Справа № 806/5147/15
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" серпня 2016 р. м. Київ К/800/7858/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Єрьоміна А.В. Кравцова О.В.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року

та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року

у справі №806/5147/15

за позовом ОСОБА_4

до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області,

третя особа ОСОБА_5

про скасування наказів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа ОСОБА_5 про скасування наказів.

Позивач просив суд скасувати:

- наказ Головного управління Держземагентства у Житомирській області №6-1853/14-15-СГ від 07.05.2015 року, яким було надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Брусилівського району, за межами населених пунктів Водотиївської сільської ради площею 128,6143 га.;

- наказ №6-1851/14-15-СГ від 07.05.2015 року, яким було надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Брусилівського району, за межами населених пунктів Соболівської сільської ради площею 64,8714 га;

- наказ №6-1852/14-15-СГ від 07.05.2015 року, яким було надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Брусилівського району, за межами населених пунктів Соболівської сільської ради площею 73,7487 га як незаконні.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить вищезазначені судові рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги повністю.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 січня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Головного управління Держземагенства у Житомирській області із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду строком на 49 років земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Соболівської сільської ради Брусилівського райну орієнтовною площею 138,6201 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Долинівка Соболівської сільради, Брусилівського району, Житомирської області, із земель запасу Водотиївської сільської ради Брусилівського району, орієнтовною площею 128,6143 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Водотиї, Водотиївської сільради, Брусилівського району Житомирської області.

До заяв були додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копія паспорту, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, копія трудової книжки.

Головне управління Держземагенства у Житомирській області листом від 02.03.2015 року за вих. №19-6-0.21-3518/2-15 (а.с.12-14) повідомило позивача, що вказані земельні ділянки знаходяться в різних масивах (полях), що відображено на викопіюванні двома окремими земельними ділянками, тобто не створюють єдиний земельний масив, зазначило на необхідність надати до заяви документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві та рекомендувало позивачу виправити зауваження та повторно подати на розгляд.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач оскаржив його в судовому порядку.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року, позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Держземагенства в Житомирській області, що міститься у листі від 02.03.2015 року за вих. №19-6-0.21-3518/2-15 щодо надання ОСОБА_4 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в оренду строком на 49 років земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Соболівської сільської ради Брусилівського району, орієнтовною площею 138,6201 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Долинівка Соболівської сільради, Брусилівського району, Житомирської області, із земель запасу Водотиївської сільської ради Брусилівського району, орієнтовною площею 128,6143 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Водотиї, Водотиївської сільради, Брусилівського раойну, Житомирської області.

Зобов'язано Головне управління Держземагенства в Житомирській області видати наказ щодо розгляду заяви ОСОБА_4 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання в оренду строком на 49 років земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства із земель запасу Соболівської сільської ради Брусилівського району, орієнтовною площею 138,6201 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Долинівка Соболівської сільради, Брусилівського району, Житомирської області, із земель запасу Водотиївської сільської ради Брусилівського району, орієнтовною площею 128,6143 га, що знаходиться за межами населених пунктів поруч села Водотиї, Водотиївської сільради, Брусилівського раойну, Житомирської області відповідно до ч. 3 ст.123 Земельного кодексу України.

В той же час, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області було видано накази:

- №6-1853/14-15-СГ від 07.05.2015 року, яким було надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Брусилівського району, за межами населених пунктів Водотиївської сільської ради площею 128,6143 га.;

- №6-1851/14-15-СГ від 07.05.2015 року, яким було надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Брусилівського району, за межами населених пунктів Соболівської сільської ради площею 64,8714 га.;

- №6-1852/14-15-СГ від 07.05.2015 року, яким було надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Брусилівського району, за межами населених пунктів Соболівської сільської ради площею 73,7487 га.

На думку позивача, в зазначених наказах йдеться про ті ж самі земельні ділянки на території Соболівської та Водотиївської сільських рад, у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо яких йому було відмовлено відповідно до листа Держземагентства від 02.03.2015 року, а тому факт видачі Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області даних наказів порушує його права та інтереси.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відносини, повязані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються крім Земельного кодексу України Законом України «Про фермерське господарство» №973-IV та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 Закону №973-IV).

Стаття 123 Земельного кодексу України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею, матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

У таких правовідносинах Законом України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом, а Земельний кодекс України загальним.

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений, як згадано вище, спеціальним Законом України «Про фермерське господарство».

Закон України «Про фермерське господарство» визначає обов»язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених Земельним кодексом України, до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства має бути зазначено не лише про бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, застосували до спірних правовідносин виключно норми Земельного кодексу України без його поєднання з частиною 1 статті 7 Законом України «Про фермерське господарство».

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 7 цьогоЗакону для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (абзац 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство»).

Частинами 2 та 4 цієї ж статті передбачено, що заяву громадянина пронадання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказів Головного управління Держземагентства у Житомирській області від 07.05.2015 року №6-1851/14-15-СГ, №6-1852/14-15-СГ, №6-1853/14-15-СГ надано дозвіл ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій не встановили і не зазначили у рішеннях обставин і фактів, які підлягали встановленню, та не зробили висновків по суті спору з огляду на положення статті 7 Закону України «Про фермерське господарство».

Суди також не надали оцінки обставинам та умовам, зазначеним у заяві ОСОБА_5, не перевірили, як відповідач обґрунтовував сумарний розмір земельних ділянок такої значної площі, про які вона просила у заявах, не враховано перспективи діяльності власного фермерського господарства ОСОБА_5.

Також суди не надали оцінки, чи мала (має) ОСОБА_5 можливість самостійно вести фермерську діяльність, чи мала (має) вона власну техніку для обробітку землі, ресурси для оренди сільськогосподарської техніки, чи мала (має) остання потенційних контрагентів, ресурси яких вона може на договірних засадах залучити для ведення фермерського господарства, а також чи буде взагалі проводити діяльність на відведених ОСОБА_5 земельних ділянках саме її фермерськегосподарство.

Зазначені порушення, допущені судами, не дають можливості пересвідчитися в дійсності волевиявлення ОСОБА_5 на створення фермерського господарства та раціональне використання земельних ділянок, наданих їй відповідно до закону.

Крім того, відповідно до частини 7 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Суди також не дали оцінки фактам надання ОСОБА_5 для ведення фермерського господарства окремих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які розташовані в різних місцях на території двох сільських рад Соболівської та Водотиївської Брусилівського району Житомирської області, за межами населених пунктів.

Правова позиція щодо подібних правовідносин була зазначена в постановах Верховного суду України від 31 травня 2016 року №21-445а16 та 13 квітня 2016 року №802-4150-14-а.

Отже, без дослідження і з»ясування наведених вище питань усі постановлені у цій справі рішення не можна вважати законними та обґрунтованими і визнати правильними чи хибними правові висновки оскарженого рішення.

За змістом частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене та прийняти обґрунтоване та законне рішення за результатами повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій та направити їх на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року у справі №806/5147/15 - скасувати.

Справу №806/5147/15 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді