Справа № 666/1141/16-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2016-08-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2016 р.м.ОдесаСправа № 666/1141/16-а

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Спічак О.Б.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 10 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в м. Херсоні Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

16.03.2016 року позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, який обґрунтував тим, що 08.03.2016 року відносно нього було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП України та накладено штраф в розмірі 255 грн., оскільки ним було порушено п. 15.9 (е) ПДР України. Вважає постанову незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення були порушені його права відповідно до вимог ст.268 КУпАП, відповідач, не з'ясувавши всіх обставин справи, формально наклав на нього адміністративне стягнення, позивач зазначає, що винних дій він не вчиняв, оскільки зупинка була вимушеною з метою попередження створення аварійної ситуації. В зв'язку з цим просив скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення та закрити провадження по справі за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки водій автомобіля Мазда 6 реєстраційний номер НОМЕР_2 в м. Херсоні по вул. Залаегерсег здійснив зупинку ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, порушив вимоги п. 15.9 «е», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, про що старшим сержантом поліції Феденко A.C. було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення ПСЗ №60284 від 08.03.2016 року, з якою позивач був ознайомлений та останньому роз'яснені його права, про що свідчить підпис позивача. Даний факт підтверджується відеозаписом з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції. При винесенні постанови позивач щодо вчиненого ним адміністративного правопорушення не заперечував та не зазначав про технічні несправності свого автомобіля.

Інспектор Управління патрульної поліції у м. Херсоні Департаменту патрульної поліції Феденко A.C. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача винесена із дотриманням вимог чинного законодавства. Просив в задоволенні позову відмовити за його необґрунтованістю.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції в м. Херсоні Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовлено за безпідставністю.

Не погодившись із зазначеною постановою суду ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на зазначену постанову. Апелянт просить скасувати постанову суду та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, проте про розгляд справи були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що 08.03.2016 року поліцейським патрульної поліції 2 роти батальйону УПП у м. Херсоні Феденко A.C. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПСЗ №060284, згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Згідно постанови, позивач 08.03.2016 року о 10:50 год. в м. Херсоні по вул. Залаегерсег, 18, здійснив зупинку на майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.15.9 (е) ПДР України. Позивач вважає постанову незаконною, у зв'язку з чим звернувся до суду із вищезазначеним адміністративним позовом.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до вимог п.15.9 (е) ПДР України, зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Згідно до вимог ч.1 ст.122 КУпАП до адміністративної відповідальності притягується водій транспортного засобу за порушення правил зупинки.

Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. І ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими доказами, свідченнями та документами, які також повинні бути відносними і допустимими.

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач зазначив, що правил дорожнього руху він не порушував, він рухався на автомобілі НОМЕР_1 по вул. Залаегерсег в м. Херсоні в напрямку Бериславського шосе. В момент руху, в автомобілі спрацював датчик несправності транспортного засобу, а саме загорілась на щитку приладів аварійна сигналізація. Вказаний сигнал попереджав по втрату сигналу електронного ключа з центральним комп'ютером автомобіля. З метою попередження створення аварійної ситуації та усунення виявленої несправності (вказана несправність могла спричинити відключення подачі палива до двигуна та подачі живлення до основних електронних систем автомобіля) він вжив заходів для екстреної зупинки транспортного засобу. Під час руху єдиним вільним місцем, для безпечної аварійної зупинки було місце біля автобусної зупинки за адресою м. Херсон, вул. Залаегерсег, 18. Він розмістив своє авто таким чином, щоб не заважати іншим учасникам дорожнього руху пересуватися по дорозі та здійснювати висадку та посадку пасажирів маршрутним автобусам. Окрім цього, він включив аварійну сигналізацію та разом з дружиною, яка перебувала на пасажирському сидінні вийшов з автомобіля та направився до ТРЦ «Фабрика» з метою придбання нового елементу живлення для електронного ключа автомобіля. Через хвилин 10 вони повернулися до автомобіля, де вже чекали працівники поліції. Він намагався пояснити, що зупинка була вимушена, однак працівники поліції його пояснень не бажали чути та навіть не запропонували допомогу.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що зупинка автомобіля була вимушеною та з причини технічного стану автомобіля.

Отже, колегія суддів вважає, що посилання позивача на вищезазначені обставини носить формальний характер та вірно оцінені судом першої інстанції критично, як засіб ухилитися від адміністративної відповідальності.

Під час судового засідання суду першої інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції, де вбачається, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого вимогами ч.1 ст.122 КУпАП.

Також, колегія суддів зазначає, що факт скоєння правопорушення підтверджується показаннями свідка ОСОБА_4, допитаного в судовому засіданні суду першої інстанції, який був попереджений судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправильне показання і за відмову від давання показань.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 08.03.2016 року вони разом з Феденко А.С. проводили патрулювання по вул. Залаегерсег в м. Херсоні, де був встановлений факт порушення водієм автомобіля «Мазда 6» реєстраційний номер НОМЕР_3 ПДР України, а саме, здійснення зупинки ближче 30 м. від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, про що був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП України. При складанні протоколу водій щодо вчиненого ним правопорушення не заперечував, будь яких пояснень не надавав.

Отже, з огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України й правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.

Розмір накладеного на позивача адміністративного стягнення відповідає санкції ч.1 ст.122 КпАП України.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 10 червня 2016 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: А.В. Крусян