівка та с. Плебанівка Підволочиського району Тернопільської області у 2008 і 2009 роках.

Нарахування та видачу продукції за 2008-2011 роки по Підволочиському районі Тернопільської області позивач у бухгалтерському обліку нарахування та перерахування податку з доходів фізичних осіб не проводив, та відповідно до бюджету не перераховував, відповідних договорів оренди для перевірки не пред'являв.

На підставі того, що позивач подавав звіти по фіксованому сільськогосподарському податку за 2009-2011 роки на територіях вищевказаних сільських рад Підволочиського району Тернопільської області, податковим органом проведено вираховування сум орендної плати у відповідності до указу Президента України № 830/2002 від 13.09.2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» за користування земельними ділянками (паями) у розмірі, що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та без урахування коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки землі.

Предметом усіх укладених договорів є надання орендодавцем в оренду в строкове платне користування земельних ділянок ПП «Онікс» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договори були укладені на 10 років, орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1,5% від грошової оцінки землі.

Донарахована сума податку з доходів фізичних осіб перевіркою у розмірі 150612,37 грн. визначена відповідно до зазначеного указу Президента України у розмірі 15% від мінімальної орендної плати, яка визначена у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки.

Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції, встановлення мінімального розміру орендної плати 3% від грошової оцінки земельної ділянки відбулось на підставі даного Указу після набрання ним чинності 01.09.2008 року, тобто вже після укладення договорів і не є підставою для автоматичної зміни умов договору оренди земельних ділянок та збільшення сум податку з доходів фізичних осіб, оскільки цей Указ не містить норм про те, що його дія поширюється на договори, укладені до набрання чинності даного указу, а тому зміна розміру оренди можлива лише за згодою сторін.

Враховуючи наведене вище, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунок розміру орендної плати та збільшення податку з доходів фізичних осіб податковим органом за 2008-2011 роки проведено безпідставно. Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, таке донарахування проведено розрахунковим шляхом і документально не підтверджується.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 21.06.2012 року № є протиправним і підлягає скасуванню.

Також податковий орган встановив під час перевірки, що для здійснення господарської діяльності ПП «Онікс» використовувало земельні ділянки на підставі договорів оренди, частина з яких не пройшла державної реєстрації. Зокрема, перевіркою встановлено, що договори оренди земельних ділянок, які не пройшли державної реєстрації, у 2009 року становили 0,98% від загальної кількості укладених позивачем договорів оренди земельних ділянок, а у 2010 і 2011 роках - 1,82%. При цьому, відповідач зазначає, що підприємство не розділило обсяг реалізації продукції, яка вирощена на земельних ділянках, договори оренди яких пройшли та не пройшли державну реєстрацію, що призвело до включення сум податку на додану вартість із скороченої декларації відповідних звітних періодів та відповідно збільшено податкове зобов'язання та податковий кредит з податку на додану вартість декларацій, по яких проводяться розрахунки з бюджетом на загальну суму 5571,00 грн.

Відповідно до п. п. 8-1, 8-1.6, 8-1.7 ст. 8 Закону України «Про податок на додану вартість» (який був чинним до 01.01.2011 року) резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 8-1.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є поставка вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів (послуг) становить не менше 75 відсотків вартості всіх товарів (послуг), поставлених протягом попередніх дванадцяти послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Ця норма діє з урахуванням того, що: а) для новоствореного сільськогосподарського підприємства, зареєстрованого як суб'єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність менше дванадцяти календарних місяців, така питома вага сільськогосподарських товарів (послуг) розраховується за наслідками кожного звітного податкового періоду; б) з метою розрахунку такої питомої ваги до складу основної діяльності сільськогосподарського підприємства не включаються оподатковувані операції з поставки капітальних активів, що перебували у складі його основних фондів не менше дванадцяти послідовних звітних податкових періодів сукупно, якщо такі поставки не були постійними і не становили окремої підприємницької діяльності.

Сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у групах 1-24 УКТ ЗЕД згідно із Законом України «Про Митний тариф України», якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються) безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів у інших осіб), а також продукти обробки (переробки) таких товарів, які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Аналогічні норми містяться в п. п. 209.1, 209.6, 209.7 ст. 209 чинного з 01.01.2011 року Податкового кодексу України.

Таким чином, відповідно до змісту наведених норм, визначальним для встановлення права особи застосовувати спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість є дотримання сільськогосподарським товаровиробником критеріїв щодо питомої ваги сільськогосподарських товарів, яка становить не менше 75% вартості товарів (послуг), поставлених протягом послідовних звітних податкових періодів сукупно, також єдиним критерієм для віднесення товарів до сільськогосподарських для цілей застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість є належність цих товарів до певної товарної групи, а також створення цих товарів в процесі діяльності, визначений п. 209.17 ст. 209 Податкового кодексу України.

Як встановив суд, ПП «Онікс» реалізовувало сільськогосподарську продукцію власного виробництва, обсяг реалізації якої складає 98-99%, а тому, як правильно зазначає суд першої інстанції, зменшення площ земельних ділянок, договори оренди на які не пройшли державної реєстрації, не можуть зменшити об'єму реалізації нижче граничного відсотка, передбаченого чинним законодавством, а саме 75%.

З урахуванням вищевикладеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у податкового органу були відсутні правові підстави для визначення ПП «Онікс» податкових зобов'язань із податку на додану вартість за правилами загального режиму у разі, якщо такою особою було дотримано вагу сільськогосподарських товарів у загальному обсязі реалізації.

Тому податкові повідомлення-рішення від 21.06.2012 року № та від 15.11.2012 року № про збільшення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість є протиправними і підлягають скасуванню.

Також податковий орган зазначає, що під час перевірки було встановлений факт неподання ПП «Онікс» декларацій з екологічного податку за І, ІІ, ІІІ, ІV квартали 2011 року, а також заяву про відсутність у нього у звітному році об'єкта обчислення екологічного податку.

Відповідно до змісту п. 250.2 ст. 250 Податкового кодексу України платники податку, крім тих, які визначені пунктом 240.2 статті 240 цього Кодексу, та податкові агенти складають податкові декларації за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до органів державної податкової служби та сплачують податок протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, за винятком податкових агентів, визначених підпунктом 241.2.2 пункту 241.2 статті 241 цього Кодексу, які сплачують податок до або в день подання митної декларації: за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти, розміщення протягом звітного кварталу відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах - за місцем розміщення стаціонарних джерел, спеціально відведених для цього місць чи об'єктів; за паливо, реалізоване податковими агентами, - за місцем перебування такого податкового агента на податковому обліку в органах державної податкової служби; за утворення радіоактивних відходів та тимчасове зберігання радіоактивних відходів понад установлений особливими умовами ліцензії строк - за місцем перебування платника на податковому обліку в органах державної податкової служби.

Відповідно до п. 250.9 ст. 250 цього Кодексу якщо платник податку з початку звітного року не планує здійснення викидів, скидів забруднюючих речовин, розміщення відходів, утворення радіоактивних відходів протягом звітного року, то такий платник податку повинен повідомити про це відповідний орган державної податкової служби за місцем розташування джерел забруднення та скласти заяву про відсутність у нього у звітному році об'єкта обчислення екологічного податку. В іншому разі платник податку зобов'язаний подавати податкові декларації відповідно до цієї статті Кодексу.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що платник податку повинен подавати заяву про відсутність у нього у звітному році об'єкта обчислення екологічного податку за таких умов: платник податку повинен бути платником екологічного податку; платник податку повинен мати джерело забруднення, з якого у звітному році не передбачається здійснення викидів, скидів забруднюючих речовин, розміщення відходів або їх утворення; при чому заяву платник податку повинен подавати до відповідного органу саме за місцем розташування джерела забруднення.

Разом з тим, як встановив суд, вказані вище умови у позивача відсутні, він не є платником екологічного податку, не має джерела забруднення, з якого у звітному році не передбачається здійснення викидів, скидів забруднюючих речовин, розміщення відходів або їх утворення.

Таким чином ПП «Онікс» у 2011 році не мало обов'язку повідомляти податковий орган про відсутність у нього в звітному році об'єкта обчислення екологічного податку, що в свою чергу підтверджує безпідставність та необґрунтованість зазначених висновків відповідача. Відповідно, як правильно зазначив суд першої інстанції, податковий орган неправомірно збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з екологічного податку (надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення) в зв'язку з неподанням ним декларацій з цього податку у 2011 році.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 21.06.2012 року № є протиправним і підлягає скасуванню.

Також податковий орган зазначає, що під час перевірки було встановлено перевищення ПП «Онікс» встановленого ліміту готівки в касі.

Відповідно до п. 1.2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за № 40/10320, ліміт залишку готівки в касі - це граничний розмір суми готівки, що може залишатися в касі в позаробочий час.

Пунктом 2.8 Положення встановлено, що підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку (готівку) в межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки.

Згідно з п. 2.10 Положення підприємства мають право зберігати у своїй касі готівку, одержану в банку для виплат, що належать до фонду оплати праці, а також пенсій, стипендій, дивідендів (доходу), понад установлений ліміт каси протягом трьох робочих днів, включаючи день одержання готівки в банку. Готівка, що одержана в банку на інші виплати, має видаватися підприємством своїм працівникам у той самий день. Суми готівки, що одержані в банку і не використані за призначенням протягом установлених вище строків, повертаються підприємством до банку не пізніше наступного робочого дня банку або можуть залишатися в його касі (у межах установленого ліміту).

Відповідно до п. 5.2 Положення установлення ліміту каси проводиться підприємствами самостійно на підставі розрахунку встановлення ліміту залишку готівки в касі, що підписується головним (старшим) бухгалтером та керівником підприємства (або уповноваженою ним особою). Установлений ліміт каси затверджується внутрішніми наказами (розпорядженнями) підприємства.

Відповідно до абз. 2 ст. 1 указу Президента України від 12.06.1995 року № 476/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» у разі порушення юридичними особами всіх форм власності норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

В акті перевірки вказано, що ліміт готівки в касі позивачем перевищено в загальній сумі 40 013,85 грн. за період з 02.09.2011 року до 17.10.2011 року. Однак при розрахунку штрафних санкцій видатковий касовий ордер № 11 у сумі 105000,00 грн. прийнято до зменшення залишку готівки у касі, а тому перевищення ліміту каси за 02.09.2011 року у розмірі 28028,59 грн. не підтверджено, тому відповідно сума перевищення ліміту в касі складає 11985,26 грн.

При цьому, сам позивач не заперечує факту даного порушення, а заперечує лише законність застосування до нього штрафних санкцій за це порушення, мотивуючи це тим, що відповідальність за вказане порушення може встановлюватись лише законом, а не указом Президента.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що штрафні (фінансові) санкції за вказані вище порушення за своєю юридичною природою є адміністративно-господарськими в розумінні ст. 238 Господарського кодексу України, оскільки застосовані за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Однак колегія суддів вважає безпідставним твердження позивача про те, що оскільки Указ Президента України від 12.06.1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» не є законом, тому відповідач не мав права застосовувати передбачені цим Указом штрафні санкції, виходячи з наступного.

08.06.1995 року між Верховною Радою України та Президентом України був прийнятий Конституційний Договір № 1к/95-ВР про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, ч. 2 ст. 25 якого було передбачено, що Президент України видає укази з питань економічної реформи, не врегульованих чинним законодавством України, які діють до прийняття відповідних законів.

12.06.1995 року Президент України видав Указ № 436/95, яким, зокрема, врегулював питання відповідальності суб'єктів господарювання за неоприбуткування у касах готівки.

А 06.07.1995 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», у якому передбачено, зокрема, відповідальність суб'єктів господарювання за порушення вимог цього Закону.

Так, розділом V цього Закону визначено вичерпний перелік порушень, за які передбачено фінансові санкції, і серед них відсутнє таке порушення, як неоприбуткування у касах готівки, відповідно і не встановлена відповідальність за таке порушення.

Водночас дане питання було безпосередньо врегульоване в зазначеному Указі, а саме абз. 3 ст. 1 цього Указу.

Колегія суддів також зазначає,що незважаючи на зміни, які в подальшому вносились до Указу (останні у 2001 році), правове регулювання відповідальності та розмір штрафу за неоприбуткування готівки не змінилися.

Проаналізувавши наведені норми, колегія суддів дійшла висновку, що відносини стосовно відповідальності суб'єктів господарювання за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) у касах готівки не врегульовані Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», прийнятим у часі пізніше, ніж видано Указ Президента України від 12.06.1995 року № 436/95.

Крім того, на час виникнення спірних відносин не було прийнято й будь-яких інших законів, сфера дії яких би охоплювала такі відносини, тому відповідачем правомірно застосовано до Товариства штрафні (фінансові) санкції на підставі абз. 3 ст. 1 зазначеного Указу.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 02.04.2013 року (справа № 21-77а13), а відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно врахував при вирішенні справи Висновок експерта від 04.06.2013 року № 367/13-22, складений за результатами проведення судово-економічної експертизи, в якому вказано, що: зменшення відсотків земельних угідь визначено податковою перевіркою по договорах оренди, які не пройшли реєстрації без встановлення суб'єктів договорів та без надання самого розрахунку таких відсотків; протягом 2009-2011 років підприємство здійснювало реалізацію сільськогосподарської продукції власного виробництва, обсяг реалізації якої складає 98-99%; податковим органом при перевірці фіксованого сільськогосподарського податку по ПП «Онікс» зроблено висновок, що завищення або заниження фіксованого сільськогосподарського податку податку по вказаному підприємству не встановлено, а фіксований сільськогосподарський податок застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість підпорядковуються одним і тим же правилам та законам оподаткування, тому документально та нормативно не підтверджується збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 6452,00 грн. (сума за основним платежем та штрафні санкції).

В результаті проведеного дослідження по ПП «Онікс» документально не підтверджується збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 126267,01 грн.

Документально та нормативно не підтверджується збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в розмірі 680 грн.

Також документально підтверджується порушення ПП «Онікс» норм з регулювання обігу готівки у розмірі 23970,52 грн.

Відповідно до змісту ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта є доказом у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 81 цього Кодексу для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд може призначити експертизу.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 цього Кодексу висновок експерта для суду не є обов'язковим, однак незгода суду з ним повинна бути вмотивована в постанові або ухвалі.

Дослідивши та оцінивши зазначений вище висновок експерта, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно врахував його при вирішенні справи, оскільки цей висновок науково обґрунтований та зроблений на підставі оцінки документації та фактичних даних, які узгоджуються і підтверджуються також дослідженими судом доказами.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Приватного підприємства «Онікс» та Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Тернопільській області залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 липня 2013 року у справі № 2а-4062/12/1970 за позовом Приватного підприємства «Онікс» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Ухвала складена в повному обсязі 22.08.2016 року