Справа № 813/2896/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

30 серпня 2016 року №813/2896/16

м.Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сасевич О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання недійсною постанови від 28.03.2011 року ВП №25353078,-

В С Т А Н О В И В :

29 серпня 2016 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання недійсною постанови від 28.03.2011 року ВП №25353078.

Згідно з ч.1 ст.107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд виходить з наступних обставин.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження (ВП №25353078) з примусового виконання виконавчого листа №2-66/2009, виданого 14.03.2011 року Шевченківським районним судом м.Львова (за результатами набрання рішенням законної сили у цивільній справі 2-66/10) про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, виселення ОСОБА_2 з неповнолітнім сином - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тож, здійснивши аналіз зазначених норм, вважаю за необхідне вказати на те, що до судів адміністративної юрисдикції можуть бути оскаржені рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, якщо спеціальним законом не встановлено інший порядок їх судового оскарження.

Частиною 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

В силу ст.78 Закону України «Про виконавче провадження», виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Як з'ясовано із матеріалів позовної заяви, боржником у виконавчому провадженні ВП №25353078 визначено ОСОБА_2 Тож, оскільки на день постановлення судового рішення у цивільній справі щодо виселення син ОСОБА_2, яка є стороною виконавчого провадження, був неповнолітнім, а тому підлягав виселенню разом із своєю матір'ю. Окрім того, слід наголосити, що боржник також вважалась законним представником щодо захисту прав, свобод та інтересів свого неповнолітнього сина у суді. Отже, позивач в силу ст.78 вказаного Закону є визначеним у виконавчому провадженні і підлягає виселенню.

Водночас, у відповідності до ст.15 Цивільного процесуального кодексу України, до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ відносяться справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ст.383 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених відповідно до Цивільного процесуального кодексу України здійснюється відповідно до розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на те, що законом встановлений інший, ніж передбачено ч.1 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України, порядок оскарження дій чи бездіяльності органів Державної виконавчої служби (розділ VІІ ЦПК України), а тому даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з наведеного, суддя прийшов до висновку, що спір, який виник між сторонами, не є адміністративним і його не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п.1 ч.1, ч.2 ст.109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, про що постановляє відповідну ухвалу.

Порушення судом правил предметної підсудності є безумовною підставою для скасування судового рішення (п.4 ч.1 ст.202 КАС України).

Одночасно суддя роз'яснює, що вирішення даного спору належить до компетенції загального суду, який постановив рішення у справі, зокрема, про виселення ОСОБА_2 із її неповнолітнім сином (на день постановлення рішення) з квартири, тобто Шевченківського районного суду м.Львова.

З приводу повернення судового збору, то необхідним є зазначити наступне.

Як встановлено, до позовної заяви позивачем долучено квитанцію від 29.08.2016 року про сплату судового збору у розмірі 552,20 грн. Проте, відповідно до довідки начальника відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярія) Львівського окружного адміністративного суду від 29.08.2016 року, при внесенні до комп'ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» даних щодо сплати судового збору у справі №813/2896/16, отримано інформацію, що «номер платіжного документа вже внесено до бази даних» у справі №813/2885/16.

Із відомостей комп'ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що у провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувала справа №813/2885/16 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Львова про визнання недійсною постанови ВП №25353078 «Про відкриття виконавчого провадження» від 28.03.2011 року (суддя Грень Н.М.). Водночас, ухвалою судді від 29.08.2016 року було відмовлено позивачу у відкритті провадження у справі №813/2885/16 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Львова про визнання недійсною постанови та повернуто ОСОБА_1 сплачений судовий збір, згідно квитанцій від 29.08.2016 року №4705 в сумі 552,20 грн. та №4706 в сумі 413,10 грн.

Отже, зважаючи на те, що квитанція від 29.08.2016 року №4705 про сплату судового збору була використана в іншій адміністративній справі (№813/2885/16), при цьому, суму судового збору за цією квитанцією уже повернуто ОСОБА_1, згідно ухвали судді Львівського окружного адміністративного суду Грень Н.М. від 29.08.2016 року, а тому у даному випадку відсутні правові підстави для повернення позивачу сплаченого судового збору, відповідно до наданої квитанції у справі №813/2896/16.

Керуючись ст.ст.109, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання недійсною постанови від 28.03.2011 року ВП №25353078.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Суддя Сасевич О.М.