Справа № 816/267/16
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2016-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 р.Справа № 816/267/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2016р. по справі № 816/267/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області , Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного Управління національної поліції в Полтавській області, Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 62 від 27.01.2016 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби за порушення дисципліни,

- визнати неправомірним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 12 о/с від 01.02.2016 в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України),

- зобов'язати Головне Управління національної поліції в Полтавській області поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді інспектора Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області з 01.02.2016,

- стягнути з Головного Управління національної поліції в Полтавській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.02.2016 по теперішній час,

- допустити до негайного виконання постанову суду в частині поновлення на службі в Національній поліції на посаді інспектора Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області та в частині присудження виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що службове розслідування, за наслідками якого було видано оскаржені накази, стосовно позивача було проведено з численними порушеннями, а саме: до проведення службового розслідування не був залучений безпосередній начальник ОСОБА_1, позивач не був ознайомлений з висновками службового розслідування, не були досліджені наявність вини позивача у скоєнні порушення, мета та мотиви порушення. Позивач зауважив, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, а тому, на думку позивача, доказів того, що позивач 16.01.2016 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп'яніння відсутні. Позивач зазначив, що оскарженим наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 12 о/с від 01.02.2016 в частині звільнення ОСОБА_1 за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) звільнено позивача у зв'язку з притягненням до відповідальності на підставі Дисциплінарного статуту Національної поліції України, в той час як на момент винесення вказаного наказу Дисциплінарний статут Національної поліції України не було прийнято.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2016 року у справі № 816/267/16 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного Управління національної поліції в Полтавській області, Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання неправомірними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Позивач в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Представник відповідача, Головного Управління національної поліції в Полтавській області, в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача, Кременчуцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 з 07.11.2015 року прийнятий на службу в органи Національної поліції України.

Наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 27.01.2016 № 62 "Про порушення службової дисципліни працівниками Кременчуцького ВП ГУНП та притягнення до дисциплінарної відповідальності" за порушення статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що виявилось у перебуванні на службі в стані алкогольного сп'яніння, інспектора Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено з органів Національної поліції України.

Підставою для проведення службового розслідування по факту порушення ОСОБА_1 службової дисципліни стало отримання 16.01.2016 інформації про те, що 16.01.2016 о 10.40 в м. Кременчук, по вул. 29 Вересня поблизу приміщення Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 встановлено факт керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння інспектором Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1

У межах проведеного службового розслідування члени комісії дійшли висновку про підтвердження факту перебування на службі в складі СОГ Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області в стані алкогольного сп'яніння інспектора Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1

З матеріалів службового розслідування вбачається, що згідно графіку чергувань слідчо-оперативної групи Кременчуцького ВП ГУНП на січень 2016 року, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 16.01.2016 мав прибути на службу в добовий наряд СОГ Кременчуцького ВП ГУНП. Старший лейтенант поліції ОСОБА_1, запізнившись на службу, прибув до приміщення чергової частини Кременчуцького ВП ГУНП о 08.45, пройшов інструктаж, отримав автоматичну зброю АКСУ НОМЕР_1, магазин та 30 патронів, та заступив на добове чергування в СОГ Кременчуцького ВП ГУНП в якості оперативного працівника резервної СОГ Кременчуцького ВП ГУНП.

Вказана інформація підтверджена записами в Книзі добових нарядів Кременчуцького ВП, Журналі реєстрації інструктажів про заходи безпеки при поводженні з вогнепальною зброєю Кременчуцького ВП та Книзі видачі й приймання озброєння та спеціальних засобів Ф-5.

16.01.2016 о 10.40 в м. Кременчук, по вул. 29 Вересня поблизу приміщення Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 встановлено факт керування автомобілем у стані алкогольного сп'яніння інспектором Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1

Відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення АП2 № 160733 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесена постанова № 617161 за ст. 126 КУпАП про накладення штрафу в розмірі 425 грн. за керування транспортним засобом без відповідних документів.

Службовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_1 керував автомобілем Mersedes C 200, д. н. з. НОМЕР_2, який належить його матері ОСОБА_4 У ОСОБА_1 було відібрано зброю АКСУ, а позивач був направлений до медичного закладу для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп'яніння.

Згідно висновку Кременчуцького обласного наркологічного диспансеру № 1663 від 16.01.2016 ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп'яніння.

Таким чином, як було встановлено службовим розслідуванням, перебування ОСОБА_1 на службі в стані алкогольного сп'яніння є грубим порушенням службової дисципліни, яке несумісне з можливістю подальшого проходження служби в органах Національної поліції України.

ОСОБА_5, опитаний в ході проведення службового розслідування, повідомив, що він підвіз свого сина ОСОБА_1 до Кременчуцького ВП ГУНП, та зауважив, що саме він, ОСОБА_5, керував 16.01.2016 автомобілем Mersedes C 200, д. н. з. НОМЕР_2, а не його син ОСОБА_1

Опитаний поліцейський роти ДПС УПД ГУНП в Полтавській області старший сержант поліції ОСОБА_3 заперечив інформацію щодо керування автомобілем Mersedes C 200, д. н. з. НОМЕР_2, саме ОСОБА_5 вказавши, що він, ОСОБА_3, особисто бачив, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 вийшов з місця водія вказаного автомобіля та в автомобілі взагалі більше нікого не було.

За висновками службової перевірки від 22.01.2016 вирішено за порушення статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що виразилось у появі та перебуванні на службі в стані алкогольного сп'яніння, інспектора Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнити з органів Національної поліції України.

На підставі вказаного висновку службового розслідування ГУНП в Полтавській області прийнято рішення про звільнення позивача з органів внутрішніх справ на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Не погоджуючись з вищезазначеними наказами Головного управління Національної поліції в Полтавській області, ОСОБА_1 оскаржив їх до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції України вчинено ГУНП в Полтавській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Статтею 77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського, так, пунктом 6 частини 1 вказаної статті визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

В той же час, пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не було затверджено, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 р. № 3460-IV, який не втратив чинність і продовжує діяти як станом на момент вчинення проступку позивачем, так і на момент накладення дисциплінарного стягнення.

В силу положень статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (надалі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Як визначено частиною першою статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (частина четверта статті 14 Дисциплінарного статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073.

Пунктом 2.1. вказаної Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Як передбачено частиною п'ятою статті 14 Дисциплінарного статуту, перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

Також, згідно з пунктом 6.2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, яким визначено права та обов'язки виконавця (голови, членів комісії), що проводить службове розслідування, виконавець (голова, члени комісії) з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, серед іншого, має право ознайомлюватися і вивчати в установленому порядку відповідні документи, що мають відношення до службового розслідування, у разі потреби - знімати з них копії і приєднувати до матеріалів службового розслідування.

ОСОБА_1 надав письмові пояснення, в яких він зазначив, що 15.01.2016 вживав спиртні напої знаючи, що наступного дня він має заступати на службу в добовий наряд в складі СОГ Кременчуцького ВП ГУНП. Прибувши на службу із запізненням пройшов інструктаж та отримав автоматичну зброю АКСУ. Старший лейтенант поліції ОСОБА_1 вказав, що під час перебування в черговій частині Кременчуцького ВП ГУНП начальник відділу Кременчуцького ВП ГУНП майор поліції ОСОБА_6 помітив, що ОСОБА_1 має характерний запах спиртних напоїв з ротової порожнини, однак ніяких заходів реагування не вжив, а лише провів з ним бесіду, вказавши, що відчуває характерний запах алкоголю з ротової порожнини ОСОБА_1 У ході бесіди ОСОБА_1 пояснив, що напередодні вживав спиртні напої, однак після бесіди з майором Кременчуцького ВП ГУНП зброя у ОСОБА_1 не вилучалась та від служби його не відсторонили. Після бесіди з майором поліції ОСОБА_6 ОСОБА_1 продовжив нести службу з членами СОГ - капітаном поліції ОСОБА_7, та старшим сержантом поліції ОСОБА_8 в приміщенні поліції, що розташоване в с. Молодіжне, Автозаводського району м. Кременчук. Через деякий час ОСОБА_1 зателефонував капітан поліції ОСОБА_9 та повідомив, що ОСОБА_1 необхідно прибути до чергової частини Кременчуцького ВП ГУНП по вул. 29 Вересня 6, для запису номеру отриманої зброї в Книзі видачі і приймання озброєння та спеціальних засобів Ф-5. ОСОБА_1 пояснив, що він разом з батьком ОСОБА_5, який керував автомобілем Mersedes C 200, д. н. з. НОМЕР_2, приїхали до приміщення Кременчуцького ВП ГУНП. ОСОБА_1 у письмових поясненнях, наданих під час проведення службового розслідування, пояснив, що вийшов з автомобіля та пішов до приміщення Кременчуцького ВП ГУНП, але в цей час до нього підійшов поліцейський роти ДПС УПД ГУНП в Полтавській області старший сержант поліції ОСОБА_3, який в подальшому відвів його до начальника Кременчуцького ВП ГУНП підполковника поліції ОСОБА_10, звинувативши позивача в тому, що ОСОБА_1 керував автомобілем у стані алкогольного сп'яніння. Під час бесіди з підполковником поліції ОСОБА_10 капітан поліції ОСОБА_9 забрав у ОСОБА_1 зброю АКСУ, а ОСОБА_1 був направлений на освідування на предмет вживання спиртних напоїв, в подальшому, відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення та винесена постанова про накладення штрафу. Після вказаних подій ОСОБА_1 був відсторонений від несення служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції та з чим погоджується колегія суддів, службове розслідування відносно дій інспектора Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 проведено у повній відповідності до вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України.

Ані позивачем, ані представником позивача в ході судового розгляду справи не надано жодних доказів, що свідчили б про порушення ГУНП в Полтавській області порядку проведення службового розслідування.

Щодо посилань позивача та представника позивача на постанову Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 12.08.2016 року у справі №537/3141/16-а, згідно якого визнано протиправними дії поліцейського роти ДПС ГУ Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_3 щодо направлення на огляд в медичний заклад ОСОБА_1 16.01.2016 року та визнано недійсним висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 1663 від 16.01.2016 року відносно ОСОБА_1, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини четвертої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Аналогічну думку викладено у листі Вищого адміністративного суду України від 14 листопада 2012 року №2379/12/13-12 "Щодо застосування статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України".

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2. ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно п. 1. ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, колегія суддів зазначає, що наркологічний диспансер є закладом охорони здоров'я, що надає медичну допомогу особам, які зловживають спиртними напоями, хворим алкоголізмом, наркоманіями та токсикоманіями, та не є суб'єктом владних повноважень, а тому висновок від 16.01.2016 № 1663 не створює для особи, щодо якої проведено медичний огляд, безпосередніх правових наслідків, викладені у ньому висновки є суб'єктивною думкою уповноваженого на його проведення лікаря, і не позбавляє особу спростувати ці висновки під час оскарження прийнятого за результатами службового розслідування рішення.

Разом з цим, як встановлено під час судового розгляду судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 (лікар Кременчуцького обласного наркологічного диспансеру, який підтвердив, що ним проводився огляд позивача, та складено за результатами такого огляду висновок від 16.01.2016 № 1663) зазначив, що показники вмісту алкоголю в крові ОСОБА_1 зазначені в акті медичного огляду на підставі якого було видано висновок від 16.01.2016 № 1663, у якому відсутні розділи в яких зазначається саме вміст алкоголю - проміле, а зазначається лише висновок - перебуває чи не перебуває у стані сп'яніння внаслідок виживання алкоголю. Однак, ОСОБА_1 після ознайомлення із вказаним висновком самостійно дописав у ньому показники в проміле - 0,29; 0,28, що ним не заперечується. Вказане додатково свідчить про визнання та не оскарження позивачем факту перебування ним у стані алкогольного сп'яніння 16.01.2016 - у день несення служби.

Крім того, у постанові Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.02.2016 у справі № 537/756/16-п, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, встановлено, що відповідно до пояснень ОСОБА_1, наданих в судовому засіданні, останній зазначив, що автомобілем не керував, хоча і випив напередодні горілки, зауважив, що за кермом був батько ОСОБА_1 - ОСОБА_5(а.с.18-19)

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене та усі наявні в матеріалах докази в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено факт перебування ОСОБА_1 16.01.2016 у стані алкогольного сп'яніння, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції України вчинено ГУНП в Полтавській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2016 року у справі № 816/267/16 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 31.03.2016р. по справі № 816/267/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калитка О.М.
Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О. Кононенко З.О.
Повний текст ухвали виготовлений 23.08.2016 р.